Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/782/17 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 49 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.

суддів: Григорусь Н.Й.., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 290/782/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Бабича С. В., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 1 вересня 2001 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції у Житомирській області видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 42. Від шлюбу вони з відповідачем мають дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та проживають разом з нею.

Вказала, що з часом сімейні відносини з відповідачем погіршилися, між ними постійно виникають сварки, що негативно впливає на фізичний та психічний розвиток дітей. Вважає, що збереження сім'ї та примирення неможливе. Окрім того, зазначила про відсутність спору щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, та щодо участі у вихованні дітей і визначення їх місця проживання.

З урахуванням викладеного вище, просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 1 вересня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції у Житомирській області актовим записом № 42.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що на даний момент між ними існує спір щодо поділу квартири. Також пояснює, що суд не вирішив питання щодо місця проживання їхніх неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, пояснивши, що не бажає розривати шлюб, а заяву про визнання позову написав одразу після проходження ним лікування внаслідок загального захворювання й не повною мірою усвідомлював її зміст. На даний час між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо поділу квартири. Окрім того, діти зараз проживають з ним, а позивачка перебуває за межами України. Вказані обставини, на його думку, свідчать про неможливість розірвання шлюбу.

На думку представника ОСОБА_2, апеляційна скарга є безпідставною. Позивачка не бажає зберегти шлюб, діти постійно проживають за місцем її фактичного проживання. На даний час вона тимчасово перебуває за межами України, дітьми опікується її мати, однак спір щодо місця проживання дітей між сторонами відсутній.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 1 вересня 2001 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції у Житомирській області, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис за №42. Вказана обставина підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, повторно виданим 22 вересня 2017 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

10 січня 2018 року відповідач подав до суду заяву про визнання ним позову.

Вказане свідчить про те, сторони не бажають зберегти шлюб та подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що під час написання заяви про визнання позову він не розумів її зміст та не усвідомлював значення своїх дій, не підтверджені належними доказами.

Не спростовує висновків суду й твердження відповідача про те, що між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо поділу квартири, оскільки питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Також не є підставою для задоволення апеляційної скарги посилання ОСОБА_3 на наявність між ним та позивачкою спору щодо місця проживання їхніх дітей.

Так, за правилами ч.1 ч.3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що на час звернення ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу сторони дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої доньки. Визнання відповідачем позову також підтверджує відсутність між ними спору з даного питання.

У разі виникнення в подальшому між батьками спору з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини, кожен з них не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом.

Що стосується неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4, то в силу положень ч.3 ст. 160 СК України, він вправі самостійно вирішувати питання щодо місця свого проживання.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2018 року.

Головуюча Судді: