АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/605/18 Справа № 206/4225/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Кравцової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Громадської організації володарів маломірних суднів "Зозуля" про визнання незаконними рішень правління та загальних зборів про виключення з членів громадської організації, поновлення у членах організації, зобов'язання не чинити перешкоди у пересуванні та користуванні, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля», який обґрунтував тим, що йому на праві власності належить судно «Плавдача-Катамаран-1110». У 2012 році він набув членство в ГОВМС «Зозуля» та щомісяця сплачував членські внески та вартість спожитої електроенергії, належне йому майно зберігалося на межі з територією ГОВМС «Зозуля», розташованою по вул. М.Малиновського,93. З часу вступу до членів ГОВМС «Зозуля» між ним та головою правління організації ОСОБА_3, склалися неприязні стосунки. На початку 2015 року ОСОБА_3 віддав розпорядження охоронцям організації не допускати його на територію, тим самим позбавивши можливості в зимових умовах стежити за технічним станом плав дачі. Ці обставини змусили його, з метою зберігання технічного стану плавзасобу та запобігання його розкраданню, вын передав його в користування Автогосподарству ГУМВС України в Дніпропетровській області під міліцейський пост з охорони громадського порядку, тим самим з вини голови правління ГОВМС «Зозуля» ОСОБА_3 він та його члени сімї протиправно були позбавлені права відпочинку у весняно-літній період 2015 року на належному йому плавзасобі. 07.07.2015 року, голова правління ОСОБА_3 не приховуючись від свідків, умисно знищив належне йому майно, а саме: кабель електрообігріву фірми «Devi моделі Pipehoet довжиною 20 п.м. вартістю 12460,00 грн. та шланг водопостачання моделі «Stabi glass PN 20d32 артикул 03910032 в ізоляції 10/ф35 «Armoflex HT» довжиною 20 п.м. вартістю 9900,00 грн., які забезпечували живлення плавзасобу електроенергією та водою від джерел постачання, спричинивши йому матеріальний збиток на суму 22360,00 грн. З приводу даного факту правоохоронними органами проводилось досудове розслідування, в ході якого вина ОСОБА_3 в знищенні належного йому майна була повністю підтверджена матеріалами кримінального провадження, встановлено спричинення йому збитків на суму 22360,00 грн., проте провадження 21.01.2016 року було закрито з підстав недосягнення встановленої суми збитків розмірам, з яких наступає кримінальна відповідальність винної особи за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України. Також, як йому в подальшому стало відомо, 24.12.2014 року рішенням правління його було виключено із членів ГОВМС «Зозуля». Вважає, що його виключення з членів організації є незаконним, суперечить як Закону України «Про громадські обєднання», так і стату організації, а саме він своїми діями не дискредитував організацію та питання про його виключення було прийнято меншою кількістю членів, ніж та кількість, що передбачена в статутом організації. Протиправними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яку він виходячи із свого розрахунку оцінив в 59529,60 грн.

Виходячи з викладеного, позивач уточнивши та збільшивши позовні вимоги просив визнати незаконним рішення правління Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля», оформленого протоколом №8 від 24.12.2014 року, в частині виключення його з членів Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля», визнати незаконним рішення загальних зборів Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля», оформленого протоколом №10 від 21.06.2015 року, в частині затвердження рішення правління про виключення його з членів Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля», поновити його в членах Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» з правом зберігання належного йому на праві власності плавзасобу «Плавдача-Катамаран-1110», бортовий реєстраційний номер ДНІ 2626 на території Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» ( м. Дніпро, вул. М.Малиновського,93, район нафтобази), зобовязати правління Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» не чинити йому перешкоди та його членам сімї у вільному пересуванні по території Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» та користуванні належним на праві власності плавзасобом «Плавдача-Катамаран-1110», бортовий реєстраційний номер ДНІ 2626, без обмеження у часі, стягнути з Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» на його користь на відшкодування заподіяною головою правління Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 22360,00 грн., стягнути з Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» на його користь 59529,60 грн. завданої моральної шкоди.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд Дніпропетровскої області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області.

В судове засідання суду апеляційної інстанції зявився представник відповідача, та надав заперечення на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, винесеним у відповідності до вимог ЦК України (а.с.154-167, т.3)

Апелянт в судове засідання не зявився, сповіщений апеляційним судом належним чином, тому колегія суддів вважає, що неявка учасників справи не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК їх неявка,з урахуванням належного повідомлення про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що громадська організація володарів маломірних суднів «Зозуля» діє на підставі Статуту (нова редакція), що затверджений загальними зборами членів громадської організації протоколом №15 від 14.11.2009р. (а.с.146-154 т.2).

Відповідно п.3.2 Статуту прийом до членів організації здійснюється правлінням організації на підставі письмової заяви.

Відповідно п.3.3 Статуту, члени організації зобовязані: дотримуватись вимог статуту організації, виконувати рішення загальних зборів членів організації та керівних органів організації, сприяти заходам, що організовують органи управління для виконання рішень загальних зборів членів організації, брати участь у діяльності організації, передбачені цим статутом, брати участь в заходах, що проводяться організацією, своєчасно сплачувати внески, бережно відноситися до матеріально-технічної бази організації, сприяти підвищенню авторитету і престижу організації її діяльності.

Позивач звертаючись з дійсним позовом стверджував, що з 2012 року є членом Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля».

Протоколом засідання правління Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» від 24.12.2014 року, ОСОБА_2 виключено з членів організації за дискредитацію згідно «статуту» (а.с.89-91 т.1).

Протоколом загальних зборів Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» №10 від 21.06.2015 року підтверджено виключення ОСОБА_2 із членів організації (а.с.97,98 т.1).

Відповідно п.3.5 Статуту членство в організації припиняється внаслідок: виходу з організації на підставі особистої заяви, виключення за несплату членських внесків протягом півроку, виключення за порушення статуту або дії, що дискредитують організацію, виключення із складу організації у разі неявки на загальні збори членів організації без поважної причини більш ніж 3 місяці.

Відповідно п.3.6 Статуту рішення про виключення члена організації приймає правління організації. Члени організації мають прав оскаржити рішення правління на загальних зборах членів організації.

Проте, судом не були здобуті, а позивачем чи його представником не були надані в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України докази, які б підтверджували той факт, що позивач був членом Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля».

Відповідь голови правління Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» ОСОБА_3, що ОСОБА_2 є новим членом організації, не може бути розцінена судом як належний доказ підтвердження доводів позивача, оскільки статутом організації передбачена обовязкова наявність рішення правління про прийом до членів організації, а голова правління одноособово приймати такі рішення не має повноважень. Також, представник відповідачів категорично заперечував, що позивач був членом організації та те, що правлінням колись приймалось рішення про його прийняття до неї.

До того ж, будучи членом організації, позивач відповідно до вимог статуту повинен був сплачувати членські внески, однак і таких відомостей на підтвердження своїх доводів про членство, надати суду не зміг.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про членство позивача в Громадській організації володарів маломірних суднів «Зозуля», то у суду не має підстав для визнання незаконними рішень правління організації та загальних зборів організації, в частині виключення позивача з членів організації та затвердження рішення правління про виключення позивача із організації, оскільки дані рішення для позивача, як не члена організації не створюють ніяких прав та обовязків, а тому ніяк не можуть зачіпати його прав, зокрема і тих, які б підлягали захисту в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволені позову, районний суд зробив обґрунтований висновок про те, що не має правових підстав для поновлення позивача у членах Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» та зобовязання не чинити йому та членам його сімї перешкоди у вільному пересуванні територією організації та користуванні належним йому плавзасобом. Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду також і з огляду на те, що з показів свідків, плавзасіб позивача на території Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» ніколи не знаходився та у 2015 році він був проданий позивачем громадянину ОСОБА_5М,. що позивач під час розгляду справи не заперечував, а тому підстав перебувати та пересуватись на території організації у нього немає.

Що стосується вимоги про стягнення з Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля» шкоди заподіяної головою правління організації, то вона не також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Виходячи з того, що сам позивач зазначає, що особою, яка винна в заподіянні йому шкоди є ОСОБА_3, то обовязок по її відшкодуванню, ніяк не може бути покладений на іншу особу, зокрема на Громадську організацію володарів маломірних суднів «Зозуля».

Також, на думку суду не підлягає задоволенню позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Такий висновок суду, який узгоджується з нормами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини доводами апеляційної скарги не спростований, а саме позивачем не надано та не доведено суду, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, саме діями Громадської організації володарів маломірних суднів «Зозуля», а тому не вбачається наявності причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою останнього та нанесеною шкодою, яка б давала суду правові підстави для задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про встановлення вини відповідача ОСОБА_3 матеріалами кримінального провадження колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, ці та інші доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення,вони були предметом дослідження суду першої інстанції і колегія суддів погоджується з їх оцінкою та вважає, що вони зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПК України.

Суд першої інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуЛапшина ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_7