Справа № 314/5407/16-ц
Провадження № 2/314/28/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кіяшко В.О., секретар судового засідання Павлівська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 314/5407/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.07.2016 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № ZIVLGA від 25.04.2008 року, зазначивши підставою позову ст.ст. 525, 526, 527, 530, ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у спосіб захисту, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові і полягає в такому.

Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № ZIVLGA від 25.04.2008 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 26508,00 доларів США на термін до 25.04.2013р. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 07.07.2016 року заборгованість по вказаному договору становить 140548,34 доларів США.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Ухвалою суду від 10.08.2016 року було прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду (суддя Галянчук Н.М.) (том № 1 а.с. 18).

01.11.2016 ухвалою суду витребувані письмові докази які знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» (том № 1 а.с. 32).

01.12.2016 до суду надійшли документи з ПАТ КБ «Приватбанк» (том № 1 а.с. 36-118, а.с. 121-240).

05.04.2017 ухвалою суду клопотання представника відповідача про призначення комплексної почеркознавчої та судово-економічної експертизи задоволено, призначено експертизу, провадження у справі зупинено (том № 2 а.с. 5-7).

02.08.2017 експретиза не проведена у звязку з несплатою виставленого рахунку (том № 2 а.с. 17).

Відповідно до розпорядження № 76-к від 09.08.2017 справа надійшла в провадження судді Кіяшко В.О., у звязку з закінченням здійснення правосуддя суддею Галянчук Н.М. (закінчення пятирічного строку призначення судді вперше) (том № 2 а.с. 20).

09.08.2017 ухвалою судді справу прийнято до провадження та відновлено провадження по справі (том № 2 а.с. 22).

07.09.2017 ухвалою суду клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи задоволено, призначено експертизу, провадження у справі зупинено (том № 2 а.с. 55-57).

07.02.2018 експертом проведена експертиза 25.01.2018 (том № м2 а.с. 81-126).

08.02.2018 ухвалою суду відновлено провадження, та постановлено слухати справу у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання (том № 2 а.с. 129-131).

06.03.2018 ухвалою суду закрите підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду (том № 2 а.с. 138-139).

02.04.2018 представнику банка повернуті оригінали кредитного договору.

02.04.2018 в судовому засіданні під фіксацію представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості.

У судовому засіданні встановлено наступне.

25.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZIVLGA, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 26508,00 доларів США на термін до 25.04.2013р. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 07.07.2016 року заборгованість по вказаному договору становить 140548,34 доларів, яка складається з наступного: 24401,18доларів США заборгованість за кредитом, 9953,47 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200,40 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 104993,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором (том № 1 а.с. 4-5).

Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. 1054ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обовязку в натурі. Представник позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідача вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2008 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 26508,00 доларів США на термін до 25.04.2013року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № № ZIVLGA від 25.04.2008 р. у розмірі 24401,18доларів США заборгованість за кредитом, 9953,47 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200,40 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 104993,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Однак відповідач позовні вимоги банку не визнає і просить суд застосувати строк позовної давності в три роки, оскільки останній платіж був здійснений 25.11.2008 року, і тому строк позовної давності сплив.

Представник банку заперечувала проти застосування позовної давності, мотивувала це тим, що 04.10.2011 судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки по вказаному кредитному договору, рішення набуло законної сили в 2012 році, строк позовної давності в договорі визначений пять років, з позовом банк звернувся в 2016 році, а тому строк звернення до суду банком не пропущений.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до умов кредитного договору п. 5.5. термін позовної давності встановлений пять років (том №м 1 а.с. 9).

В березні 2010 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (том № 2 а.с.147).

Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до суду, після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідач, скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, просить застосувати строк позовної давності.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту предявлення позову до суду тобто з березня 2010року, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором 20.07.2016 року тобто після спливу пятирічного строку (том №м 1 а.с. 2).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Крім того відповідно до висновку експерта № 7/09-17 від 25.01.2018 (том № 2 а.с. 124) в обємі наданих банком документів на дослідження, експерту, не надається за можливе підтвердити документально операції зі сплати кредиту та відсотків за кредит також не підтверджений рахунок заборгованості первинними бухгалтерськими документами з власним підписом ОСОБА_1, заяв на переказ готівки, Меморіальні ордери не надані, відсутній звіт касира та інше.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином не доведено наявність підстав для стягнення заборгованості, а також пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим у позові належить відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Крім того згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 р. № 5 та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні цивільного позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.04.2018 року.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

06.04.2018