Справа №2-206/11
Провадження №4-с/489/29/18
УХВАЛА

іменем України

20 березня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник просить скасувати постанову державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.01.2018 року, оскільки відсутнє майно, на яке згідно закону може бути звернуто стягнення та не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Від представник скаржника до суду надійшло клопотання про розгляд скарги їх за відсутності.

Державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 заперечував проти скарги. Зазначив, з метою перевірки майнового стану боржника, встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке згідно закону може бути звернуто стягнення, про що складено відповідний акт державного виконавця та винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.01.2018 р.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні слідуючи факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2011 року частково задоволений позов акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1531550 грн. 25 коп. і судові витрати 1730 грн. 00 коп..

На підставі вказаного рішення суду від 01 лютого 2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчі листи в справі №2-206/2011 від 23.02.2011 року.

29.08.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-206/2011 від 23.02.2011 р. виданого Ленінським районним судом м. Миколаєві про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1531550 грн. 25 коп.

Копії постанови за вихідним № 36030 від 29.08.2016 р. направлено сторонам для відома. В строк, встановлений державним виконавцем, для самостійного виконання, рішення суду не виконано.

Державним виконавцем, для забезпечення реального виконання рішення суду, відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження та направлено сторонам виконавчого провадження.

Повідомленнями державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 від 31.01.2018 року виконавчий лист №2-206/2011 від 23.02.2011 року, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення на акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1531550 грн. 25 коп. і судові витрати 1730 грн. 00 коп., повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, а усі дії щодо виявлення майна виявилися безрезультатними.

У запереченнях з додатками, які надійшли до суду від державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області зазначено, що за результатами перевірки БД «НАІС ДДАІ» МВС України та «Автомобіль» транспортні засоби за боржником не зареєстровано. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців інформація щодо підприємницької діяльності відсутня. Згідно відповіді ДПІ інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України та інформація стосовно боржника та щодо сум нарахованого доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутні. Згідно відповіді ПФУ інформація про те, чи отримує боржник пенсію та чи працює за трудовим та цивільно-правим договором, про останнє місце роботи, відсутня. За місцем проживання боржника майна, що йому належить та на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Заявник посилається на те, що державним виконавцем не вжито всіх виконавчих дій, передбачених ст. ст. 18, 36 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу (п. 14 ч. 3 ст. 18); звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб (п. 13 ч. 3 ст. 18); у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18); у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини (ч. 1 ст. 36).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. ст. 2, 18 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, юридичних осіб, інтересів держави. Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконання на всій території України.

Судовий захист осіб, на користь яких було ухвалено судові рішення, не може бути дієвим, якщо судові рішення не виконуються фактично.

Приймаючи до уваги те, що державним виконавцем не вжито всіх виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, то дії останнього щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, а тому вказана постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19,124, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 13, 18, 28, 37, 41 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 449-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.01.2018 року (виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-206/2011 виданого 23.02.2011 року), винесену державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2018 року.