ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року

м.Суми

Справа №591/2521/17

Номер провадження 22-ц/788/219/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи - приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2017 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом у травні 2017 року, ОСОБА_1 просив суд: зобов'язати ОСОБА_3 виконати зобов'язання за договорами купівлі-продажу від 30.08.2013 року: земельної ділянки з розстрочкою платежу №5787, земельної ділянки з розстрочкою платежу №5790, житлового будинку з розстрочкою платежу №5784, та одержати від нього грошову суму у розмірі 137 000,00 грн.; визнати за ним право власності на: земельну ділянку, загальною площею 0,034 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, загальною площею 0,0331 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Чапаєва, ділянка 55; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_2.

Свої вимоги мотивував тим, що 30.08.2013 року між ним та ОСОБА_3, інтереси якої за довіреністю представляла ОСОБА_6, були укладені вищевказані договори купівлі-продажу земельних ділянок та житлового будинку, загальною вартістю 430 016,00 грн. Відповідно до умов договорів, остаточний розрахунок повинен був здійснений до 01.06.2014 року. При укладанні договорів ним було сплачено 50 016,00 грн. Через відсутність ОСОБА_3 на території м. Суми та неможливість проведення остаточного розрахунку, ним 16.03.2016 року було передано 243 000,00 грн. відповідачу через її представника - ОСОБА_6, яка доводить їй матір'ю, про що було складено відповідну розписку. В подальшому сторона продавця усіляко ухилялась від прийняття коштів - остаточного розрахунку у сумі 137 000 грн. 10.03.2017 року ним було направлено на всі відомі адреси ОСОБА_7 листи з метою здійснення остаточного розрахунку, які остання відмовилась отримати. 24.04.2017 року у приміщенні приватного нотаріуса відбулась зустріч стосовно проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_3, яка відмовилась від його проведення.

Після подачі ОСОБА_1 позову до суду ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом, у якому просила розірвати договори купівлі-продажу: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1; земельної ділянки площею 0,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки площею 0,0331 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, що були укладенні 30.08.2013 року з розстрочкою платежу до 01.06.2014 року та посвідчені приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровані в реєстрі за №№ 5784, 5787, 5790 відповідно, а також просила вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивувала тим, що за договором купівлі-продажу, при його укладанні, №5784 ОСОБА_1 сплатив 39368,00 грн. з 275368,00 грн., за №5787 - 6360,00 грн. з 78360,00 грн., за №5790 - 4288,00 грн. з 76288,00 грн., а решту повинен був сплатити до 01.06.2014 року. Проте до вказаної дати ОСОБА_1 свої зобов'язання, передбачені п. 4 договору №5784, п. 2.1 договору №5787 та п. 2.1 договору №5790 не виконав і не сплатив решту коштів у сумі 380 000,00 грн. 16.03.2016 року ОСОБА_1 сплатив частину боргу у сумі 243000,00 грн., але це відбулося вже після 01.06.2014 року. Крім того, борг в розмірі 137000,00 грн. залишився несплаченим. Вказує, що за вказаний період вартість нерухомості значно зросла, а національна валюта знецінилась. Зазначає, що частковий розрахунок, який відбувся 16.03.2016 року, не дає ОСОБА_1 можливості отримати право власності на предмет одного з укладених договорів, оскільки в цьому випадку буде порушений принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 30.08.2013 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 5784, а також земельної ділянки площею 0,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений 30.08.2013 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №5787; земельної ділянки площею 0,0331 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, укладений 30.08.2013 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №5790.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1920,00 грн.

Скасовано заходи забезпечення, застосовані ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2017 року, у вигляді заборони ОСОБА_3, вчиняти дії по відчуженню: земельної ділянки, загальною площею 0,034 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4; земельну ділянку, загальною площею 0,0331 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,034 га, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_2.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, вирішити питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що повний розрахунок за спірними договорами не відбувся не з його вини, оскільки між ним і продавцем була домовленість про сплату коштів після продажу належної йому квартири, у якій за проханням відповідача та її матері проживали їх родичі, що визнала сторона продавця у судовому засіданні та підтвердили допитані у судовому засіданні свідки. У грудні 2016 року родина ОСОБА_3 відмовилась від даної квартири та повідомили про необхідність її продажу, що було і зроблено ОСОБА_1 19.01.2017 року, але кошти від нього отримувати відмовились. ОСОБА_3, відповідачка у справі, має постійне місце проживання у м. Севастополі, Крим. За період з березня 2014 року і по квітень 2017 року вона жодного разу не приїздила у Суми. В зв'язку з її постійним перебуванням на тимчасово окупованій території АР Крим існували труднощі з проведенням остаточного розрахунку саме з нею, вона не здійснювала жодних дій для отримання належних їй грошових коштів, після березня 2016 року, коли сплив строк дії довіреності, виданої ОСОБА_3 - ОСОБА_7, в Україні не було її представника, який би мав право на отримання коштів за договорами. Мобільний та поштовий зв'язок з півостровом з 2014 року, після анексії Криму, був припинений. У березні 2016 року були передані грошові кошти в сумі 243 000 грн. довіреній особі (на час укладання договорів) ОСОБА_3 - її рідній матері ОСОБА_7 для подальшої передачі їх відповідачці. Передача коштів підтверджується копією розписки від 16 березня 2016 року, згідно якої ОСОБА_6 отримала грошові кошти в сумі 243000 гривень еквівалентом 9000 доларів США та зобов'язувалася зарахувати вказані грошові кошти в рахунок оплати (погашення боргу) за договором купівлі-продажу № 5787 від 30.08.2013 року. Сторона відповідача підтвердила і визнавала факт отримання відповідачем цих коштів, про що неодноразово ними зазначалось у документах, які ними ж подавались до суду у рамках цієї справи. Так, в поданих до суду запереченнях проти позову від 05 липня 2017 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначив наступне: «16.03.2016 року покупець (позивач) дійсно сплатив продавцю частину боргу у сумі 243000 грн., .... борг в сумі 137000 грн. залишився до цих пір несплаченим»; у позовній заяві про розірвання договорів купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 25 травня 2017 року, уповноважений представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 знову ж таки, у п.2 «Правове обґрунтування позову» зазначив: «16.03.2016 року покупець (позивач) дійсно сплатив продавцю частину боргу у сумі 243000 грн., …. борг в сумі 137000 грн. залишився до цих пір несплаченим». Крім того, в апеляційній скарзі йдеться про те, що при проведенні триваючих обговорень та домовленостей з приводу оформлення договорів купівлі-продажу 15 травня 2013 року, ще задовго до укладення спірних договір, ОСОБА_7 були передані кошти у сумі 8748 доларів США, які вона збиралась витратить для проведення газових та штукатурних робіт по спірному будинку, розташованому по вул. Чапаєва, 53/1 та зобов'язувалась повернути до 01 червня 2014 року, тобто у строк, визначений для повного розрахунку за договорами купівлі-продажу, але до сьогодні ці кошти так і не повернуті. За курсом НБУ України на сьогодні ця сума становить більше 236000 грн. Якщо скласти всі суми, які були передані стороні відповідача, а це: 50016 грн. при укладенні договорів купівлі-продажу, 8748 доларів США або 236000 грн. зазначених коштів, та 9000 доларів США, або 243000 грн., які були передані згідно розписки матері відповідачки 16 березня 2016 року, то загальна сума становить 529000 грн., що на 99000 грн. більше, ніж вартість відчужуваного майна за договорами купівлі-продажу. На сьогодні позивачеві не повернуті грошові кошти, які передавались ним у рахунок вартості будинку та земельних ділянок, у рахунок вартості проведених ремонтних робіт по будинковолодінню - це більше 500000 грн. У березні - квітні 2017 році, не дочекавшись приїзду ОСОБА_3 до м. Суми для її явки до приватного нотаріуса ОСОБА_5, для завершення оформлення купівлі-продажу квартири та земельних ділянок, позивач вимушений був звернутися з листами за всіма відомими адресами та до нотаріуса з проханням здійснити виклик ОСОБА_3 для проведення з нею повного розрахунку за договорами купівлі-продажу, надання номеру депозитного рахунку для внесення грошових коштів, у чому було відмовлено. 24 квітня 2017 року о 16 год. 30 хв. в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_5 відбулась зустріч з відповідачем у справі ОСОБА_3, однак остання відмовилась від проведення остаточного розрахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору, оскільки ОСОБА_1 не були виконані в строк умови договорів стосовно їх оплати. ОСОБА_1 не було доведено належними доказами про невиконання умов договорів з незалежних від нього причин. Сплачена сума 8748,00 доларів США не може бути врахована як погашення боргу у виконання спірних договорів, оскільки вона передана за розпискою як позика, що є предметом іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 визнання договору позики удаваним правочином. А кошти у розмірі 9000,00 доларів США передані ОСОБА_6 не можуть також вважатись отриманими у виконання договору, оскільки передані після закінчення строку довіреності, а довіритель не схвалила таки дій довіреного та відмовилась від прийняття таких коштів.

Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. Вважають, що суд помилково застосував ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки не було надано жодного доказу істотного порушення ОСОБА_1 умов договорів, натомість були надані переконливі докази ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх зобов'язань. Судом проігноровані положення, визначені частиною 4 ст. 612 ЦК України, якою передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора. При винесенні рішення суд не дав оцінки тій обставині, що ОСОБА_3, яка начебто втратила інтерес до договорів з 2014 року, звернулась до суду лише в травні 2017 року, після того, як дізналась про звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.

Представники відповідача рішення суду підтримали і просили скаргу відхилити, оскільки позивачем не проведено остаточного розрахунку.

Від приватного нотаріуса ОСОБА_5 надійшла письмова заява, у якій просить суд розглядати справу без її участі.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ним не було доведено належним чином про вжиття заходів з виконання умов договору у встановлений строк, а передача у березні 2016 року ним 243 000,00 грн. грошових коштів відбулась особі, яка не мала на той момент повноважень з представництва прав та інтересів продавця. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що порушення ОСОБА_1 п. 4 договору №5784, п. 2.1 договору №5787 та п. 2.1 договору №5790 є істотним порушенням кожного договору, оскільки ОСОБА_3 не було отримано грошові кошти, на які вона розраховувала при укладенні цих договорів. Грошова сума, не отримана ОСОБА_3 за вказаними договорами, складає значну частину вартості проданого майна. Продавцем було надано достатній строк для вирішення питання проведення оплати за договорами, але грошові кошти в значній сумі не були нею отримані, їх цінність через інфляційні процеси в державі значно зменшилася. До того ж, без розірвання договорів ОСОБА_3 позбавлена можливості продати вказане нерухоме майно іншій особі, що порушує її права.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, що 30.08.2013 року між ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_6 на підставі довіреності, та ОСОБА_1 укладено три самостійних договори купівлі-продажу з розстрочкою платежу а саме: житлового будинку, за умовами якого представник продавця передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і сплачує за нього грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Зареєстрований за №5784. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2 (а.с. 14-17).

Відповідно до п. 4 даного договору продаж житлового будинку господарськими будівлями і спорудами вчиняється за 275 368,00 грн., що еквівалентно 34 421,00 доларів США, виходячи з встановленого сторонами обмінного курсу 1USD=8 гривень. Зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного із сторін цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Встановлено такий порядок розрахунків: грошові кошти у розмірі 39 368,00 грн., що є еквівалентом 4 921,00 доларів США, покупець сплатив продавцю до укладання цього договору. Грошові кошти у розмірі 236 000,00 грн., що еквівалентно 29500,00 доларів США, виходячи з встановленого сторонами обмінного курсу 1USD=8 гривень, покупець зобов'язується сплатити продавцю в строк до 01.06.2014 року включно. Проведення повного розрахунку зі сторони покупця по цьому договору викладається у заяві, де справжність підпису продавця ОСОБА_3 або її законного представника, повинно бути засвідчена нотаріально. Зазначена в цьому пункті договору сума продажу, встановлена за домовленістю сторін, є остаточною і змінам не підлягає.

Пунктом 13 цього договору передбачено, що за домовленістю сторін та відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у покупця виникає з моменту повного розрахунку та підписання заяви про повний розрахунок засвідченої нотаріально, яка буде надана продавцем або її законним представником покупцю та державної реєстрації права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також, 30.08.2013 року між ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_6, та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу, за умовами якого представник продавця передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) земельну ділянку, загальною площею 0,0340 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і сплачує за неї грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Зареєстрований за №5787. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2 (а.с. 18-21).

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що продаж даної земельної ділянки вчиняється за 78 360,00 грн., що еквівалентно 9 795,00 доларів США, виходячи з встановленого сторонами обмінного курсу 1USD=8 гривень. Зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного з учасників цього правочину є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Встановлено такий порядок розрахунків: грошові кошти у розмірі 6360,00 грн., що є еквівалентом 795,00 доларів США, покупець сплатив продавцю до укладання цього договору. Грошові кошти у розмірі 72 000,00 грн., що еквівалентно 9000,00 доларів США, виходячи з встановленого сторонами обмінного курсу 1USD=8 гривень, покупець зобов'язується сплатити продавцю в строк до 01.06.2014 року включно. Проведення повного розрахунку зі сторони покупця по цьому договору викладається у заяві, де справжність підпису продавця ОСОБА_3 або її законного представника, повинно бути засвідчено нотаріально. Зазначена в цьому пункті договору сума продажу, встановлена за домовленістю сторін, є остаточною і змінам не підлягає.

Пунктом 3.2. цього договору передбачено, що згідно ст.ст.182,210 ЦК України і ч.4 ст.334 ЦК України право власності на земельну ділянку у покупця виникає з моменту повного розрахунку та підписання заяви про повний розрахунок засвідченої нотаріально, яка буде надана продавцем або її законним представником покупцю та державної реєстрації права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Цього ж дня, 30.08.2013 р. року між ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_6, та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу, за умовами якого представник продавця передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) земельну ділянку, загальною площею 0,0331 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 і сплачує за неї грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Зареєстрований за №5790. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2 (а.с. 22-25).

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що продаж даної земельної ділянки вчиняється за 76 288,00 грн., що еквівалентно 9536,00 доларів США, виходячи з встановленого сторонами обмінного курсу 1USD=8 гривень. Зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного з учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Встановлено такий порядок розрахунків: грошові кошти у розмірі 4288,00 грн., що є еквівалентом 536,00 доларів США, покупець сплатив продавцю до укладання цього договору. Грошові кошти у розмірі 72 000,00 грн., що еквівалентно 9000,00 доларів США, виходячи з встановленого сторонами обмінного курсу 1USD=8 гривень, покупець зобов'язується сплатити продавцю в строк до 01.06.2014 року включно. Проведення повного розрахунку зі сторони покупця по цьому договору викладається у заяві, де справжність підпису продавця ОСОБА_3 або її законного представника, повинно бути засвідчено нотаріально. Зазначена в цьому пункті договору сума продажу встановлена за домовленістю сторін, є остаточною і змінам не підлягає.

Пунктом 3.2. цього договору передбачено, що згідно ст.ст. 182,210 ЦК України і ч.4 ст.334 ЦК України право власності на земельну ділянку у покупця виникає з моменту повного розрахунку та підписання заяви про повний розрахунок засвідченої нотаріально, яка буде надана продавцем або її законним представником покупцю та державної реєстрації права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого 16.06.11р., на земельній ділянці площею 340кв.м. розміщений житловий будинок, ворота і огорожа.

Відповідно до довіреності від 10.03.2011 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси в усіх орган державної влади, місцевого самоврядування, інших установах організаціях з метою відчуження належних їй житлових будинків та земельних ділянок при них, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; АДРЕСА_1, АДРЕСА_1, а також розпоряджатися (в тому числі продати, обміняти) зазначене вище нерухоме майно за ціну та на умовах на її розсуд, провести всі необхідні розрахунки та одержати грошові кошти по укладеним договорам. Строк дії довіреності становить 5 років - до 10.03.2016 року без права передоручення (а. с. 33).

Згідно змісту копії розписки від 16.03.2016 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 243 000,00 грн., що еквівалентно на день складання розписки, 9 000 доларам США за курсом за 1 долар США - 27,00 грн., та зобов'язувалася зарахувати вказані грошові кошти в рахунок оплати (погашення боргу) за договором купівлі-продажу земельної ділянки, реєстраційний номер договору № 5787 від 30.08.2013 року. Після отримання нової довіреності від ОСОБА_3 - ОСОБА_8 на право оформлення документів на право продати вищевказаного об'єкту (а.с.40).

На момент передачі коштів ОСОБА_1 не був обізнаний про закінчення строку дії довіреності.

Також, відповідно до розписки, складеної 15.03.2013 року, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8748,00 доларів США для проведення газових та штукатурних робіт в буд. АДРЕСА_1. які зобов'язувалась повернути до 01.06.2014 року (а.с. 185).

У судовому засіданні представники відповідача визнали факт не повернення коштів за даними розписками.

У судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що повний розрахунок за спірними договорами не відбувся не з вини ОСОБА_1, оскільки між ним і продавцем була домовленість про сплату коштів після продажу належної йому квартири, розташованої по вул. Металургів у м. Суми, у якій за проханням ОСОБА_3 та її матері проживали їх родичі, що у грудні 2016 року родина ОСОБА_3 відмовилась від даної квартири та повідомили про необхідність її продажу, що було і зроблено ОСОБА_1 19.01.2017 року; що ОСОБА_3 має постійне місце проживання у м. Севастополі, Крим і за період з березня 2014 року і по 24 квітня 2017 року вона жодного разу не приїздила у Суми, оскільки постійно перебувала на тимчасово окупованій території АР Крим і тому після 10.03.2016 у позивача існували труднощі з проведенням остаточного розрахунку саме з нею, вона не здійснювала жодних дій для отримання належних їй грошових коштів та не заявляла вимоги про їх отримання.

Після 10 березня 2016 року, коли сплив строк дії довіреності, виданої ОСОБА_3 - ОСОБА_7, на материковій частини країни не було її представника, який би мав право на отримання коштів за договорами, оскільки видана нею 25.04.2017 довіреність на ОСОБА_4 не уповноважила його отримати належні їй кошти.

Крім того, як вбачається з пояснень ОСОБА_1, підтверджених копією свідоцтва про смерть та визнаних іншою стороною, в їх сім'ї сталася трагедія, до якої з розумінням віднеслась представник продавця ОСОБА_9, оскільки у листопаді 2014 року у зоні АТО загинув чоловік доньки, а на початку 2017 мати позивача.

Згідно наданого листування позивача з ОСОБА_6 та ОСОБА_3, направлених на їх ім'я 10.03.2017 та 24.04.2017, він вживав заходи щодо сплати остаточної суми за укладеними договорами купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і двох земельних ділянок за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, але його листи були повернуті через їх неотримання ОСОБА_6 та відсутністю, починаючи з 27.03.2014р., можливості доставки поштових відправлень (в т.ч. й письмової кореспонденції) з материкової частини України через їх неприйняття поштою АР Крим та м. Севастополя і повернення у зворотньому напрямку. За таких обставин ПАТ «Укрпошта» не мала можливості переслати поштові відправлення або кошти до півострова Крим та м. Севастополя, тому Укрпоштою призупинено приймання поштових відправлень в напрямку півострова Крим.

Згідно листа приватного нотаріуса, який посвідчив договори купівлі-продажу, від 10.04.2017р. відповідач повідомлялась про письмове звернення до нею ОСОБА_1 щодо проведення повного розрахунку за продаж житлового будинку та земельних ділянок, тому просила її або законного представника з'явитися в приміщення її робочого місця, але гроші на депозитний рахунок нотаріусом не були від нього прийняті.

24.04.17 р. в приміщенні цього приватного нотаріуса відбулась зустріч позивача з ОСОБА_3, яка відмовилась від остаточного розрахунку і на її прохання останній повернув ключі від будинку наступного дня, але питання про розірвання договорів не порушувала.

Через не прийняття грошей на депозитний рахунок нотаріусом, який посвідчив договори, позивач, маючи намір завершити виконання зобов'язання щодо сплати суми боргу в сумі 137000грн. шляхом внесення на депозитний рахунок, 19.05.17р. звертався до Першої Сумській державній нотаріальній контори з клопотанням повідомити реквізити депозитного рахунку для внесення суми коштів для повного розрахунку за вказаними договорами купівлі-продажу через не вчинення відповідачем та її представником дій на отримання залишкової суми.

Згідно відповіді заступника завідуючої державної нотаріальної контори відповідно до ч.5ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію, а оскільки договори укладені після 01.01.2013р., то при виконанні зобов'язань за договором державну реєстрацію права власності нерухомого майна здійснює нотаріус, який посвідчує такий договір відчуження цього нерухомого майна.

Після численних звернень позивача до приватного нотаріуса ОСОБА_5, йому надано 17.02.18 р. відповідь про те, що питання про внесення грошових коштів на депозитний рахунок нотаріуса на виконання умов вказаних договорів купівлі-продажу буде вирішено після завершення розгляду справи апеляційним судом.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів сплати ОСОБА_3 коштів за укладеними договорами купівлі-продажу, оскільки розписка від 16.03.2016 р. про передачу грошей в сумі 243000грн. не може слугувати доказом сплати коштів в рахунок виконання позивачем свого грошового зобов'язання за даними договорами, внаслідок чого визнав обґрунтованими зустрічні вимоги про розірвання договорів, з чим погодитись не можливо.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України передбачає право покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Представленими позивачем доказами доведено, що умови продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та двох земельних ділянок згідно укладених договорів купівлі - продажу, останній вирішував з уповноваженою відповідачем особою - ОСОБА_6, яка здійснювала представництво власника майна до 10.03.2016 і відповідно до ст. 244 ЦК України за довіреністю саме з нею було узгоджено у подальшому питання відстрочки платежу після наступу 01.06.2014р., з якою у нього склалися добрі відносини і якій він довіряв.

