ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 388/723/17

провадження № 22-ц/781/538/18

головуючий суддя І-ї інстанції Баранський Д.М.

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дуковського О.Л., Чельник О.І.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Долинська районна державна адміністрація Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Долинська районна державна адміністрація Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення додаткових витрат в сумі 2972,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2010 року, після розірвання між ними шлюбу, дитина постійно проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні та вихованні, відповідач участі у вихованні сина не приймає. ОСОБА_2 не відвідує дитину, не піклується про фізичний, духовний розвиток, здоров'я, підготовку до самостійного життя. Згідно висновку Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини, не займається вихованням, не цікавиться його життям та розвитком, а тому доцільним позбавлення батьківських прав щодо дитини у зв'язку із ухиленням від виконання батьківських обов'язків.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову. Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Так, висновки суду першої інстанції щодо відсутності виключнних випадків, що дають підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, та бажання відповідача мати з дитиною спілкування, надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, на думку позивача не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач звертає увагу на висновок органу опіки і піклування Долинської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, тому що останній самоусунувся від виховання сина, не цікавиться його життям та розвитком, ухиляеться від виконання обов'язків по вихованню дитини.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не врахував свідчень методиста-психолога ОСОБА_4, яка пояснила, що під час особистого спілкування стосовно відносин з батьком ОСОБА_3 відповідав без особливих емоцій, з образою на батька і байдужістю, уникав розмови про нього, встановлено наявність психотравмуючого фактору у дитини стосовно спогадів про батька, небажання спілкуватись з відповідачем ОСОБА_3 пояснював тим, що при зустрічі батько «гнобить» його.

Позивач вважає, що син припинив заняття у гуртку з бального спортивного танцю через негативне ставлення до цього відповідача та відмову останнього надавати дозвіл на виїд за межі України на міжнародні змагання.

На думку позивача звернення ОСОБА_2 до органу опіки і піклування із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною пов'язане із розглядом цивільної справи про позбавлення його батьківських прав.

Крім того позивач у своїй скарзі зазначає, що відповідач не надає фінансової допомоги на лікування, розвиток, одяг дитини, аліменти сплачує у мінімальному розмірі, допускає порушення щодо їх виплати, дитині уваги не приділяє, не навідує, не спілкується, ображає, тобто ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення позивача та представника органу опіки і піклування Герасименко Т.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача та його представника ОСОБА_7, які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову за безпідставністю, суд першої інстанції зазначив про відсутність виключних (виняткових, крайніх) випадків, що дають можливість переконатися у наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3, враховуючи те, що відповідач бажає мати з дитиною спілкування, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, при цьому взяв до уваги той факт, що десятирічна дитина тепер не бажає спілкуватись з батьком.

Суд першої інстанції попередив відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, зокрема, піклування про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо, поклав при цьому на орган опіки та піклування контроль за виконанням таких обов'язків.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Дитина проживає з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.13).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.10).

Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 01-29/52/1 від 07 червня 2017 року наявні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_3, станом на 01 травня 2017 року допущено заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1700 грн. Доведено, що ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини, при цьому мати не перешкоджає батькові спілкуватись з дитиною, однак дитина цього не бажає, боїться батька. ОСОБА_2 з 2010 року не згадував про дитину, не цікавився його розвитком та здоров'ям, не вітав на свята. За час навчання дитини батько не цікавився навчанням та розвитком дитини, не відвідував батьківські збори, шкільні свята. ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення батьківських прав щодо дитини, звернувся із заявою про визначення днів та годин у спілкуванні з дитиною, зазначав, що ОСОБА_1 навмисно налаштовує дитину проти нього. Згідно з висновком психолого-педагогічного вивчення емоційного стану ОСОБА_3, дитина має гармонійний фізичний та психологічний розвиток. Коли виникають питання спілкування з батьком виникає пригнічення настрою, острах, байдужість до нього. Проживає в повній сім'ї з матір'ю та відчимом, емоційно більш прив'язаний і прихильний до вітчима ніж до батька (а.с.5,6,31).

Згідно характеристики з Долинської ЗОШ І-ІІІ ступеня ОСОБА_3 добре навчається, вихований, товариський, вихованням дитини займається його мати, батько дитини участі у вихованні не приймає, за період навчання дитини не з'являвся до школи, батьківські збори не відвідував, досягненнями сина не цікавився, не був присутнім на жодному святі (а.с.8,9).

07 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.33).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 36 від 30 травня 2017 року ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду для вирішення спору щодо спілкування з дитиною (а.с.35).

Згідно копії довідки Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 14 липня 2017 року станом на 01 червня 2017 року ОСОБА_2 аліменти сплачено повністю, заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с.36).

Згідно характеристики ТОВ «Омега» ОСОБА_2 за період роботи з лютого 2015 року по червень 2016 року характеризується позитивно (а.с.41).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частин першої та п'ятої статті 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статей 3, 155 СК України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може з урахуванням конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем апеляційному суду надано копію довідки від 06 грудня 2017 року, виданої Долинським відділом поліції, згідно якої ОСОБА_1 зверталася до поліції стосовно того, що ОСОБА_2 було вчинено сварку, під час якої не впускав її із сином до квартири, за даним фактом з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення насильства в сім'ї, в подальшому за матеріалами було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.100); копію заяви ОСОБА_1, яка направлялась на адресу відповідача із пропозицією з'явитися до дитини для спілкування у визначені дні та години (а.с.104); копію листа від 06.11.2017 року Долинської РДА Кіровоградської області, згідно якого ОСОБА_2 за період з 19 серпня 2010 року по 28 лютого 2017 року заяв щодо перешкоджання у спілкуванні батька з дитиною зі сторони ОСОБА_1 та щодо визначення порядку спілкування з його малолітнім сином не подавав (а.с.107).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи свої доводи, відповідач посилався на те, що визнає, що не достатньо бере участь у вихованні дитини, не відвідує навчальний заклад за місцем навчання дитини, не спілкується з дитиною. При цьому зазначав, що це пов'язано із здійсненням перешкод у цьому матері дитини ОСОБА_1, налаштування дитини проти нього.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні апеляційного суду малолітній ОСОБА_3 пояснив, що більше прихильний до мами, з батьком не спілкується, тому що це є неприємним для нього, з чотирьох років припинив спілкування з батьком, посилаючись на образи з боку останнього, бажає, щоб його усиновив чоловік, з яким його мама проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ОСОБА_3 зазначив, що батько фінансово йому не допомагає, з днем народження не вітає, речі та подарунки не купує. Також заперечив наявність позитивних згадок про батька. Вказував лише на погані спогади про батька, сварки з мамою, образи, про якісь поради чи похвалу з боку відповідача не пам'ятає, примирення між ними вважає неможливим навіть в майбутньому. Хлопчик звернув увагу, що мама не перешкоджала йому спілкуватися з татом, навпаки пропонувала зателефонувати до нього, однак він сам цього не бажає і видалив номер телефону батька, заблокувавши останньому можливість з'єднатись зі своїм телефонним апаратом, тому що раніше батько не виявив бажання спілкуватися.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 і думкою малолітнього ОСОБА_3 щодо наявності достатніх підстав для висновку про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов'язками.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 прихильний до сина, має бажання спілкуватись з ним, брати участь у його вихованні, цікавиться життям дитини, проте між ним та матір'ю ОСОБА_3 існують протиріччя щодо способів виховання дитини, забезпечення її фізичного, духовного розвитку, підготовки до самостійного життя, а невирішені емоційні проблеми батьків впливають на свідомість дитини. Вбачається, що у взаєминах дитини з батьком проявляються явні чи приховані симптоми особистісних проблем батьків.

Посилання позивача на те, що відповідач своїми діями або бездіяльністю перешкоджав заняттям сина у гуртку бальними спортивними танцями, не надав дозволу на виїзд дитини за межі України не грунтуються на доказах.

Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Наявний у матеріалах справи висновок Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 31-32) суд першої інстанції правомірно вважав необґрунтованим, оскільки він не містить об'єктивних даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання сина, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, яка потребує піклування зі сторони батька і яку можливо позбавити родинних стосунків з батьком лише в крайньому випадку, з метою забезпечення її інтересів.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і навіть за умов доведеності тих обставин, що відповідач тривалий час утримувався від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони не свідчать про його свідоме нехтування своїми обов'язками.

Із врахуванням бажання ОСОБА_2 спілкуватися із сином, налагодити із ним стосунки, того, що до відповідача не застосовувались заходи адміністративного впливу з питань неналежного виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 не відповідає інтересам дитини.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в апеляйній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

На підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 6 квітня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

О.І Чельник