Справа № 146/1332/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" березня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з позовом в якому просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні заперіод з жовтня 2014 року по 13 вересня 2017 року та судові витрати по справі.

Цивільний позов позивач обгрунтував наступним.

З травня 1993 року по вересень 2014 року позивач працював старшим стрілком 1-го Одеського загону воєнізованої охорони ст. Котовськ (відокремлена група ст. Вапнярка) Одеської залізниці.

ОСОБА_3 зазначив, що проживає і працював в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, яка згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відноситься до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

В серпні 2014 року позивачу стало відомо, що з 2003 року йому була припинена доплата за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю в звязку з чим у вересні 2014 року останній звернувся із заявою до начальника Першого Одеського загону воєнізованої охорони із проханням вирішити питання про виплату щомісячної доплати за період з 2003 року в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яке це передбачено ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки дана заява залишилася без належного реагування, в червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області із позовом, в якому просив суд: визнати протиправними дії державного підприємства «Одеська залізниця» в частині нарахування та невиплати йому щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати за період з 2003 року по вересень 2014 року та зобовязати державне підприємство «Одеська залізниця» нарахувати та виплатити йому щомісячну доплату за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Томашпільського районного суду від 07 грудня 2015 року було вирішено: визнати неправомірними дії державного підприємства «Одеська залізниця», нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну доплату за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязати державне підприємство «Одеська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну доплату за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із роміру однієї мінімальної заробітної плати за період з 12 вересня 2014 року до припинення права на такі виплати з урахуванням проведених виплат.

В звязку з тим, що відповідач добровільно постанову Томашпільського районного суду від 07 грудня 2015 року не виконував, 27 квітня 2016 року було видано виконавчий лист для примусового виконання рішення суду.

18 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Приморського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження № 52924992.

13 вересня 2017 року на картковий рахунок позивача, відповідачем по справі було перераховано кошти на виконання постанови Томашпільського районного суду від 07 грудня 2015 року в сумі 451,00 грн.

Оскільки, постанова суду була виконана лише 13 вересня 2017 року, тому вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за період з жовтня 2014 року по 13 вересня 2017 року, тобто з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

18 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому довідку про середньомісячну заробітну плату відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», однак відповіді на дану заяву не отримав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 позовну заяву уточнив, просив стягнути на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні заперіод з 26 вересня 2014 року по 13 вересня 2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зіславшись на письмові заперечення, згідно яких просить відмовити в задоволенні позовної заяви із застосуванням позовної давності, оскільки . Зазначив, що предметом спору попередньої справи за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Одеська залізниця», треті особи - управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії було питання виплати надбавки. Судом було визнано неправомірними дії державного підприємства «Одеська залізниця» в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_3 щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно ст. 39 ЗУ « Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано державне підприємство «Одеська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну доплату за роботу в зоні посиленого радіоекологічного конртолю згідно ст. 39 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати за період з 12 вересня 2014 року до припинення права на такі виплати з урахуванням проведених виплат, що і було виконано. Сума виплати не була вказана і це потрібно було погодити сторонами. Відповідач просив ОСОБА_3 надати рахунок на який перерахувати кошти, однак останній рахунок не надав, тому вони проплатили борг відразу після звернення державної виконавчої служби. Також зазначив, що стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на чорнобильські виплати, оскільки вказана доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам та організаціям управліннями праці та соціального захисту населення і не входить до структури заробітної плати.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що з травня 1993 року по 29 вересня 2014 рік ОСОБА_3 працював старшим стрілком Першого Одеського загону воєнізованої охорони команди ст. Котовськ (відокремлена група ст. Вапнярка) ДП «Одеська залізниця».

Позивач проживає та працював в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, яка згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" відноситься до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року задовлено позовні вимоги ОСОБА_3 до державного підприємства «Одеська залізниця», треті особи - управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії визнано неправомірними дії державного підприємства «Одеська залізниця» в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_3 щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно ст. 39 ЗУ « Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано державне підприємство «Одеська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну доплату за роботу в зоні посиленого радіоекологічного конртолю згідно ст. 39 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати за період з 12 вересня 2014 року до припинення права на такі виплати з урахуванням проведених виплат.

На виконання вказаної постанови суду 27 квітня 2016 року Томашпільським районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист (а.с. 4).

18 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Приморського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 було розглянуто заяву про примусове виконання даного виконавчого листа та відкрито виконавче провадження № 52924992 (а.с.5).

13 вересня 2017 року на картковий рахунок позивача, відповідачем по справі було перераховано кошти на виконання постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року в розмірі 451 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організаціїї, проводиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, чинній на момент виникнених правовідносин) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, відповідно до статей 1, 2, 4, 21, 22 якого заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені на ці цілі. У той же час передбачені статтею 39 Закону України № 796-ХІІ доплати до структури заробітної плати не входять, а відповідно до Закону України «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» від 10 лютого 2000 року № 1445-III фінансуються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та інших джерел, визначених законодавством.

Порядок використання коштів Фонду визначається постановою КМ України № 936, відповідно до пункту 5 якої, соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5 - 13 пункту 4 цього Порядку (зокрема доплата особам, які працюють у зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів відповідно до статті 39 Закону та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями (далі - підприємства) та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці.

Відповідно до пункту 4 постанови КМ України № 936 нарахування й виплата доплат за роботу на території зон радіоактивного забруднення проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади.

Пунктом 6 постанови КМ України № 936 встановлено, що підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів за формою, затвердженою Мінпраці, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення, місця реєстрації, ідентифікаційного номера.

В свою чергу, за приписами абзаців 4 і 6 цього пункту до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінпраці формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Державного казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.

Таким чином, виходячи зі змісту вищезазначених положень Порядку, розпорядниками бюджетних коштів, в межах відповідних програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є відповідні управління праці та соціального захисту населення, які перевіряють надані підприємствами розрахунки та подають органам Державного казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що оскільки передбаченні ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент виникнених правовідносин) доплати до структури заробітної плати не входять, а відповідно до Закону України «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» фінансуються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення та інших джерел, визначених законодавством, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання, щодо відмови в задоволенні позову шляхом застосування строків позовної давності.

Так, статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з цим за змістом частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року справа № 6-1395цс16.

На підставі викладеного, оскільки право позивача порушено не було, суд відмовляє в задовленні клопотання представника відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати в даній справі не відшкодовуються і залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент виникнених правовідносин), Законом України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 258, 263, 264, 265, 268, 280-282, 354, 430 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Судові витрати залишити запозивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 30 березня 2018 року

Суддя: ОСОБА_5