Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/6584/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1193/18 Світлицька В.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Олександрівський відділ держаної виконавчої служби м. Запоріжжя, про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Олександрівський відділ держаної виконавчої служби м. Запоріжжя, про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів, посилаючись на те, що 30 квітня 1997 року уклала шлюб з відповідачем по справі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2017 року ОСОБА_3 зобов'язано виплачувати аліменти на користь позивача, у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2014 року було змінено розмір аліментів до 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на місяць і до повноліття дитини, у зв'язку з тим, що старша донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 почала жити в батька.

Відповідач, нарахований державним виконавцем, розмір щомісячних аліментів не сплачував та й взагалі не надавав матеріальної допомоги матері на утримання дитини, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 58 179,80 грн.

Вказує, що відповідач в добровільному порядку не виконує рішення суду з власної вини.

Зазначає, що у відповідності вимог ст.196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) за період з 11.01.2012 року по 31.08.2017 року у розмірі 20 295,39 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення до 31.08.2017 р. у розмірі 20 295,39 грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) у зв'язку з несплатою аліментів за період з 01 січня 2012 року по 01 серпня 2017 року у розмірі 20 295,39 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить змінити рішення суду та позовні вимоги задовольнити частково, зменшивши розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2012 року по 01 серпня 2017 року до 10 147,70 грн., посилаючись на те, що заборгованість виникла не з його вини.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2010 року по справі № 2-4252/2010, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: доньок - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2014 року по справі № 331/1712/13-ц (2/331/722/14), зменшено розмір аліментів, стягнуто з ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості, виданою Олександрівським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 18.09.2017 року, на виконанні у Олександрівському ВДВС м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4252/2010 від 27.12.2010 р. виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Заборгованість виникла з 11.01.2012 року Та станом на 31.08.2017 року складає 57 879,80 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Судом першої інстанції у ході розгляду справи були досліджені обставини, щодо можливості зменшення розміру неустойки, однак встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 1 січня 2012 року по 01 серпня 2017 року. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги, а тому доводи її в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 1 січня 2012 року по 01 серпня 2017 року становить 20 295,39 грн. Правильність зазначеного розрахунку відповідачем не оспорюється.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що заборгованість вникла не з вини відповідача є необґрунтованими, оскільки на підтвердження зазначених доводів належних доказів не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 30 березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: