Справа № 729/1145/17 Провадження № 22-ц/795/337/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Лакіза Г. П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

секретар: Поклад Д.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області в складі судді Демченко Л.М. від 18 грудня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.07.2010 в сумі 27590,91 грн.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом без повного, всебічного та об?єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Банк зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки не враховано положення статей 549, 1048 ЦК України щодо порядку нарахування та сплати процентів і пені, не враховано, що договором передбачено самостійні щомісячні платежі. Окрім того, судом не враховано, що згідно п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до 50 років.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю та залишити без змін рішення Бобровицького районного суду від 18 грудня 2017 року. ОСОБА_3 зазначає, що вона не визнає і ніколи не визнавала наявність у неї заборгованості перед Позивачем. Всі зобовязання перед Банком нею виконані в повному обсязі. Доданий до позову розрахунок заборгованості не підтверджує належним чином рух коштів по картковому рахунку, у ньому взагалі відсутня інформація про дати і суми знятих з карткового рахунку коштів. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження здійснення платежу на суму 544,42 грн, який за розрахунком позивача є останнім платежем на виконання договірних відносин. На запит суду першої інстанції Позивач підтвердив, що вказаний платіж внесено через касу відділення Банку, але касового документа на підтвердження цього не надав.

Також ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що Позивач за декілька років не вчинив жодних дій по стягненню з неї так званої "заборгованості" за кредитним договором в позасудовому порядку. Вказана обставина дає їй підстави вважати, що Позивач умисно не вчиняв жодних дій, щоб створити з мізерної "уявної" заборгованості 212,80 грн, яку вона не визнає, величезний борг 27590,91 грн, що прямо вказує на нечесну підприємницьку практику у формах введення споживача в оману та проведення агресивної діяльності, що прямо заборонено приписами ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, ОСОБА_3 вважає, що посилання Банку в апеляційній скарзі на ухвали ВССУ є некомпетентними, оскільки вони жодним чином не доводять позицію Позивача, а суд першої інстанції обґрунтовано застосував правові позиції, викладені у постановах ВСУ.

Заперечує ОСОБА_3 і проти посилання Банку на її згоду на збільшення строку позовної давності до 50 років. Відповідно до ст. 259 ЦК України, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем не надано суду договору, засвідченого підписами сторін, в якому вона надає згоду на збільшення позовної давності. Відповідний пункт в Умовах та правилах надання банківських послуг не підміняє такого договору ні за формою ні за змістом.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін, враховуючи таке.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 01.07.2010 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір б/н, за яким остання отримала кредит в сумі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3 особистим підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" являє собою договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Згідно наданого Позивачем розрахунку, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 31.08.2017 заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 27590,91 грн, і складається з: заборгованості за кредитом 212,80 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 21388,07 грн; заборгованості за пенею та комісією 4200,00 грн; штрафу (фіксована частина) -500,00 грн; штрафу (процентна складова) 1290,04 грн (а.с.4-5).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. З наданої Банком довідки вбачається, що термін дії картки, відкритої на ім?я ОСОБА_3, був визначений до жовтня 2013 року (а.с.82), а з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості банк звернувся 24.10.2017 року, а отже, на момент подачі позову трирічний строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Суд також зазначив, що визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення з ОСОБА_3 письмового договору про збільшення позовної давності. Також суд не взяв до уваги посилання позивача на те, що 06.11.2013 року відповідачем було здійснено платіж на погашення кредитної заборгованості в сумі 544,42 грн через відсутність належних та допустимих доказів того, що в листопаді 2013 року саме ОСОБА_3 було здійснено вказаний платіж, але навіть за таких обставин останнім днем звернення до суду з позовом було б 06.11.2016, а позов подано лише 24.10.2017.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи таке.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства .

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік (спеціальна) застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з вимогами ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

З наданої позивачем довідки вбачається, що термін дії картки, відкритої на ім`я ОСОБА_3 був визначений до жовтня 2013 року (а.с.82). З позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості банк звернувся 24.10.2017 (а.с.2), тобто після сплину трирічного строку позовної давності.

З врахуванням цих обставин, а також того, що в судовому засіданні 18.12.2017 ОСОБА_3 було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.94), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України - за спливом позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що строк позовної давності було збільшено до 50 років, оскільки не надано доказів укладення з ОСОБА_3 письмового договору про збільшення позовної давності, як того вимагає ст. 259 ЦК України. Апеляційна скарга не містить доводів на спростування цих висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на хибному тлумаченні позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2018 року.

Головуючий:Судді: