Справа № 360/361/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 жовтня 2011 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 31 грудня 2017 року її заборгованість склала 52 305,69 грн.

Оскільки відповідачка умови вказаного кредитного договору належним чином не виконує, то просив стягнути з неї на свою користь заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 52 305,69 грн. та судові витрати.

Ухвалою Бородянського районного суду від 5 березня 2018 року було вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

21 березня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що вона /ОСОБА_1 (до зміни прізвища - ОСОБА_1)/ дійсно отримувала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 500 грн., але останній раз вона знімала кошти з даної картки у грудні 2012 року, в подальшому цю картку забрав її бувший чоловік та пообіцяв погасити заборгованість за вказаним кредитним договором. До 2018 року від банку їй не надходило жодних повідомлень про існуючу заборгованість, щодо продовження строку дії картки вона /відповідачка/ не зверталась, кредитними коштами більше не користувалась, адреси місця проживання не міняла. За повідомленням від бувшого чоловіка вона /відповідачка/ дізналась, що останній погасив наявну заборгованість за кредитним договором, а саму картку давно втратив. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по договору було здійснено 12 червня 2014 року і банк мав звернутися до суду з позовом не пізніше червня 2017 року, однак останній звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності у лютому 2018 року, тому просила застосовувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити в позові.

Позивач відповіді на відзив не надав.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2011 року відповідачкою ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою вона /відповідачка/ виявила бажання оформити на своє ім»я платіжну картку «Універсальна» /а.с. 7/.

Як зазначив ПАТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві, 17 жовтня 2017 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № б/н за умовами якого банком останній було надано кредит на суму 2100 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що останній черговий платіж по сплаті кредитного боргу відповідачка здійснила 12 червня 2014 року, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за цим кредитним договором, яка станом на 31 грудня 2017 року становить 52305,69 грн. та складається з: 490,99 грн. - заборгованість за кредитом, 43867,76 грн. - заборгованість за процентами, 4980 грн. - комісія, 2966,94 грн. - заборгованість по судовим штрафам /а.с. 5-6/.

Як вбачається з копій Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 /а.с. 8-32/, будь-які підписи відповідачки на даних витягах відсутні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що представлені банківською установою умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі умови/правила не містять підпису позичальника /відповідачки/, як сторони правочину, крім того, судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви відповідачкою заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісії та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались.

Така правова позиція також висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, посилання на внутрішні документи банку (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Зважаючи на вказану правову позицію та обставини справи, суд не приймає посилання позивача на існування Умов і Правил надання банківських послуг та Витягу Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані позичальником, і відповідно не вважає їх складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Крім того, суд вважає, що не може бути належним і допустимим доказом у справі вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений банком станом на 31 грудня 2017 року, так як він не може підтверджувати існування боргу у відповідачки, оскільки банком не доведено факту погодження між сторонами при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії та пені, і відповідно відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» таких нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи викладене, оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідачки перед банком, що сама вона заперечує, то підстав для задоволення позову не вбачається, а тому суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст. 207,526,625 ЦК України, ст. 10-13,81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В позові Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області.

Головуючий-суддяА.Міланіч