АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/621/18 Справа № 204/528/17 Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Дніпро 03 квітня 2018 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 2500 грн. щомісячно, з урахуванням індексації за законом. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 09.10.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем, від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4. Шлюб між ними не припинено, але близько шести місяців вони однією сім'єю не проживають. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно ніякої допомоги на утримання сина не надає.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, на користь матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною повноліття. По справі допущено негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 70-71/.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_2, яка звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в сумі 2500 грн. щомісячно з урахуванням індексації, посилаючись на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини у частині від усіх видів його заробітку. Також судом порушено вимоги норм матеріального права, які регламентують можливість визначення позивачем порядку визначення аліментів, не враховано вимоги ст. 182 СК України, а саме наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна та грошових коштів. Судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що відповідач зменшує свої прибутки з метою зменшення аліментів, крім того, судом не розглянуто її клопотання про витребування доказів, що призвело до неповноти судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 подав свої заперечення на апеляційну скаргу та посилається на те, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку стосовно розміру аліментів, але вважає, що відповідно до ч.1 ст. 179 СК України, аліменти повинні стягуватись на користь дитини, а не його матері, тому просить постановити ухвалу про скасування рішення суду і закрити провадження у справі або залишити заяву без розгляду.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька, дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 852 зроблено Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ /а.с. 4/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4, про що Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ 30.03.2010 року зроблено актовий запис № 405 /а.с. 5/.

Шлюб між сторонами не розірвано.

Також у відповідача є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 38/.

Позивач звернулася до суду з позовом, та після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в сумі 2500 грн. /а.с. 1-3, 61/.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має постійне місце роботи, а саме працює юристом на підприємстві ТОВ «Алібі Плюс» та ТОВ «Перша Українська правова група» /а.с. 39, 111, 126/.

При вищенаведених обставинах суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у частці від його доходу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини у частині від усіх видів його заробітку, а не в твердій грошовій сумі, як вона просила, то з ними погодитися не можна, так як згідно ч.1 ст. 184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має офіційний постійний дохід, а будь-яких обставин, що мають істотне значення для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивачем надано не було.

Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які регламентують можливість визначення позивачем порядку визначення аліментів, що судом не враховано вимоги ст. 182 СК України, а саме наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна та грошових коштів, то їх не можна взяти до уваги так як в судовому засіданні вирішувалося питання про стягнення аліментів на утримання дитини, а не їх збільшення чи зменшення.

Відносно посилань в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що відповідач зменшує свої прибутки з метою зменшення аліментів, та те, що судом не розглянуто її клопотання про витребування доказів, що призвело до неповноти судового розгляду, то з ними також погодитися не можна.

Судом апеляційної інстанції були направлені запити та отримані офіційні відповіді щодо доходів відповідача та їх джерел /а.с. 110-111, 126/.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року, в редакції, чинній на час розгляду справи в суді, установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л. Максюта Ж.І.