Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 711/3542/17

провадження № 61-1152св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року у складі суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення частки та встановлення порядку користування квартирою.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 квітня 1999 року квартира АДРЕСА_5, належить на праві спільної сумісної власності йому - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та дочці ОСОБА_6 в рівних частках. Так як згідно вимог закону частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, то вважав, що співвласникам належить по 1/3 частки квартири кожному.

Квартира загальною площею 51,2 кв.м, складається з 2-х кімнат житловою площею 29,0 кв.м., у тому числі 1 кімната 12,2 кв.м., 2 кімната 16,8 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м. Квартира обладнана лоджією 3,0 кв.м. Позивач зазначав, що шлюб з відповідачем ОСОБА_5 розірваний, тому він бажає розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, а відповідач ОСОБА_5 змінювати особовий рахунок відмовляється. Відповідач ОСОБА_6 їх дочка у цій квартирі не проживає.

Для усунення конфліктів щодо користуванню кімнатами у цій квартирі ОСОБА_4 змушений був звернутись до суду та просити визначити за ним та відповідачами по 1/3 частки квартири, що перебуває у спільній сумісній власності та встановити наступний порядок користування квартирою: кімнату 12,2 кв.м. виділити ОСОБА_4; кімнату - 16,8 кв.м. та лоджію - 3,0 кв.м., всього 19,8 кв.м. виділити відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишити в загальному користуванні. Зобов'язати комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради (далі - КП «Придніпровська служба утримання будинків»), розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються на квартиру АДРЕСА_1 між ним та відповідачами відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено частки співвласників у праві спільної часткової власності: за ОСОБА_4 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2; за ОСОБА_5 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2; за ОСОБА_6 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_3 та виділено у користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 12,2 кв.м.; виділено в спільне користування ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлову кімнату площею 16,6 кв.м. з лоджією площею 3 кв.м.; залишено в спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони набули у власність спірну квартиру в порядку безоплатної приватизації, а тому визначення часток співвласників на засадах рівності не порушує та не звужує прав відповідачів. Встановлений судом порядок користування квартирою також не порушить прав відповідачів і є найприйнятнішим при умові наявності в квартирі лише двох кімнат, віку та статі відповідачів, які будуть проживати в одній кімнаті. Крім того, встановлюючи такий порядок користування квартирою суд першої інстанції врахував, що позивач не заперечує, що кімнатою, де він буде мешкати, буде користуватись його онук.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 серпня 2017 року змінено. Скасовано рішення в частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_3 та виділення у користування ОСОБА_4 житлової кімнати площею 12,2 кв.м.; виділення в спільне користування ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлової кімнати площею 16,8 кв.м. з лоджією площею 3 кв.м.; залишення в спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридора. У задоволенні вимоги щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_3 ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що сторони набули у власність спірну квартиру в порядку безоплатної приватизації, разом з тим, частки співвласників у правовстановлюючому документі не визначені, тому частки співвласників у праві спільної сумісної власності слід визнати рівними - по 1/3 частки кожному із співвласників. Визначення часток співвласників на засадах рівності не порушує та не звужує прав сторін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про встановлення порядку користування кімнатами в квартирі та ухвалюючи у цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції вважав, що встановлений порядок користування кімнатами в квартирі не відповідає вимогам закону та порушує права відповідачів.

26 грудня 2017 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_7 звернувся із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року, у якій просить оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визначення частки співвласників майна у праві спільної часткової власності та встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 в межах площі, що визначена рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 серпня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що частки співвласників у правовстановлюючому документі не визначені, тому визначення часток співвласників на засадах рівності (по 1/3 частки кожному) не порушує та не звужує прав відповідачів. ОСОБА_4 вказує, що запропонований ним варіант щодо виділення у користування йому житлової кімнати площею 12,2 кв.м., а житлову кімнату площею 16,6 кв.м. з лоджією площею 03 кв.м. в спільне користування ОСОБА_5, ОСОБА_6 - не порушить прав відповідачів і є найприйнятнішим при умові наявності в квартирі лише двох кімнат, віку та статі відповідачів, які будуть про живати в одній кімнаті, категоричних заперечень відповідачів стосовно проживання разом із позивачем в одній кімнаті. Позивач не заперечує, що кімнатою, де він буде мешкати, буде користуватись його онук. Вважає, що прийняте Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення від 07 серпня 2017 року не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників та найбільше враховує баланс інтересів кожного з співвласників.

17 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі № 711/3542/17.

У лютому від відповідачів надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому вони просять касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити, а рішення апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що рішенням апеляційного суду скасовано рішення суду першої інстанції лише в частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_3 та виділу позивачу окремої кімнати в користування, в іншій частині рішення залишено без змін. Позивачем не доведено, що відповідачами не надавалася згода на поділ рахунків на оплату вартості комунальних послуг. Відповідачі вказують, що суд першої інстанції не врахував, що у спірній квартирі зареєстровано чотири особи, у тому числі й онук позивача ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, який має право користуватися житлом як член сім'ї власника. ОСОБА_6 проти спільного проживання сина разом із позивачем, згоди ОСОБА_8 на таке проживання ніхто не запитував. Виділення у користування позивачу кімнати площею 12,2 кв.м. значно зменшить право відповідачів із неповнолітньою дитиною на користування та володіння майном, оскільки інша кімната має площу 16,8 кв.м. У відзиві відповідачі також відмічають відсутність згоди позивача на добровільне вирішення спору, ухилення від укладення угоди на відчуження майна та отримання грошової компенсації.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва № 22744 від 20 квітня 1999 року на право власності на житло квартира АДРЕСА_3, належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_4, та відповідачам: його колишній дружині ОСОБА_5 та дочці ОСОБА_6

17 липня 2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 22 травня 1983 року Новоселицькою сільською радою Катеринопільського району Черкаської області, актовий запис № 7. Після розірвання шлюбу між сторонами існує спір щодо порядку користування квартирою, який добровільно сторони вирішити не можуть, що також визнано відповідачами по справі.

Встановивши, що сторони набули у власність спірну квартиру в порядку безоплатної приватизації і частки співвласників не визначені, суд першої інстанції,з яким погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності слід визнати рівними - по 1/3 частки кожному із співвласників. Визначення часток співвласників на засадах рівності не порушує та не звужує прав співвласників.

Судами встановлено, що згідно даних довідки про склад сім`ї від 04 травня 2017 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані 4 особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 (внук). Згідно даних технічного паспорту квартира загальною площею 51,2 кв.м складається із двох кімнат житловою площею 29,0 кв.м., у тому числі 1 кімнатна 12,2 кв.м., 2 кімната 16,8 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м. Квартира обладнана лоджією 3,0 кв.м.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України надання співвласнику у користуванні частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна надання якого у користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників, може бути допущений відступ від засади відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні.

Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що надавши в користування позивачу кімнату площею 12,2 кв.м., суд першої інстанції фактично збільшив частку ОСОБА_4 у квартирі, якою він буде користуватись, не звернувши уваги, що порушуються права інших співвласників, які вдвох змушені користуватись значно меншою житловою площею по 8,4 кв.м. При цьому з ними в кімнаті площею 16,8 кв.м повинен проживати малолітній син відповідача ОСОБА_6, який має право на користування цією квартирою разом із матір'ю. Надаючи у користування відповідачам кімнату площею 16,8 кв.м. із лоджією 3 кв.м., а загалом 19,8 кв.м., судом не враховано, що лоджія, зазначена у технічному паспорті в графі «квартира обладнана лоджією 3,0 кв.м.» як допоміжне приміщення і не може бути включена до розрахунку житлової площі, щоб таким чином збільшилась житлова площа для відповідачів.

Тому встановлений судом першої інстанції порядок щодо користування кімнатами в квартирі для сторін та спільне користування всіма іншими приміщеннями квартири не відповідає вимогам закону та порушує права відповідачів. За таких обставин, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування квартирою № 101 в будинку № 409 по вул. Гоголя у м. Черкаси та відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель