АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/207/18Головуючий по 1 інстанції - Пересунько Я.В.
Категорія: 48 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Василенко Л.І., Фетісової Л.І.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2017 року, ухваленого суддею Пересунько Я. В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за аліменти, - :

в с т а н о в и л а :

17 липня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за аліменти та просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_5 за період із 14 лютого 2005 року до 1 червня 2017 року в розмірі 81 536,92 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 24 828,04 грн.

ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2005 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, починаючи з 14 лютого 2005 року і до досягненню дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 аліменти не сплачує, що призвело до утворення заборгованості за аліментами, розмір якої відповідно до розрахунку державного виконавця на 1 червня 2017 року становить 81 536,92 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задовлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, (1979 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 заборгованість за аліментами на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період із 14 лютого 2005 року по 31 травня 2017 року включно в розмірі 78 616 грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, (1979 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 пеню у зв'язку з несплатою аліментів станом на 1 червня 2017 року в розмірі 24 796 грн. 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, (1979 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1) в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 280 грн. 00 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2017 року виправлено описку з ініціативи суду в резолютивній частині рішення, де помилково вказана пеня в розмірі 24610, 65 грн., замість правильного « 24796, 57 грн. «

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. ОСОБА_3 вважає, що оскаржуване рішення є необгрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що під час розрахунку заборгованості, сума 78616,54 грн., яка визначена судом, не відповідає дійсності, так як суд повинен був відрахувати від суми заборгованості 81536,92 грн. добровільні сплати за період з січня 2015 року по лютий 2017 року 42820, 31 грн. Тому сума заборгованості має складати 38716,61 грн., також під час нарахування пені суд повинен був врахувати добровільні сплати у сумі 42820,31 грн., та врахувати, що відповідач не був ознайомлений, що стосовно нього відкрите виконавче провадження про стягнення аліментів, і існує заборгованість.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/8918/17 та ухвалити нове рішення, в якому під час визначення заборгованості та пені врахувати добровільні сплати у розмірі 42820,31 грн. Судові витрати відшкодувати з позивача.

26 січня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3. У відзиві ОСОБА_4 зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено підстав для скасування рішення суду першої інстанції, та всі доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судового розгляду в суді першої інстанції. Вважає, що всі докази судом першої інстанції оцінені правильно і кожному доказу суд надав належну правову оцінку. У відзиві ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представників сторін, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи ; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, а висновок суду про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам не відповідає вимогам закону, оскільки є рішення суду про стягнення аліментів, яке виконується згідно виконавчого провадження на підставі виконавчого листа.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, посилаючись, що згідно наданих розрахунків державного виконавця існує заборгованість по сплаті аліментів. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення заборгованості та пені з відповідача на користь позивача.

Однак, колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів погодитись не може, вважаючи такий висновок помилковим, який не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 шлюб між чоловіком ОСОБА_3 і дружиною ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 280 від 22 червня 2005 року (а.с.10).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2005 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого офіційно мінімуму, починаючи з 14 лютого 2005 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи згідно даних повідомлення державного виконавця державної виконавчої служби Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси від 7 червня 2017 року заборгованість за аліментами ОСОБА_3 за період із 14 лютого 2005 року по 31 травня 2017 року включно становить 81 536 грн. 92 коп. (а.с.97).

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з 14 лютого 2005 року по 01 червня 2017 рік у розмірі 81536,92 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 24828, 04 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за аліментами, оскільки з відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2005 року, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги, оскільки на виконанні Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області знаходиться виконавчий лист № 2-1484 від 10.03.2005 року Соснівського районного суду м. Черкаси про стягнення аліментів з гр. ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на утримання дитини на користь гр. ОСОБА_4. Отже, рішення суду виконується і відповідні відрахування щомісячно повинні нараховуватись позивачу, що і вбачається із матеріалів справи та довідки про заборгованість про сплату аліментів, яка міститься в матеріалах справи, згідно розрахунку державного виконавця, так як заборгованість виникла під час виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.ст. 3, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державному виконавцю лежить обов`язок щодо своєчасного і повного виконання виконавчого документа і порядок стягнення аліментів визначеного ст. 71 вказаного Закону.

Якщо заборгованість по аліментах виникла під час виконання рішення суду, то повторне звернення про стягнення заборгованості по аліментах законом не передбачено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за аліментами, тому рішення суду в цій частині не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню в цій частині рішення та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів підлягають частковому задоволенню, оскільки суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по аліментах.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за певний період, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню у зв`язку з несплатою аліментів станом на 1 червня 2017 року в розмірі 24 610 грн. 65 коп.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з неналежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язання особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15.

Колегія судів погоджується з розрахунком суду першої інстанції, та вважає що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за період із 14 лютого 2005 року по 31 травня 2017 року включно (в межах позовних вимог) розмір пені у зв`язку з несплатою аліментів становить 24 796 грн. 57 коп. і така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Тому доводи апеляційної скарги щодо досягнення домовленості між сторонами про періодичну, добровільну, але не обов'язково щомісячну сплату за власним бажанням аліментів за власним бажанням, без залучення органів виконавчої служби є безпідставними, оскільки відсутні докази в матеріалах справи, і висновки суду не спростовано.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано належних доказів на підтвердження, що йому було невідомо про відкрите виконавче провадження щодо стягнення аліментів, та він дізнався про існування виконавчого провадження лише 07.06. 2017 року, посилаючись, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про його ознайомлення та надана довідка від 23.11. 2017 року про неможливість надання документального підтвердження про направлення виконавчого документа відповідачу.

Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення доводів апеляційної скарги на підтвердження сплати аліментів на платежі від 9 січня 2015 року, 15 січня 2015 року, 1 червня 2015 року, 5 серпня 2015 року, 30 вересня 2015 року , оскільки в даних платежах не зазначено призначення платежу як сплата аліментів , тоді як в інших платежах відповідач зазначав, що це є саме сплата аліментів. Тому відповідач не надав належних доказів, що ним сплачено саме аліментів з січня по лютий 2015 року в розмірі 42820, 31 грн., та дана сума підлягає врахуванню при визначенні розміру сплати заборгованості та пені.

Згідно розрахунків відповідача сума заборгованості має складати 38716, 61 грн., однак доказів, які б підтвердити правильність даного розрахунку ні відповідач, ні його представник не надали. Підтвердження сплати аліментів в період його відсутності батьками ОСОБА_3 суду не надано. Дані доводи були предметом розгляду суду першої інстанції і їм дано належну оцінку судом. Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач підтвердила, що відповідач мав боргові зобов'язання перед родичами позивача, тому він повертав борги та пересилав кошти через неї для передачі особам, яким він був винен кошти.

Посилання в апеляційній скарзі щодо неправильності стягнення судового збору підлягають частковому задоволенню, оскільки було заявлено дві вимоги, то судом правильно визначено сплату судового збору в розмірі 1280 грн. Однак, враховуючи, що одна із вимог задоволенню не підлягає, то з відповідача слід стягнути судовий збір лише в розмірі 640 грн. за вимогу щодо стягнення пені на користь держави.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права щодо вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, то з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір за одну вимогу в розмірі 704 грн., тоді як він оскаржував рішення суду в повному обсязі, тому судові витрати за сплату судового збору в суді апеляційної інстанції залишаються за відповідачем, оскільки судом апеляційної інстанції задоволено частково вимоги апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегії суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за аліменти в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості по аліментам в розмірі 78 616 грн. 54 коп. - скасувати та ухвалити в цій частину нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів з ОСОБА_3 в розмірі 78616 грн. 54 коп. залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, (1979 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1) в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 640 грн.

Судові витрати за сплату судового збору залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови , в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Фетісова Т.Л.

Василенко Л.І.

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2018 року.