печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

01 лютого 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Москаленко К.О.,

при секретарі - Березовській К.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу №757/43050/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») про застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.06.2017 між ним та відповідачем було укладено Договір фінансового лізингу №005279 (далі по тексту - Договір), предметом якого мав бути трактор Беларус МТЗ-82. 12.06.2017 позивач сплатив на поточний рахунок відповідача 75 000,00 грн. ОСОБА_1 вважає, що під час укладення Договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вважає укладений Договір нікчемним, оскільки, договір нотаріально не посвідчений, у відповідача відсутня ліцензія для фінансових послуг, що є грубим порушенням закону і свідчить про нікчемність такого договору. На підставі викладеного, позивач просить суд застосувати наслідки нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на свою користь 75 000,00 грн., сплачених згідно Договору.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2017 позовну заяву залишено без руху у зв'язку з несплатою позивачем судового збору.

15.08.2018 на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2017 позивачем подано через канцелярію суду клопотання про долучення квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2017 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в загальному порядку на 16.11.2017.

14.11.2017 на адресу суду надійшов зустрічний позов про визнання договору дійсним.

У судовому засіданні 16.11.2017 постановлено ухвалу, якою зустрічну позовну заяву ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору, надано ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» строк для усунення зазначених недоліків, у зв'язку з чим оголошено перерву на 01.02.2018.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2018 зустрічну заяву ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» визнано неподаною та повернуто ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», у зв'язку з невиконанням вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2017.

У судове засідання 01.02.2018 позивач не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність; зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання 01.02.2018 не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи те, що позивач не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач свого представника в судове засідання не направив, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.06.2017 між сторонами було укладено Договір. (а.с. 6-22)

Предметом укладеного Договору є трактор Беларус 1025, вартістю 750 000 грн. 00 коп., що вбачається з Додатку №1 до Договору. (а.с. 20)

12.06.2017 позивач сплатив на поточний рахунок відповідача НОМЕР_2 грошову суму у розмірі 75 000 грн. 00 коп. (а.с. 23)

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Водночас, відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства.

Наявність у відповідача розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 25 квітня 2017 року № 1315, про видачу ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), не звільняє ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» від обов'язку отримати ліцензію на надання послуги з фінансового лізингу та здійснювати свою діяльність тільки у разі отримання такої ліцензії.

Поряд з цим, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір не посвідчений нотаріально, а укладений у простій письмовій формі.

Крім того, судом також встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Аналіз змісту спірного Договору дає підстави дійти до висновку, що в Договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених Договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 08.06.2016 у справі № 6-330цс16 та у постанові від 11.05.2016 у справі № 6-3020цс15, аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки, укладений між сторонами Договір є нікчемним, то у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 75 000 грн. 00 коп., сплачені позивачем згідно Договору.

Зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, то з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 390 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 216, 220, 628, 806 ЦК України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу та стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЄДРПОУ - 38865527) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп., сплачених згідно Договору фінансового лізингу №005279.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЄДРПОУ - 38865527) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 390 (одна тисяча триста дев'яносто) грн. 00 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного судового рішення 01.02.2018.

Суддя Печерського

районного суду м. Києва К.О. Москаленко