Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/231/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 288/231/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. в смт Попільня ,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, який 12.07.2017 уточнило та просило визнати договір фінансового лізингу №ZRZ2AX від 23.08.2011 дійсним, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 140339 грн 92 коп. за договором фінансового лізингу. Позовні вимоги мотивувало тим, що 23.08.2011 ОСОБА_1 приєднався до умов та правил надання фінансового лізингу №ZRZ2AX. Згідно умов вказаного договору, останній отримав у платне користування автомобіль марки «CHERY», модель М 11, 2011 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2 та зобов'язувався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль належав на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач зазначав, що в порушення умов договору зобов'язання відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 140339 грн 92 коп.

19 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відносини, які виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». ОСОБА_1 зазначав, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі - продажу, поставки. За загальним правилом, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі та якщо сторона у цьому договорі виступає фізична особа, то договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відтак, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, стягнення заборгованості - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу задоволено. Встановлено договір фінансового лізингу №ZRZ2AX від 23.08.2011 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - нікчемним. Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною вимогою про визнання договору недійсним у 2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності, а також зазначає, що при укладені спірного договору лізингу, Банком було дотримано усіх вимог законодавства України на момент укладення договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 23.08.2011 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір лізингу № ZRZ2AX, що підтверджується заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, що розміщені на веб - сайті Банку. Згідно умов вказано договору, Банк передав у платне користування ОСОБА_1 автомобіль марки «CHERY», модель: М 11, рік випуску: 2011, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1 реєстраційний номер: НОМЕР_2, а останній зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлені у додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.

Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно специфікації та акта прийому-передачі, ОСОБА_1 було передано у платне користування вищевказаний автомобіль.

Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи, які знаходяться в матеріалах справи, разом складають договір фінансового лізингу.

Відповідно до письмового повідомлення № 11W від 16.12.2015, ОСОБА_1 був повідомлений про наявність заборгованості перед банком та додатково повідомлений, що умовами та правилами надання банківських послуг, у разі невиконання даної вимоги, передбачений обов'язок відповідача, щодо повернення предмету лізингу лізингодавцю та повної сплати заборгованості, що залишиться на момент повернення предмету лізингу.

Згідно розрахунку заборгованості за договором лізингу № ZRZ2AX від 23.08.2011, станом на 25.01.2016 заборгованість перед банком становить 140339 грн 92 коп., яка складається з: залишок вартості предмету лізингу - 77628 грн 26 коп., заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу - 14802 грн 02 коп., заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 2172 грн 48 коп.; заборгованості по пені - 45737 грн 16 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору лізингу дійсним, стягнення заборгованості та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу, суд першої інстанції виходив з того, що укладений договір лізингу між сторонами нотаріально посвідчено не було, що суперечить у сукупності положенням статтей 806 та 799 ЦК України, а тому він є нікчемним правочином.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду погоджується виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України « Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, договір фінансового лізингу № ZRZ2AX укладений 23.08.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 ., нотаріально не посвідчений.

Суд першої інстанції, правильно застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст.220, ст.799 та ч.2 ст.806 ЦК України, відповідно до яких до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Вимоги щодо нотаріального посвідчення при укладенні договору фінансового лізингу від 23.08.2011 не були дотримані, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей правочин вчинено з порушенням вимог ст.220, ч.2 ст.799 ЦК України, а тому він є нікчемним правочином.

Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Однією з умов застосування ч.2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору фінансового лізингу дійсним, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені (ст. 89 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення ОСОБА_1 від нотаріального посвідчення правочину, що є обов'язковою умовою для визнання правочину дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та визнання договору фінансового лізингу № ZRZ2AX від 23.08.2011 дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що останній ухилявся від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена.

Помилковими є доводи відповідача про те, що договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, та спростовуються установленими чинним законодавством вимогами щодо форми та змісту договору фінансового лізингу, а саме ст.ст.628,799,806 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що в суді першої інстанції банк просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і з цих підстав відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 не грунтуються на матеріалах справи.

Так, згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) один рік (ст.ст. 257, 258 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Зміст вказаної норми права свідчить про те, що заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому така заява могла бути подана як в письмовому, так і усному вигляді.

Матеріали справи не містять письмової заяви банку про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 Відсутнє таке посилання і в запереченнях, які були подані банком та в зустрічній позовній заяві. Жодного разу представник банку не приймав участі в судових засіданнях в суді першої інстанції, а тому не міг зробити усну заяву про застосування строку позовної давності.

Доводи апеляційно скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 03 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді