Справа № 309/1612/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Джуга С.Д., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду ухваленого 06 серпня 2015 року головуючим суддею Савицький С.А. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору є: Ізянська сільська рада Хустського району про встановлення земельного сервітуту та зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном,

встановив:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася у суд з указаним позовом, в якому просила:

встановити земельний сервітут на право користування належною на праві приватної власності ОСОБА_2 частиною земельної ділянки, на якій розташовані бетонна відмостка та підпірна бетонна стіна у розмірі 13 кв. м для обслуговування (будівництва) відмостки шириною 1 м, довжиною 13 м до стіни житлового будинку по вул. Зарічній, 2а в с. Іза;

встановити їй оплату за користування земельним сервітутом у розмірі обов'язкового щорічного податку на землю на певний рік, виходячи з площі земельної ділянки, на яку встановлений земельний сервітут;

зобовязати відповідача не чинити їй перешкод при здійсненні будівельних робіт зі спорудження та обслуговування відмостки шириною 1 м, довжиною 13 м до стіни житлового будинку за надвірними побудовами по вул. Зарічній, 2а в с. Іза та по земельній ділянці;

зобовязати відповідача не чинити їй перешкод при здійсненні будівельних робіт, пов'язаних із капітальним та поточним ремонтом стіни вказаного вище житлового будинку з надвірними спорудами;

заборонити відповідачу висадку багаторічних рослин, забудову та здійснення іншої господарської діяльності у межах 1 метра від стіни її житлового будинку за вказаною адресою.

На обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона є власником дачного будинку та земельної ділянки, розташованих по вул. Зарічній, 2а, урочище «Діл», в с. Іза Хустського району Закарпатської області. Вказала, що у підвал її дачного будинку, побудованого за згодою сусіднього землекористувача ОСОБА_2 на межі їхніх земельних ділянок, під час сильних дощів затікає вода, а тому з метою уникнення руйнації будинку від вологи, потреби в нагляді за станом газової труби, яка прокладена у стіні будинку, вона побудувала на земельній ділянці відповідача бетонну відмостку та проводить роботи з укріплення схилу гори на його земельній ділянці.

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй у проведенні будь-яких робіт на його земельній ділянці, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2015 року позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_3 сервітут на право постійного користування належною на праві приватної власності ОСОБА_2 частиною земельної ділянки, на якій розташовані бетонна відмостка та підпірна бетонна стінка: у розмірі 13 кв. м для обслуговування (будівництва) відмостки шириною 1 м, довжиною 13 м до стіни житлового будинку по вул. Зарічній, 2 в с. Іза Хустського району.

Установлено ОСОБА_3 оплату за користування земельним сервітутом у розмірі обов'язкового щорічного податку на землю на певний рік, виходячи з площі земельної ділянки, на яку встановлений земельний сервітут 13 кв. м.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди при здійсненні будівельних робіт зі спорудження та обслуговування відмостки шириною 1 м, довжиною 13 м до стіни житлового будинку за надвірними побудовами по вул. Зарічній, 2 в с. Іза Хустського району та по земельній ділянці.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди при здійсненні будівельних робіт, пов'язаних із капітальним та поточним ремонтом стіни житлового будинку з надвірними побудовами по вул. Зарічній, 2 в с. Іза Хустського району.

Заборонено ОСОБА_2 висадку багаторічних рослин, забудову та здійснення іншої господарської діяльності у межах 1 м від стіни житлового будинку по вул. Зарічній, 2 в с. Іза Хустського району.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою ВССУ від 20.04.2016 року скасовано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

Таким чином предметом даного апеляційного провадження є апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 06 серпня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на те, що ним було заявлено відвід судді Савицькому С.А., оскільки його ухвала про вжиття заходів забезпечення позову була скасована апеляційним судом. Однак суддя Савицький С.А. безпідставно відхилив такий відвід. Також суддя Савицький С.А. незаконно відмовив у зупиненні провадження по справі до вирішення кримінальної справи по ст.179 КК України. Суд першої інстанції незаконно послався на його розписку, оскільки його підпису було підроблено. Про підробку підпису він звернувся до міліції і порушена кримінальна справа за ст.358 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником дачного будинку та земельної ділянки за адресою: Хустський район, с. Іза, ур. Діл, вул. Зарічна, 2а, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії РЗ №184605, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13644, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 липня 2010 року (Т.1 а.с. 9, 10).

Вказаний будинок знаходиться на межі земельної ділянки ОСОБА_3 із сусіднім землекористувачем ОСОБА_2 за адресою вул. Зарічна, 3а в с.Іза, Хустського району; при цьому відповідно до заяви ОСОБА_2 від 06 грудня 2008 року, яка затверджена Ізянським сільським головою ОСОБА_4, останній не заперечує щодо будівництва будинку на межі (Т.1 а.с.7).

Актом комісії Ізянської сільської ради від 11 червня 2015 року зазначено, що водовідведення стічних вод з будинку ОСОБА_3 і ливневої каналізації неможливо без використання суміжної ділянки ОСОБА_2 у звязку із тим, що будинок знаходиться на межі, відведення відповідних вод відбувається у подвіря ОСОБА_3 (Т.1 а. с.189190).

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Крім того слід чітко встановити межі такого сервітуту, належним доказом чого зокрема може бути висновок земельно-технічної експертизи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що письмовою заявою від 06 грудня 2008 року ОСОБА_2 не заперечував проти будівництва на межі його земельної ділянки, а тому у ОСОБА_3 виникло похідне право, яке полягає у необхідності додаткової площі земельної ділянки для обслуговування її будинку; при цьому дійшов висновку, що жодним іншим способом, крім будівництва підпірної бетонної стіни та відмостки, неможливо запобігти зсуву ґрунту, затопленню та руйнації будинку, а тому встановити сервітут в інший спосіб неможливо. При цьому суд послався на висновок експертизи від 30 липня 2012 року № 21, проведеної ТОВ «АкваГея» (Т.1 а.с.45-47).

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Зокрема, висновок експертизи від 30 липня 2012 року № 21 на який послався суд зроблено по зовсім іншій справі. Більше цього в такому висновку не визначено межі та параметри сервітуту необхідного для обслуговування земельної ділянки позивача, а відтак не може вважатися належним доказом по справі.

На виконання вимог ухвали ВССУ від 20.04.2016 року, апеляційним судом розяснено право ОСОБА_3 на подання клопотання про призначення по даній справі судової будівельно-технічної експертизи, і таке клопотання нею подано (Т.2 а.с.126, 127).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.08.2016 року призначено у дані справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському НДІСЕ (Т.2 а.с.132, 133).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №4286 від 23.02.2017 року здійснення ОСОБА_3 використання своєї земельної ділянки, що розташована по вул. Зарічна, 2а в с.Іза, Хустського району можливе за умови влаштування земельного сервітуту на земельній ділянці по вул. Зарічна, 3а в с.Іза, Хустського району (Т.2 а.с.162-167).

Висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи №3447 від 15.01.2018 року запропоновано варіант такого земельного сервітуту, площа якого становить 15,63 кв.м., а його розміри по периметру від точки А, за рухом годинникової стрілки, наступні: 2,43 м.п., 0,93 м.п., 3,20 м.п., 7,67 м.п. (по зовнішній грані існуючої бетонної підпірної стінки); 1,06 м.п., 1,60 м.п., 1,00 м.п. (по існуючій межі); 0,63 м.п., 11,23 м.п. (по існуючій утепленій стіні садового будинку); 2,71 м.п., у відповідності до табл..№1 додатку №1 до висновку (Т.2 а.с.243-246).

Таким чином, вказаними висновками судових експертиз встановлено як необхідність встановлення земельного сервітуту такі і його параметри та розміри, а тому, саме в таких параметрах та межах слід встановити сервітут ОСОБА_3

Вказане є підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Що стосується інших позовних вимог ОСОБА_3 про зобовязання відповідача не чинити перешкод у здійсненні будівельних робіт та робіт повязаних з капітальним і поточним ремонтом стіни та заборони висадки багаторічних рослин у межах 1 м від стіни її будинку, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх задоволення.

Зокрема, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В даному випадку достеменно встановлено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_3 у проведенні будь-яких дій по укріпленню схилу та перешкоджанню ерозії ґрунту, а відтак, вимоги ОСОБА_3 про зобовязання відповідача не чинити перешкод у здійсненні будівельних робіт та робіт повязаних з капітальним і поточним ремонтом стіни ґрунтуються на вимогах ст.ст. 386, 391 ЦК України.

Також позивач вправі ставити питання щодо заборони висадки багаторічних рослин у межах 1 м від стіни її будинку, оскільки таке ґрунтується на вимогах п.2.18 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України».

Таким чином, вищевказані позовні вимоги ОСОБА_3 правомірно задоволені судом першої інстанції, підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то такі на думку апеляційного суду є безпідставними у звязку з чим не можуть братися до уваги.

Зокрема, посилання апелянта на необґрунтоване відхилення його заяви про відвід судді відхиляється апеляційним судом, оскільки скасування ухвали про вжиття заходів забезпечення позову само по собі не являється безумовною підставою для відводу судді. В заяві про відвід ОСОБА_2 не наведено якихось інших підстав, які б могли поставити під сумнів неупередженість та обєктивність судді Савицького С.А. під час розгляду даної справи.

Також суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до вирішення кримінальної справи, порушеної за ст. 179 КК України, оскільки згідно ст. 201 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді (п.33 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що кримінальна справа за ст. 179 КК України, на яку посилається апелянт, перебуває на розгляді у суду. Ним лише долучені певні відповіді органів досудового розслідування, що не дає жодних підстав для зупинення провадження у справі.

З приводу посилання апелянта на підробку його підпису у розписці про надання ним згоди, апеляційний суд зазначає, що саме по собі подання особою ОСОБА_2 про вчинення злочину, передбаченого 358 КК України та внесення відповідних відомостей до ЄРДР не спростовує факт підписання відповідачем такої розписки, яка до того ж затверджена головою Ізянської сільської ради. ОСОБА_2 не надано жодного рішення за результатом вказаного кримінального провадження. Та більше, згідно долученої до матеріалів справи копії висновку експерта №4/18 від 11.02.2016 року, проведеного по вказаній кримінальній справі, підпис у графі навпроти прізвища «ОСОБА_2Д.» у заяві від 06.12.2008 року виконаний ОСОБА_2 (Т.2 а.с.187-191).

Таким чином всі доводи апеляційної скарги є неспроможними та не беруться до уваги апеляційним судом.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині вирішення питання про встановлення сервітуту.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Під час апеляційного розгляду було проведено судову земельно-технічну експертизу №4286 від 23.02.2017 року, оплату за яку в розмірі 10592 грн. зроблено ОСОБА_3 (Т.2 а.с.142, 162), та додаткову судову земельно-технічну експертизу №3447 від 15.01.2018 року, оплату за яку в розмірі 4952 грн. зроблено ОСОБА_3 (Т.2 а.с.213, 242). Проведення таких експертиз були необхідними для правильного вирішення справи, а відтак загальна сума сплачених ОСОБА_3 витрат за проведення експертиз у розмірі 15544 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 06 серпня 2015 року в частині встановлення земельного сервітуту, змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

Встановити ОСОБА_3 постійний оплатний земельний сервітут на частину земельної ділянки площею 15,63 м.кв. (0,001563га.), що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Іза, вул. Зарічна, 3 «а», для обслуговування (будівництва) вимощення навколо садового будинку № 2 «а» по вул. Зарічна в с. Іза, Хустського району, Закарпатської області згідно таблиці № 1 додатку № 1 до висновку експерта № 3447 від 15 січня 2018 року за розмірами по периметру від точки А (по руху годинникової стрілки) : 2,43 м.п., 0,93 м.п., 3,20 м.п., 7,67 м.п. (по зовнішній грані існуючої бетонної підпірної стінки); 1,06 м.п., 1,60 м.п., 1,00 м.п. (по існуючій межі); 0,63 м.п., 11,23 м.п. (по існуючій утепленій стіні садового будинку) і 2,71 м.п.

Встановити ОСОБА_3 щорічну плату за користування земельним сервітутом у розмірі обовязкового щорічного податку на землю на певний рік, виходячи з площі земельної ділянки, на яку встановлений сервітут 15,63 м.кв. (0,001563га.).

У решті вимог рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 15544,00 гривні за проведення судових експертиз.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді