ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Суми

Справа №577/4596/17

Номер провадження 22-ц/788/395/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року ухваленого під головуванням судді Гетьмана В.В. у приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області

у цивільній справі за позовом Конотопського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконного отриманої допомоги по безробіттю,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У листопаді 2017 року Конотопський міськрайонний центр зайнятості звернувся із зазначеним позовом до ОСОБА_1, який обґрунтовував тим, що 12 лютого 2009 року останньому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю, яку 10 лютого 2010 року припинено у зв'язку з відмовою від послуг служби зайнятості. 06 липня 2015 року виявлено факт працевлаштування ОСОБА_1 в період перебування на обліку в центрі зайнятості. В ході розслідування страхових випадків було встановлено факт неподання відповідачем відомостей стосовно його працевлаштування в ПАТ «Завод ЗБК ім. Ковальської» та ТОВ «Автобудкомплекс-К» в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги.

Посилаючись на викладене та на те, що ОСОБА_1 з 03 листопада 2008 року належав до категорії зайнятих осіб і не мав права на отримання допомоги по безробіттю, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 7239 грн. 31 коп. незаконно отриманої допомоги за період з 13 травня 2009 року по 06 лютого 2010 року.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року на задоволення позову постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Конотопського міськрайонного центру зайнятості 7239 грн. 31 коп. отриманої допомоги по безробіттю.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому зазначає, що позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності.

Також вказує, що в силу положень ст. 1215 ЦК України безпідставно набута допомога по безробіттю у даному випадку поверненню не підлягає.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог та того, що позивачем трирічний строк пропущений не був, оскільки про порушення своїх прав він дізнався у 2015 році під час проведення розслідування страхового випадку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного :

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 12 лютого 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Конотопського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та повідомив, що трудовою діяльністю не займається, зобов'язується невідкладно повідомити позивача у випадку працевлаштування (а. с. 7, 7 зв.).

З 12 лютого 2009 року відповідачу надано статус безробітного і призначено допомогу по безробіттю (а. с. 3-6), а 15 лютого 2010 року останній звернувся до позивача із заявою про зняття з обліку у зв'язку з відмовою від послуг служби (а.с.8).

06 липня 2015 р. позивачем було виявлено факт подання відповідачем недостовірних даних, на підставі яких було прийнято рішення про надання статусу безробітного, а саме встановлено факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з ПАТ «Завод ЗБК ім. С. Ковалевської» в період з 03 листопада 2008 року по 31 липня 2009 року та з ТОВ «Автобудкомплекс-К» в період з 07 листопада 2008 року по 15 лютого 2012 року (а. с. 11-13, 32-34).

27 липня 2015 року Конотопським міськрайонним центром зайнятості видано наказ № 19 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю відповідачу в сумі 7 239 грн. 31 коп. (а. с. 9-10). Позивач листом від 18 серпня 2015 року №1216/04 повідомив відповідача про необхідність повернути кошти, виплачені як допомога по безробіттю (а. с. 36-37), однак кошти повернуті не були.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на державну службу зайнятості згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" покладаються функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та її робочих органів.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у відповідній редакції, передбачено, що функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості.

Підпунктами 4, 5 п. 2, п. 3 ч. 2 ст. 12 цього Закону унормовано, що виконавча дирекція Фонду та її робочі органи: виплачують забезпечення та надають соціальні послуги, передбачені цим Законом, забезпечують здійснення профілактичних заходів, спрямованих на запобігання настанню страхових випадків; контролюють правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 11 березня 2008 року N 125/116 передбачено, що Порядок розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним (далі - Порядок) визначає механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), у разі, коли, зокрема, подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

Відповідно до ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136, (в редакції чинній на час вчинення страхового випадку), якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Відповідно до п. п. 1 п. 5.5 розділу 5 зазначеного Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

08 липня 2010 року до ч. 1 ст. 34 вказаного Закону було внесено зміни, якими Фонду надано право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що допомога по безробіттю була виплачена відповідачу, який на момент звернення до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, був працевлаштований, безпідставно, а тому ці суми підлягають поверненню.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності, на чому наполягав у суді першої інстанції відповідач.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З аналізу вищевказаних положень нормативно-правових актів слідує, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про надання статусу безробітного, чинне законодавство дійсно покладало на позивача обов'язок перевірки достовірності поданих відповідачем даних, які були підставою для надання йому статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, шляхом проведення розслідування страхових випадків.

Тому позивач мав реальну, об'єктивну можливість довідатися про порушення свого права з моменту звернення відповідача із заявою - 12 лютого 2009 року.

В той же час, ч.4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, а тому позивач не обмежений строком давності для звернення з позовом до суду про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на ст.1215 ЦК України є безпідставним, оскільки , у даному випадку не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб до існування , якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

В той же час, як вже було встановлено місцевим судом і дана обставина перевірена апеляційним судом, відповідачем безпідставно була отримана допомога по безробіттю саме внаслідок його недобросовісності, а тому отримані ним кошти підлягають поверненню позивачу.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С. Г. Хвостик

С. С. Ткачук