Провадження № 2/161/614/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого-судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Самолюк І.М.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик Олександри Євгенівни, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про скасування постанов про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є., третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про скасування постанов про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно.

Свій позов обгрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася в селі Лище Ківерцівського району Волинської області. ІНФОРМАЦІЯ_6 року одружилася з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_6 помер. Після смерті чоловіка вона та діти звернулися до державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. щодо оформлення спадкового майна та видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом.

Зібранням необхідних документів та надання таких документів нотаріусу, безпосередньо займався та спілкувався з нею син ОСОБА_3 В подальшому вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.06.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-695, згідно якого вона має право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0.0607 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Також, нею було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.06.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-698, згідно якого вона має право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В подальшому вона дізналася, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо, самостійного заробітку(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, вважає, що вона, як дружина спадкодавця має право на ? частки у праві спільної сумісної власності на майно, а друга половина розподіляється між спадкоємцями порівну, оскільки частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними за таким розрахунком: 1/2 : 3 = 1/6 частки кожному спадкоємцю.

Тому, вона має право на спірне майно на 4/6 частки, ОСОБА_3 на 1/6 частки і ОСОБА_4 на 1/6 частки.

Вказує, що нотаріус не з'ясувала чи є спадкове майно спільною сумісною власністю подружжя і чи має вона у зв'язку із цим право на 1/2 частки.

Позивач посилається на те, що була одружена із спадкодавцем з 1963 року та була зареєстрована і постійно проживала із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1

Згідно виписки з рішення Виконавчого комітету Вересневої селищної ради депутатів трудящих від 27.11.1964 року на ім'я спадкодавця, з яким вона вже перебувала у шлюбі, було виділено земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. під індивідуальне будівництво одноповерхового житлового будинку в АДРЕСА_1.

Згідно акту державного приймання в експлуатацію індивідуального будівництва вбачається, що будівництво одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, було розпочато в березня 1965 року та закінчено в листопаді 1970 року.

Згідно виписки із рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 27.09.1990 року за №461 спадкоємцю, сім'я якого складається із 4-х осіб, було дозволено провести перепланування та добудову власного житлового будинку по АДРЕСА_1, із збільшенням житлової та загальнокорисної площі.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають у АДРЕСА_1 вбачається, що вона була зареєстрована та постійно проживала і проживає за даною адресою.

Таким чином, вважає, що земельна ділянка та житловий будинок за адресою, АДРЕСА_1 який знаходиться на даній земельній ділянці, були набуті подружжям, тобто нею та спадкодавцем, за час шлюбу, а тому належить їй та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.

Покликаючись на викладені обставини, з врахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані 29.06.2016 року держаним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик Олександрою Євгенівною у спадковій справі №379/2015, на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0607 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 що належала спадкодавцю ОСОБА_6 та про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1, що теж належав спадкодавцю ОСОБА_6;

- визнати за нею, ОСОБА_1, право на спадщину за законом на 4/6 частки, земельної ділянки площею 0.0607 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 що належала спадкодавцю ОСОБА_6 та право на спадщину за законом на 4/6 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1, що теж належав спадкодавцю ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю.

Перша Луцька державна нотаріальна контора надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 вважає, що позов підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4, виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 року Вересневою селищною радою м. Луцька Волинської області (а.с. 5).

В шлюбі у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.5, 85 ).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 08.07.2015 року(а.с.6).

Згідно виписки з рішення Виконавчого комітету Вересневої селищної ради депутатів трудящих від 27.11.1964 року №21 на ім'я спадкодавця, було виділено земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. під індивідуальне будівництво одноповерхового житлового будинку в АДРЕСА_1(а.с.7).

З акту державного приймання в експлуатацію індивідуального будинковолодіння встановлено, що будівництво одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, було розпочато в березні 1965 року та закінчено в листопаді 1970 року(а.с.8).

Згідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 27.09.1990 року за №461 ОСОБА_6, сім'я якого складається із 4-х осіб, було дозволено провести перепланування та добудову власного житлового будинку по АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

До кола спадкоємців першої черги за законом у відповідності до ст.1261 ЦК України увійшли, дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_8, ОСОБА_4, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця шляхом подачі відповідних заяв до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи №379/2015 (а.с.78, 79).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. п. 2 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі Порядок) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Пунктами 4.6. п. 2 гл. 10 розд. ІІ Порядку передбачено, що спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до п. 4.9.-4.12, 4.14. гл. 10 розд. 2 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

В заяві, поданій ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Першої Луцької державної нотаріальної контори 29.06.2016 року спадкоємці вказали, що після смерті спадкодавця залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0607 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, яке вони прийняли та просять видати свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_1 вказала також, що зміст статей 60-65 СК України їй нотаріусом роз'яснено, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя просить не видавати, оскільки дане майно є особистою власністю спадкодавця (а.с.93).

ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.06.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-695, згідно якого вона має право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0.0607 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.107).

Також, позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.06.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-698, згідно якого вона має право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 112).

Такі ж свідоцтва отримали також діти спадкодавця ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .(а.с.109,110).

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання недійсними отриманих нею, сином ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом від 29.06.2016 року та визнання за нею права на спадщину за законом на 4/6 частки, земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3 та на 4/6 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою:АДРЕСА_1, що належали спадкодавцю ОСОБА_6.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Разом з тим, статус ОСОБА_4 у даній справі визначений позивачем невірно яктретя особа без самостійних вимог на стороні позивача. Остання мала бути зазначена позивачем як відповідач та користуватися у цій справі всіма процесуальними правами, наданими законом відповідачу.

Заява про заміну статусу ОСОБА_4 не була подана і після того як суд неодноразово в порядку ч.5 ст.12 ЦПК України пропонував позивачу та її представнику вчинити відповідні процесуальні дії.

Позивачем також невірно заявлена вимога про визнання за нею права на 4/6 частки, земельної ділянки та на 4/6 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, саме як на спадщину за законом, оскільки доводить, що 1/2 частка вказаного нерухомого майна належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя. При цьому позивач вказує також, що 1/2 частка, яка належала її чоловікові - спадкодавцю ОСОБА_6 успадкована трьома спадкоємцями з розрахунку 1/3: 3= 1/6 частка кожному.

Крім того, вимогу позивача про визнання за нею права на спадщину за законом на частину спадкового нерухомого майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_6, суд вважає передчасною.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про

визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові,

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність та взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.ст.1225, 1261, 1267-1270, 1296-1298, 1301 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10- 13, 81, 83, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик Олександри Євгенівни, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про скасування постанов про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повний текст рішення складено 29.03.2018 року.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк