Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/5250/15 Головуючий у 1-й інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/398/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Воробйової І.А.

Крилової О.В.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_4 (ОСОБА_5). звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року по 10.12.2009 року.

Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на її утриманні позивача та проживає разом з нею.

Зазначала, що за весь час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, морально та матеріально не підтримував сина.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.12.2009 року з відповідача на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 400 гривень, починаючи з 26.08.2009 року до повноліття дитини, але відповідач ухиляється від цих виплат. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції від 24.03.2015 року заборгованість відповідача по виплатам станом на 01.04.2015 року становить 48 882, 65 грн.

Враховуючи вищевикладене просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з відповідачем за зустрічним позовом перебував у зареєстрованому шлюбі, який 10.12.2009 року було розірвано.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з матір'ю.

Зазначав, що відповідач перешкоджає йому здійснювати його права та обов'язки у відношенні дитини, а саме не дає змоги спілкуватися із сином.

Враховуючи вищевикладене просив суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди для побачень дитини з батьком; визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом періодичних побачень з дитиною щотижня у неділю з 09. год. 00 хв. До 19 год. 00 хв. без присутності матері, надання можливості необмеженого спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2017 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином: по неділям в присутності матері - ОСОБА_4 на території проживання дитини з матір»ю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення переглядається лише в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Вислухавши доповідача , перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Згідно п.3 ст.9 Конвенції ООН про права дитини, передбачено право дитини підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 03.06.2006 року по 10.12.2009 року (а.с. 6,7, т.1).

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, т.1).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, було встановлено, що батько дитини - ОСОБА_3, тривалий час не виконував свої батьківські обов'язки, не спілкувався з дитиною, не цікавився її життям.

Так, згідно довідки Бердянської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів №16 Бердянської міської ради від 12.03.2015 року за №94 та витягу з психологічного висновку Бердянської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів №16 Бердянської міської ради від 12.06.2015 року за №231а, за час навчання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в школі, батько дитини школу та батьківські збори не відвідував, життям дитини не цікавиться (а.с. 18, 36-37, т.1)

В Акті з місця проживання дитини від 18.07.2015 року, який підписано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, зазначено, що за період проживання ОСОБА_13 у АДРЕСА_1, його батька ОСОБА_3 в зазначеній квартирі вони ніколи не бачили та не знають. (а.с. 60, т.1)

Дана обставина, в ході судового розгляду також була підтверджена показами свідків - ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Відповідно до ст. 157 СК України, той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні та систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до висновку органу опіки ті піклування виконкому Бердянської міської ради від 02.09.2015 за №01-4946/46 зазначено, що малолітній ОСОБА_6 в ході бесіди пояснював, що бажає проживати з мамою та ОСОБА_12 (вітчимом), якого він дуже поважає. Про батька зазначає, що він поганий, до нього не приходить, спілкуватись не бажає (а.с.69-71, т.1).

Також, згідно витягу з психологічного висновку Бердянської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів №16 Бердянської міської ради від 12.06.2015 року за №231а малолітній ОСОБА_6 до рідного батька відноситься нейтрально, оскільки давно його не бачив, не спілкується з ним, вільний час не проводить, натомість зазначено, що поряд із собою хоче бачити свого вітчина, що свідчить про теплі взаємовідносини між дитиною та вітчимом.

Крім того, як було встановлено в ході розгляду справи, взаємовідносини дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з рідним батьком ОСОБА_3 ускладнює та обставина, що дитина проживає з 2015 року у м. Києві.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Відповідно до ст. 12 Конвенції ООН про права дитини, дитині необхідно забезпечити право вільно формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно віком дитини та зрілістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З урахуванням наведеного, колегія приходить до висновку, що задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції з урахуванням інтересів та думки малолітнього ОСОБА_6, а також висновку органу опіки та піклування, дійшов обґрунтованого висновку щодо встановлення способу спілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 по неділям в присутності матері на території проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2017 року у цій справі - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 824 (вісімсот двадцять чотири гривні) 24 (двадцять чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29.03.2018 року.

Головуючий:

Судді: