ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2303/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представника позивача ЗАГОРСЬКОЇ А.Г.

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у загальному позовному провадженні в судовому засіданні цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " про визнання договору про надання послуг консьєржів недійсними

встановив:

Позивач Дочірнє підприємство " Дарниця - 1 " звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг, оскільки станом на 31 травня 2017 року відповідачі мають заборгованість перед позивачем за житлово - комунальних послуг та послуги консьєржів за період з лютого 2016 року по листопад 2016 року. Згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість перед позивачем за житлово - комунальних послуг та послуги консьєржів за період з лютого 2016 року по листопад 2016 року у розмірі 3 293 ( три тисячі двісті дев"яносто три ) гривні 48 копійок.

В свою чергу відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " про визнання договору про надання послуг консьєржів недійсними подали зустрічну позовну заяву, яка прийнята до спільного розгляду з первинними позовними вимогами ухвалою суду від 23 листопада 2017 року, відповідно до якої позивачі просять визнати недійсним договір " Про надання послуг консьєрж " за номером 375 від 01 січня 2011 року.

В судовому засіданні представник Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 ", що діє на підставі довіреності № 585 / 10 від 29 грудня 2017 року Загорська Алла Григорівна первинні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в задоволенні первинного позову просили відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків та відповідних правовідносин.

Між Дочірнім підприємством " Дарниця - 1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які є співвласника квартири в рівних частках та особового рахунку квартири АДРЕСА_1 29 січня 2010 року було укладено договори " Про надання послуг з утримання будинків і споруд при будинкових територій та 01 січня 2011 року " Про надання послуг консьєржів"

В порушення зазначених договорів відповідачі не здійснюють оплату поданих позивачем послуг.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов"язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов"язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Отже, зважаючи на те, що квартира належить кожному з відповідачів у відповідних частинах кожен співвласник повинен відповідати за зобов'язаннями відповідно до своєї частки у належному відповідачам житлі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. ст. 526,530 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання ( неналежне виконання ).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Щодо вимоги про визнання договору недійсним, слід зазначити наступне.

Між ОСОБА_4 ( позивачі ) і ОСОБА_3 ( позивач 2), які є співвласниками квартири в рівних

частках та особового рахунку квартири АДРЕСА_1 та Дочірнім підприємством « Дарниця - 1 « ( відповідач ), в особі начальника Биховець Лариси Миколаївни 29 жовтня 2010 року був укладений договір « Про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій ».

Починаючи з 01 січня 2011 року , ДП « Дарниця - 1 » почала включати послугу « консьєрж » в платіжну квитанцію сплати комунальних послуг. Договір від 01 січня 2011 року, був підписаний ДП - « Дарниця - 1 », в особі начальника ОСОБА_8, який діяв на підставі Наказу 27 від 18 червня 2012 року. Звернувшись письмово до ДП « Дарниця - 1 » з вимогою роз'яснити, на підставі чого ОСОБА_8, який став начальником 18 червня 2012 року підписав договір 01 січня 2011 року - була отримана відповідь, що дата договору встановлена помилково, а це

свідчить про те, що дата з якої договір вступає в дію невідома.

Згідно зі статтею 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Начальник ОСОБА_8 01 січня 2011 року не мав ні прав, ні повноважень на вчинення даного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь зі сторін у справі необхідно стягнути судовий збір

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, ст. 76, 77, 81, 141, 258 - 265, 352-354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, Паспорт серія НОМЕР_3, виданий Харківським РУ ГУ МВС У країни в місті Києві 29 листопада 1996 року, на користь Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " , ( адреса 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна 26 б ) заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з лютого 2016 року по листопад 2016 року у розмірі 1 645 ( одну тисячу шістсот сорок шість ) гривень 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, Паспорт серія НОМЕР_3, виданий Харківським РУ ГУ МВС У країни в місті Києві 29 листопада 1996 року на користь Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " , ( адреса 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна 26- б ) судовий збір у розмірі 800 ( вісімсот ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, Паспорт серія НОМЕР_4, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 01 березня 2002 року на користь Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " , ( адреса 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна 26 б ) заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з лютого 2016 року по листопад 2016 року у розмірі 1 645 ( одну тисячу шістсот сорок шість ) гривень 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, Паспорт серія НОМЕР_4, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 01 березня 2002 року на користь Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " , ( адреса 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна 26 б ) - 800 ( вісімсот ) гривень 00 копійок судового збору.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " про визнання договору про надання послуг консьєржів недійсними - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір « Про надання послуги консьєрж » за номером 375 від 01 січня 2011 року.

Стягнути з Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " , ( адреса 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна 26 б ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, Паспорт серія НОМЕР_3, виданий Харківським РУ ГУ МВС У країни в місті Києві 29 листопада 1996 року - 320 ( триста двадцять ) гривень 00 копійок судового збору.

Стягнути з Дочірнього підприємства " Дарниця - 1 " , ( адреса 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна 26 б ) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, Паспорт серія НОМЕР_4, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 01 березня 2002 року 320 ( триста двадцять ) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК