пр. № 2/759/2550/18
06 березня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - П'ятничук І.В.,
при секретарі - Немировській А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позовну заяву
3-тя особа -Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області
про визначення місця проживання дитини, -
У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та просила суд постановити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2009 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 р. шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина за усною домовленістю з відповідачем постійно проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1. Однак, останнім часом відповідач вимагає передати малолітню доньку для проживання разом з ним, хоча останній не працює та не має можливості самостійно забезпечити належні умови для утримання, виховання та розвитку дитини. Позивачем створені хороші умови для життя, навчання та дозвілля доньки, остання забезпечена всім необхідним для нормального духовного та фізичного розвитку, відповідно до її вікових потреб. Позивач має власне житло, постійну роботу та сильне бажання виховати та виростити доньку гідною людиною. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином за останнім відомим місцем проживання. Заяви про причини неявки чи слухання справи в його відсутність суду не подавав.
Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Представник Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з2явився, суду надано заяву з проханням розгляду справи в його відсутності, що суд з урахуванням думки позивача вважає за можливе.
Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2009 р. зареєстровано шлюб позивача з відповідачем. (а.с. 5).
Від вказаного шлюбу народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 6).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 р. шлюб між сторонами був розірваний. (а.с. 7).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.10.2017 р. ОСОБА_1 разом з неповнолітньою ОСОБА_3 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 8), власником даної квартири є позивач ( а.с. 9-10. 11-14).

Відповідно до довідки від 20.10.2017 р. позивач працює на посаді продавця-консультанта в ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» ( а.с. 15).

Відповідно до довідки ДНЗ «Золотий Колосок» ОСОБА_3 з травня 2017 р відвідує вказаний дитячий садок ( а.с. 17).

За місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акт, згідно якого умови для виховання, розвитку та проживання дитини - відповідають вимогам.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено доцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Таким чином, на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про відсутність у відповідача самостійного доходу, те, що дитина проживає з батьком, який належно нею опікується і утримує, та беручи до уваги те, що протилежного відповідачем не доведено, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини..

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19,141,157,161 СК України, ст.ст. 4, 19, 247, 258,263-265,268,280-282,430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2

3-тя особа -Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області

про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя І.В.П'ятничук