На час укладення договорів позивачем в рахунок оплати придбаного майна було сплачено 6360грн., що було еквівалентно 795 доларам США за земельну ділянку площею 0,0340га; 4288грн. за земельну ділянку площею 0,0331га, що еквівалентно 536 доларам США та 29500грн. за житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що еквівалентно 4921 доларів США.

Як пояснив в суді позивач, обставини, за яких він звернувся до суду, була відмова відповідача 24.04.2017 р. від отримання залишкової суми у нотаріуса та не повернення вже сплачених ним сум.

Апеляційний суд визнає, що позивач довів належними доказами про сплату 16.03.2016 р. відповідачу 243000грн. на виконання своїх грошових зобов'язань по вказаним договорам купівлі-продажу, в т.ч. у повному обсязі за земельні ділянки площею 0,0340га. та 0,0331га.

Факт отримання відповідачем грошової суми 243000грн., переданої 16.03.2016 р. її представникові ОСОБА_10 (повноваження якої за довіреністю вже припинилися через сплив 10.03.2016 строку її дії), було підтверджено іншим уповноваженими представником відповідача у запереченнях на позов та у зустрічному позові (а.с. 93, 127 т.1), які залишились поза увагою суду першої інстанції, але відповідно до статей 76,81 ЦПК України, є належними письмовими доказами, якими сторона обґрунтовує як свої позовні вимоги, так і заперечення.

Представник ОСОБА_3, діючи в межах своїх повноважень за довіреністю, підтвердив, що саме 16.03.16 р. позивач сплатив частину боргу в сумі 243000грн., вже після дати визначеної договорами, і решта боргу, яка залишилась не сплаченою, становить 137000грн.

Дані пояснення узгоджуються з представленим позивачем доказом - розпискою, написаною матір'ю відповідача, в якій вона зазначає про отримання суми 243000грн., яку визнала еквівалентною 9000 доларів США за обмінним курсом 27,00 грн. за 1 долар США., які будуть зараховані як оплата за земельну ділянку за договором купівлі-продажу, реєстраційний номер 5787, щодо продажу земельної ділянки 0,0340га. З таким порядком виконання зобов'язання погодився позивач.

Представники відповідача обставини передачі грошової суми 243000 грн., зафіксованої у розписці від 16.03.2016 р., іншими належними та допустимими доказами не спростували.

Оскільки питання невиконання позивачем платежу, який наступив 01.06.2014, позивач вирішував з ОСОБА_8 в період дії її повноважень, як представника продавця майна, відповідно до ст. 239 ЦК України правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 612 цього Кодексу якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, мотивуючи свій зустрічний позов про розірвання договорів втратою інтересу, відповідач до цього часу позивачу отримані грошові суми в рахунок оплати ним вартості продажного нею майна не повернула.

Окрім того, апеляційний суд визнає необґрунтованими мотиви її зустрічних вимог стосовно зростання курсу іноземної валюти, оскільки спірними договорами визначена вартість майна у національній валюті - у гривні, що відповідає ч. 1 ст. 533 ЦК України за якою грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, оскільки гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частиною 2 цієї статті допускається, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язані грошовий еквівалент в іноземній валюті, але у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У зв'язку з тим, що умовами договорів обмінний курс грошового зобов'язання при проведенні розрахунку незалежно від часу сплати визначено на рівні 1USD=8 гривень, мотиви зустрічного позову щодо зростання курсу долара США суперечать узгодженим домовленостям сторін визначених умовами укладених договорів купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна.

Посилання у зустрічному позові на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-253 від 13 квітня 2016р. не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки викладена у цій справі правова позиція стосується випадку у разі набуття права власності на житловий будинок, який розташований на даній земельній ділянці, якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, тому до набувача житлового будинку переходить право власності на частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Проте, враховуючи мотиви розірвання договорів викладені у зустрічному позові, а саме, не проведення повного розрахунку у строк визначений цими договорами не може бути підставою для розірвання самостійного договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0340га в односторонньому порядку, бо позивач довід про виплату ним ціни цього об'єкту нерухомості у повному обсязі 16.03.16 при передачі 243000грн.

Апеляційний суд відмічає, що самостійній договір купівлі-продажу земельної ділянки доводиться умовами продажу цього об'єкта нерухомого майна із визначенням його індивідуальних та родових ознак.

З урахуванням наведеного висновки суду першої інстанції про не виконання позивачем грошового зобов'язання за договорами купівлі-продажу земельних ділянок є помилковими і не відповідають обставинам справи.

Пунктом 3.2. договорів купівлі-продажу земельних ділянок передбачено, що згідно ст.ст.182,210 ЦК України і ч.4 ст.334 ЦК України право власності на земельну ділянку у покупця виникає з моменту повного розрахунку та підписання заяви про повний розрахунок засвідченої нотаріально, яка буде надана продавцем або її законним представником покупцю та державної реєстрації права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Оскільки покупець ОСОБА_1 16.03.2014 вже виконав своє грошове зобов'язання і повністю сплатив ціну за продаж земельних ділянок, але відповідач відмовилася визнати цей факт і відмовляється подати нотаріусу заяву про повний розрахунок, його вимога про визнання за ним право власності на земельні ділянки, вартість яких він повністю сплатив і відповідно до ст. 655 ЦК України виконав свої грошові зобов'язання, але це право не визнається відповідачем, бо вона відмовилась написати заяву про повний розрахунок за продаж земельних ділянок, заявила вимоги про розірвання цих договорів, тому апеляційний суд визнає можливим захистити невизнане право власності позивача на ці об'єкти нерухомого майна на підставі ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У період судового розгляду відповідач та його представники дійсність укладених сторонами договорів не оспорювали.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Що стосується вимог про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, то апеляційний суд погоджується з висновками суду, оскільки дійсно після передачі відповідачу 16.03.2016 р. грошової суми 243000грн., і погашенням боргової суми за продаж земельних ділянок, несплачена залишкова сума за продаж будинку на час ухвалення рішення становить 137000 грн. На даний час зазначені кошти не сплачені, хоча вони є в наявності, що було підтверджено у судовому засіданні, позивач вживав всі можливі заходи та спроби до виплати зазначених коштів стороні продавця, але безрезультатно, тобто у нього не було ухилення від виконання зобов'язань за договорами купівлі-продажу як житлового будинку, так і земельних ділянок. Умовами п.13 договору купівлі-продажу житлового будинку визначено, що у покупця право власності виникає з моменту повного розрахунку.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як визначено частиною 4 цієї статті прострочення боржника настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Оскільки ОСОБА_3, отримавши 16.03.16 р. від позивача 243000грн., не сприяла його намірам передати їй остаточну суму боргу в сумі 137000грн., після спливу більше року відмовилась їх отримувати і на її вимогу їй було повернуто ключі від будинку, а діючий за довіреністю від 25.04.17 р. її представник не має право на отримання належних відповідачці грошей і відмовився від мирового вирішення спору, апеляційний суд визнає, що позивач за договором купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання за цим договором, і внаслідок прострочення кредитора - відповідача ОСОБА_3

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги зустрічного позову, не надав правової оцінки характеру спірних правовідносин з урахуванням викладених вище обставин, передчасно розірвав укладені сторонами договори купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, при тому, що оплата за земельні ділянки позивачем проведена у повному обсязі, хоча і з порушенням встановлених договором строків, проте не виключно з його вини.

Крім того, згідно відповіді нотаріуса ОСОБА_5 від 17.02.2018р. питання про внесення грошових коштів на депозитний рахунок нотаріуса на виконання умов договорів купівлі-продажу, буде вирішено після завершення розгляду справи апеляційним судом.

Отже, позивач не позбавлений можливості провести повний розрахунок за продаж будинку у спосіб визначений законом - ч.1 ст.537 ЦК України

Що стосується вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 прийняти від нього виконання за спірними договорами купівлі-продажу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також ст. 3 цього Кодексу визначено, як одну із засад цивільного законодавства, свободу договору.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Виходячи з припису ст.6 ЦК України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо покладення зобов'язання на відповідача прийняти від ОСОБА_1 гроші, оскільки сторони договору відповідно до ст. 627 є вільними в укладенні договору, визначені його умов з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони зобов'язані сприяти один одному у виконанні своїх домовленостей.

Таким чином, суд не може втручатись у договірні правовідносини сторін у справі та зобов'язувати одну із сторін договору вчиняти певні дії з його виконання, оскільки це суперечить принципу свободи договору та засадам цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_11 про зобов'язання ОСОБА_3 прийняти від нього виконання за спірними договорами купівлі-продажу.

Як вже зазначалось підставами зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 є розірвання спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 їх умов в частині проведення розрахунку та значного зростання курсу валюти визначеної як грошовий еквівалент ціни проданого майна за період який сплинув з дати визначеної договором про проведення остаточного розрахунку.

Частино 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстави вважати ці порушення договору істотними з вини позивача, оскільки як зазначено вище, представник відповідача ОСОБА_8 погодилась на відстрочення проведення повного розрахунку внаслідок збігу тяжких сімейних обставини у позивача і прийняття 16.03.16 чергової суми платежу на виконання умов укладених договорів, визначення сторонами обмінного курсу валюти, як грошового еквівалента ціни проданого майна, та позбавлення його можливості провести остаточний розрахунок через перебування самого власника майна у м. Севастополі та відсутність з 10.03.16р. її представників на материковій частині України; неможливістю внесення залишкової суми на депозитний рахунок нотаріуса, який нотаріально посвідчував спірні договори купівлі-продажу, відсутністю можливості повідомлення відповідача про проведення розрахунку за місцем проживання відповідача у м. Севастополі через припинення роботи поштового оператора Укрпошта та роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів у м. Севастополі.

З прийняттям Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який набрав чинності 27.04.2014р., території АР Крим та міста Севастополя надано статус тимчасово окупованої території України і відповідні головні управління юстиції припинили виконувати свої функції.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2014р. №1087/3 з 08.07.14 припинено здійснення приватної нотаріальної діяльності на вказаних територіях півострова.

Статтею ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд визнає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки та у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3, в частині розподілу судових витрат та прийняття в цій частині нової постанови.

На підставі викладеного вимоги ОСОБА_1 щодо виникнення у нього права власності на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок є законними і підлягають захисту шляхом визнання за ним право власності на: - земельну ділянку, загальною площею 0,0340 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки - 02.01, кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить продавцю відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу від 30.08.2013 року - ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, виданого 23.05.2011 року Сумською міською радою та зареєстрованого Управлінням Держкомзему у м. Суми від 25.05.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_7, та згідно з планом меж земельної ділянки, зазначеним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 та Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером витягу НОМЕР_6 від 03.04.2013 року має таким опис меж: від А до Б - земельна ділянка № АДРЕСА_5, від Б до В - землі загального користування (проїзд), від В до Г - земельна ділянка АДРЕСА_3, від Г до Д - земельна ділянка № АДРЕСА_2, від Д до А - земельна ділянка АДРЕСА_1; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2; - земельну ділянку, загальною площею 0,0331 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 що належить продавцю відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу від 30.08.2013 року - ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5, виданого 21.03.2012 року Сумською міською радою та зареєстрованого Управлінням Держкомзему у м. Суми від 28.03.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_8, та згідно з Кадастровим планом земельної ділянки, що є додатком до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером витягу НОМЕР_6 від 03.04.2013 року, має такий опис меж: від А до Б - земельна ділянка № АДРЕСА_1, від Б до В - земельна ділянка АДРЕСА_3, від В до Г - земельна ділянка АДРЕСА_4, від Г до А - земельна ділянка № АДРЕСА_2; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити. В іншій частині рішення залишається без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, апеляційний суд стягує з ОСОБА_3 на користь позивача у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору 1546,48 грн. за подання позову та 4239,72 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки, у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 та в частині розподілу судових витрат - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на земельні ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

земельну ділянку, загальною площею 0,0340 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки - 02.01, кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить продавцю відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу від 30.08.2013 року - ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, виданого 23.05.2011 року Сумською міською радою та зареєстрованого Управлінням Держкомзему у м. Суми від 25.05.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_7, та згідно з планом меж земельної ділянки, зазначеним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 та Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером витягу НОМЕР_6 від 03.04.2013 року має таким опис меж: від А до Б - земельна ділянка № АДРЕСА_5, від Б до В - землі загального користування (проїзд), від В до Г - земельна ділянка АДРЕСА_3, від Г до Д - земельна ділянка № АДРЕСА_2, від Д до А - земельна ділянка АДРЕСА_1;

земельну ділянку, загальною площею 0,0331 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 що належить продавцю відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу від 30.08.2013 року - ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5, виданого 21.03.2012 року Сумською міською радою та зареєстрованого Управлінням Держкомзему у м. Суми від 28.03.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_8, та згідно з Кадастровим планом земельної ділянки, що є додатком до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером витягу НОМЕР_6 від 03.04.2013 року, має такий опис меж: від А до Б - земельна ділянка № АДРЕСА_1, від Б до В - земельна ділянка АДРЕСА_3, від В до Г - земельна ділянка АДРЕСА_4, від Г до А - земельна ділянка № АДРЕСА_2.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору 1546,48 грн. за подання позову та 4239,72 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.Ю. Кононенко