АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року

м.Харків

справа № 628/1016/16-ц

провадження № 22-ц/790/1902/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

учасників справи -

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності на ? частину квартири, яка придбана в період шлюбу подружжям, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2018 року, ухвалене суддею - Коваленко О. А. в залі суду в м. Куп'янськ, Харківської області,-

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання права власності на ? частину квартири, яка придбана у період шлюбу подружжям.

Позивач посилалась на ті обставини, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу придбали за договором купівлі - продажу від 09 серпня 2006 року трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована на ім'я відповідача.

Відповідач перешкоджає їм з дитиною користуватися зазначеною квартирою. Вирішити питання щодо добровільного розподілу цією квартири відмовляється.

У зв'язку з чим, позивач просила суд визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири, стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ті обставини, що спірна квартира була ними придбана в період шлюбу у кредит, щомісячні платежі частково сплачувала його мати, а після розірвання шлюбу він погасив залишок кредиту, у зв'язку з чим зазначена квартира не являється спільним сумісним майном подружжя.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1, яка зареєстрована на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області 09 серпня 2006 року за реєстровим номером 4592.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 500,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити, посилаючись на ті обставини, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, недоведені обставини справи, які суд вважав встановленими.

Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги його доводи про те, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки була придбана за рахунок кредитних коштів, які були погашені його матір'ю та ним після розірвання шлюбу. Так, після розірвання шлюбу він виплатив 21 186,76 грн., що складає 40,74% вартості квартири, тобто суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 підтримував апеляційну скаргу та доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Представник третьої особи публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 38, 46 том 2).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції керувався тим, що спірну квартиру сторони придбали у період шлюбу, у зв'язку з чим вона являється спільною сумісною власністю подружжя. Їх частки в праві спільної сумісної власності на зазначене майно є рівними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам матеріального закону, зібраним по справі доказам.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року по 11 листопада 2013 року (а.с. 8 том 1).

Від шлюбу мають сина -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9 том 1).

Дитина після розірвання шлюбу сторін проживає з матір'ю.

В період шлюбу по договору купівлі-продажу від 09 серпня 2006 року сторони придбали спірну квартиру ( а.с.38 том 1).

Із матеріалів справи вбачається, що зазначена квартира придбана сторонами за 52 000,00 грн., із яких 11 000,00 грн. були передані продавцеві під час укладення договору купівлі - продажу, а 41 000,00 грн. після отримання кредитних коштів.

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачем (а.с. 40 том 1).

17 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/1447/74/74908 , відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії 41 000,00 грн., строком на 120 місяців, з 17 серпня 2006 року по 17 серпня 2016 року (а.с. 229 том 1).

17 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, предметом якого була спірна квартира (а.с. 41-43 том 1).

Відповідно до частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші , інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям в кредит, є спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що є правові підстави для поділу спірного майна та визнання права власності за кожним із подружжя по 1/2 частині спірної квартири.

Доводи відповідача про те, що частину кредиту він виплачував після розірвання шлюбу особисто, у зв'язку з чим квартира є його особистою власністю, були предметом розгляду суду першої інстанції, зазначеним доводам судом дана належна оцінка.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що спільним є не тільки майно, яке подружжя придбало у період шлюбу, але і борги.

Отже, у відповідача є право на вимогу до позивача про виконання боргових зобов'язань.

Не є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що квартира являється предметом іпотеки, у зв'язку з чим не підлягає розподілу.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» перебування спірної квартири у іпотеці не перешкоджає її поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на зазначене майно.

Доводи ОСОБА_2 про сплату щомісячних платежів по кредитному договору його матір'ю не підтверджені належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини по справі «Пронина проти України», №63566/00 від 18 липня 2006 року зазначив, що пункт першої статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції неправильно при ухваленні рішення застосував норми матеріального права, що недоведені обставини, які суд вважав встановленими. З огляду на наведене, колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, ч.1 п.1 ст.374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст.384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, підлягає оскарженню в апеляційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 березня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

О.В. Маміна