Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 279/9230/15-ц

провадження № 61-5006св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. С., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач: прокуратура Житомирської області, Державна казначейська служба України,

представник прокуратури Житомирської області - заступник прокурора Житомирської області Гребенюк Р.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу прокуратури Житомирської області, в особі представника - заступника прокурора Житомирської області Гребенюк Р., на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року в складі судді Остапенко Н. М. та ухвалуапеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року в складі суддів: Кочетова Л. Г., Товянської О. В., Гансецької Л. С.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до прокуратури Житомирської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органів досудового слідства.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 травня 2007 року прокуратурою Житомирської області було порушено кримінальну справу № 07/085034 відносно нього та ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 355, частиною першою статті 366, частиною першою статті 368 КК України. Цього ж дня він був затриманий та знаходився в ізоляторі тимчасового тримання Коростишівського РВ УМВС України. 20 травня 2007 року постановою слідчого він був звільнений з ізолятора тимчасового тримання та йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Під час слідства у нього було вилучено 15 тис. грн. особистих коштів, які були визнані речовим доказом. В ході слідства за місцем його проживання проводився обшук. 29 грудня 2010 року кримінальна справа була закрита на підставі частини другої статті 213 КПК України. Проте копія постанови про закриття кримінального провадження направлена не була. Копію такої постанови він отримав лише 21 листопада 2013 року. Запобіжний захід відносно нього станом на момент звернення до суду не скасований. Позивач вказував, що з 11 травня 2007 року по 29 грудня 2010 року він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Посилаючись на зазначене та пояснюючи, що указаними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка виражається у стражданнях заподіяних йому внаслідок фізичного впливу (незаконне тримання в ізоляторі тимчасового тримання протягом 10 днів), психічного впливу, що виразилось у знищенні ділової репутації, звільнення з роботи, позбавлення можливостей реалізації своїх професійних якостей, погіршення відносин з оточуючими людьми, позивач просив суд стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду в розмірі 300 тис. грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 145 тис. грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 12 травня 2007 року стосовно ОСОБА_1 прокуратурою Житомирської області було порушено кримінальну справу, яка 29 грудня 2010 року була закрита на підставі частини другої статті 213 КПК України, в редакції чинній на момент закриття кримінального провадження, за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, тобто протягом указаного періоду часу, що становить 42 місяці 17 днів, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом. Оскільки тривале кримінальне переслідування особи, саме по собі має для неї негативні наслідки та суттєво впливає на її психо-емоційний стан, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, є підстави для відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 рокурішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, прокуратура Житомирської області, в особі представника - заступника прокурора Житомирської області Гребенюк Р., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 61 721 грн 66 коп.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 145 тис. грн не відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості. Судами не зазначено, яка сума середньої заробітної плати врахована для визначення спірної суми відшкодування моральної шкоди. Крім того, на думку скаржника, позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди. ОСОБА_1 не звертався до слідчих органів щодо вирішення питання скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд. Скаржник вважає обґрунтованою суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 61 721 грн 66 коп.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги зводяться до припущень та незгоди із висновками судів попередніх інстанцій. Зокрема, зазначив, що протягом тривалого часу він перебував під слідством та судом у статусі обвинуваченого, підсудного, а також щодо нього було обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд. Кримінальна справа за його обвинуваченням була закрита лише 29 грудня 2010 року, у зв'язку із недоведеністю його вини. Про закриття кримінальної справи відносно нього його не було повідомлено, а про таке закриття він дізнався 21 листопада 2013 року під час розгляду його адміністративного позову до прокуратури Житомирської області про визнання протиправними бездіяльності та зобов'язання вчинити дії. Крім того, після закриття кримінальної справи запобіжний захід - підписка про невиїзд, безпідставно не був знятий органами слідства аж до 2016 року, тобто запобіжний захід було незаконно застосовано до нього протягом 9 років, що також порушувало його права, оскільки він не міг вільно пересуватися по Україні та за її межами. ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 рокусправу призначено до судового розгляду.29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 12 травня 2007 року прокуратурою Житомирської області було порушено кримінальну справу № 07/085034 відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за частиною другою статті 368 КК України, а в подальшому було порушено справу за частиною другою статті 355, частиною першою статті 366 КК України. Цього ж дня ОСОБА_1 був затриманий та знаходився в ізоляторі тимчасового тримання Коростишівського РВ УМВС України.

20 травня 2007 року постановою слідчого ОСОБА_1 був звільнений з ізолятора тимчасового тримання та йому було обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд.

Під час слідства у ОСОБА_1 було вилучено 15 тис. грн особистих коштів, які були визнані речовим доказом.

29 грудня 2010 року кримінальна справа була закрита на підставі частини другої статті 213 КПК України, в редакції чинній на момент закриття кримінального провадження, за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Копія постанови про закриття кримінальної справи ОСОБА_1 направлена не була.

21 листопада 2013 року ОСОБА_1 отримав постанову про закриття кримінальної справи, під час розгляду його адміністративного позову до прокуратури Житомирської області про визнання протиправними бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, що вбачається з копії ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року.

Станом на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій учасниками справи не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 скасовано запобіжний захід.

З довідки управління інформаційного забезпечення УМВС України в Житомирській області слідує, що за обліками МВС України ОСОБА_1 станом на 16 грудня 2015 року є особою, стосовно якої порушено кримінальну справу, рішення у кримінальній справі до МВС України не надходило.

Судами установлено, що з 12 травня 2007 року по 29 грудня 2010 року ОСОБА_1 перебував під слідством та судом протягом 42 місяців 17 днів.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України, в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Крім того, пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 04 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 04 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом протягом 42 місяців 17 днів, чим йому було завдано моральної шкоди через тривале кримінальне переслідування, що мало для нього негативні наслідки та суттєво вплинуло на його психоемоційний стан, а також вимагало додаткових зусиль для організації його життя, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Доводи касаційної скарги про помилковість стягнення судами попередніх інстанцій на користь ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 145 тис. грн, яка, на думку скаржника, визначена судами невірно та завищено, не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень з огляду на наступне.

Ураховуючи, що за кожен місяць перебування під слідством чи судом для вирахування суми моральної шкоди необхідно виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць такого перебування (частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»), можна дійти висновку про те, що указаними вимогами законодавства встановлений лише мінімальний розмір відшкодування такої моральної шкоди.

Максимальний розмір відшкодування указаної шкоди законом не установлений, однак має визначатися компетентним органом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, з урахуванням при цьому вимог розумності та справедливості.

Врахувавши обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість його моральних страждань в наслідок незаконного перебування протягом тривалого часу під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 145 тис. грн, який є співмірним з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Доводи касаційної скарги в указаній частині зводяться невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що позивач, на думку скаржника, не надав доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції в цій частині.

Крім того, у своїй касаційній скарзі скаржник вважає обґрунтованою суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 61 721 грн 66 коп., тим самим визнає необхідність відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками судів попередніх інстанцій. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу прокуратури Житомирської області, в особі представника - заступника прокурора Житомирської області Гребенюк Р., залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року та ухвалуапеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. С. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик