Справа № 137/1915/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2018 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

сторін у справі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області, від 30.07.2012 р. присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на утримання дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 13.07.2012 року і до їх повноліття. Зазначає, що на момент звернення до суду з позовом його заборгованість зі сплати аліментів становить 27 806,45 грн. Зауважує, що протягом тривалого часу він хворіє, має ІІІ групу інвалідності та отримує пенсію, що є основним джерелом доходу.

Оскільки у звязку з захворюванням позивач не може працювати і виплачувати аліменти, в тому числі заборгованість, яка становить 27 806,45 грн., із посиланням на умови свого проживання просить звільнити його від сплати заборгованості у зазначеному вище розмірі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він є інвалідом ІІІ групи. На його лікування щомісячно витрачаються значні кошти. Решта грошей йому вистачає лише на елементарне прожиття.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 підтримала позов свого довірителя та просила його задовольнити. Пояснила, що діти позивача є повнолітніми, відтак на них не потрібно стягувати аліменти.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, оскільки звільнення від сплати боргу позбавить дітей повного права на аліменти та утримання, а позивачу фактично надасть можливість не виконувати рішення суду. Наполягали на відмові у задоволенні позову мотивуючи тим, що попри повноліття дітей законом передбачена можливість стягнення заборгованості до досягнення дитиною 23 років. У свою чергу їхній син ОСОБА_7 є учнем першого курсу навчального закладу і йому потрібні кошти для проживання, харчування та інше.

Допитаний за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_1 являється його батьком. Підтвердив факт несплати аліментів батьком. Зазначив, що дітьми батькові надавалися кошти для проведення йому операції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка у судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків.

Так, рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30.07.2012 р. ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на утримання дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 13.07.2012 року і до їх повноліття (а.с. 4).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.06.2017 р. у ОСОБА_1 за період з 01.02.2015 р. по 31.05.2017 р. наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 27806,45 грн (а.с. 8).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА за № 581743, у ОСОБА_1 наявна інвалідність ІІІ групи. Інвалідність встановлена в строк до 01.04.2018 р. (а.с. 5).

Відповідно до виписки з історії хвороби за № 2424 ОСОБА_1 встановлено заключний діагноз: залишкові явища, перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу (2015 р.) по типу ішемії в басейні лівої СМА. Легкий центральний правобічний геміпорез. Вестибулярно-атактичний синдром з помірним порушенням ходи і працездатності. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. встановлено наступні рекомендації: нагляд сімейного лікаря за місцем проживання (а.с .48).

Статтею 180 СК України зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст.194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, позивач ОСОБА_1 вказує, що він є інвалідом ІІІ групи та підтверджує це довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА за № 581743. Однак суд критично ставиться до цього твердження, адже заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2015 р.(тобто інвалідності ОСОБА_5С.) вже складала 13806.45 грн (а.с. 8), а інвалідність згідно наведеної довідки встановлена з 02.03.2017 р. (а.с. 5) тобто вже після виникнення боргів по аліментах.

Твердження про те, що його хвороба є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах суд не вважає аргументами, оскільки відповідно до акту огляду МСЕК (наведено вище) інвалідність встановлено до 01.04.2018 р. (а.с. 5). Вказана інформація також підтверджується пенсійним посвідченням № 1 на імя ОСОБА_1, згідно якого термін дії до 31.03.2018 р. (а.с. 10). Тобто на день розгляду справи позивач не є інвалідом, доказів з цього приводу суду не надано.

Також спростовуються твердження позивача про неможливість працювати, адже з виписки з історії хвороби за № 2424 ОСОБА_1 встановлено помірне порушення ходи та працездатності. Містяться рекомендації нагляду сімейного лікаря за місцем проживання (а.с. 48).

Свій стан здоровя підтвердив у судовому засіданні і сам ОСОБА_1 повідомивши, що проїхав на велосипеді біля 15 км. для участі в судовому засіданні.

В матеріалах цивільної справи наявний акт обстеження матеріально-пробутових умов проживання за № 65 від 07.04.2017 р., згідно якого ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, не працює, розлучений, інвалід ІІІ групи. Проживає в цегляній «врімьонці», користується земельною ділянкою де вирощує для себе всі необхідні овочі та фрукти. В господарстві нічого не утримує (а.с. 6).

Суд не може взяти до уваги вказаний акт, оскільки він виданий 07.04.2017 р. тобто річної давності, та може не відповідати дійсності.

Таким чином суд вважає, що посилання позивача на неспроможність погасити заборгованість через свою хворобу, повністю спростовуються показами сторін і дослідженими документами, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 194, 198-201 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Гопкін П. В.