Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 509/4054/14-ц

провадження № 61-117 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

ОлійникА. С.,

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є.С., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 18 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким останній було надано кредит у розмірі 142 000 доларів США зі сплатою 10,3 % річних строком по 18 жовтня 2021 року.

Крім того, 12 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 123 300 доларів США зі сплатою 15,50 % річних строком по 12 червня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечні договори, згідно з якими остання передала в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, в тому числі і за вищевкзаними договорами про надання споживчого кредиту та іпотечними договорами.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитними договорами утворилась заборгованість, яка станом на 5 серпня 2014 року становить 4 827 705 грн 26 коп.

Враховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило, в рахунок виконання основного зобов'язання зо договорами про надання споживчого кредиту від 18 жовтня 2006 року та від 12 червня 2007 року щодо оплати заборгованості в розмірі 4 827 705 грн 26 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на нього.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 січня 2015 року у складі головуючого-судді Гандзій Д.М. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами від 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року у розмірі 4 827 705 грн 26 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за нотаріально посвідченими договорами іпотеки від 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № НОМЕР_1, яка є власністю ОСОБА_4 на підставі державного акта на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23 квітня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, щозвернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки передбачена договором і відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку».

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки банком не виконано вимоги положень статей 33, 35 Закону України щодо направлення письмової вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов'язання, що є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, так як в матеріалах справи відсутні докази про отримання ОСОБА_4 листа-вимоги банку від 07 серпня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходила із того, що апеляційним судом не було з'ясовано чи передбачено іпотечним договором передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за рішенням суду. Крім того, апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з посиланням на вимогу направлену ОСОБА_4, не звернув уваги на те, що вказана вимога не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року заочне рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при зверненні стягненні на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності, неправильно застосовані норми статей 33, 36, 37 39 Закону України «Про іпотеку».

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом неправильно застосовані положення статей 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки законом передбачена можливість передачі предмета іпотеки у власність банка в разі невиконання умов кредитного та іпотечного договорів, а також з урахуванням того, що вказаний спосіб забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами обумовлений сторонами при укладенні іпотечних договорів, тому ПАТ «Дельта Банк» мав можливість задовольнити свої вимоги шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 18 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з якимбанк надав відповідачу кредит у сумі 142 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 18 жовтня 2021 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 10,3 % річних за користування кредитними коштами.

Крім того, 12 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з якимбанк надав відповідачу кредит у розмірі 123 300,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 12 червня 2017 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 15,50 % річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за указаними договорами, 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року між указаними сторонами були укладені іпотечні договори, згідно з якими в іпотеку банку передана земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровської селищної ради, с. Мізкеіича , ж/м «Совіньйон», вул. Затишна, ділянка № 47, площею 0,100 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, в тому числі і за вищевкзаними договорами про надання споживчого кредиту та іпотечними договорами.

Відповідно до довідок від 5 серпня 2014 року, наданих ПАТ «Дельта Банк» у ОСОБА_4 станом на 05 червня 2014 року наявназаборгованість у розмірі 4 827 705 грн26 коп.(за кредитним договором № 00 - 1 753 397 грн 29 коп. та за кредитним договором № 0 - 3 074307 грн 97 коп.)

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Судами також установлено, що пунктом 4.1 іпотечних договорів передбачені випадки в яких іпотекодержателем здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до умов пункту 4.2 іпотечних договорів звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя міститься у розділі 5 іпотечних договорів.

Пунктом 5.1 іпотечних договорів передбачено, що у разі настання обставин, зазначених у пункті 4.1 цих договорів іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

В повідомленні, про яке йдеться в пункті 5.1, іпотеко держатель зазначає, який зі способів задоволення вимог іпотеко держателя, що передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (пункт 5.2 іпотечних договорів).

Відповідно до пункту 5.3 іпотечних договорів у разі законодавчої можливості при застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абзац другий частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться у пункті 5.1 цих іпотечних договорів, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Отже іпотечними договорами передбачено як судовий, так і позасудовий спосіб захисту своїх порушених прав.

Апеляційний суд, вирішуючи даний спір вищевказаних обставин не врахував, у зв'язку з чим дійшов до помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань з тих підстав, що цей спосіб захисту прав іпотекодержателя є позасудовим і не передбачений іпотечними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Дельта Банк» направляло ОСОБА_4 лист-вимогу від 7 серпня 2014 року №31.4-08/7843/14, в якому ОСОБА_4 повідомлялась про наявну прострочену заборгованість за кредитними договорами, а також проте, що у разі незадоволення вказаного листа-вимоги, банк буде змушений захищати свої порушені права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення заборгованості.

Однак вказаний лист-вимога не відповідає вимогам, які зазначені в пункті 5.2 іпотечних договорів, а тому не можна вважати, що банком були виконані умови передбачені іпотечними договорами щодо направлення позичальникові повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім невиконання вимог пунктів 5.1 і 5.2 іпотечних договорів, позивачем не доведено належними та допустимими доказами настання обставин, передбачених пунктом 5.3 іпотечних договорів, згідно з яким до іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться у пункті 5.1 цих іпотечних договорів, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав, а саме, у зв'язку з невиконанням положень пунктів 5.1 та 5.2 іпотечних договорів, що не призвело до настання наслідків передбачених пунктом 5.3 іпотечних договорів про перехід права власності до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що апеляційним судом неправильно застосовані положення статей 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», а також те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем є належним способом захисту, оскільки обумовлений сторонами при укладенні іпотечних договорів, є безпідставними та спростовується іпотечними договорами, якими передбачено визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем лише в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді : С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик