Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 348/991/15-ц

провадження № 61-6483св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: відділ державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року у складі головуючого судді Безбородько В. А. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Горейко М. Д., суддів: Девляшевського В. А., Васильковського В. М.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу № 348/991/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 348/991/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ВДВС Надвірнянського районного управління юстиції, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 про визнання недійсними протоколу від 12 травня 2015 року № 80027 про проведення електронних торгів з реалізації незавершеного торгового комплексу, акту державного виконавця від 19 травня 2015 року про реалізацію незавершеного торгового комплексу, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на власника ОСОБА_4

Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2014 року ОСОБА_3 було отримано повідомлення про експертну оцінку майна боржника - частини незавершеного торгового комплексу, а саме приміщень № 2, № 3, № 6, № 7 та 1/2 частки приміщення № 1, будівельною готовністю 64 % загальною площею 264,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1. Вартість майна згідно з повідомленням становила 502 713 грн.

Не погоджуючись із вказаною експертною оцінкою, 17 листопада 2014 року позивач надіслав заперечення проти результатів оцінки майна.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Але такого рецензування не проведено, що є грубим порушенням законодавства України.

Крім того, державний виконавець передав матеріали на торги без правовстановальних документів.

Також торги проведені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент проведення торгів пройшло більше шести місяців і звіт про оцінку втратив чинність.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 12 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що від дня підписання звіту про оцінку майна до проведення торгів не пройшло шість місяців.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення у справі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що звіт про оцінку майна був підписаний суб'єктом оціночної діяльності не в день його складання, а 05 листопада 2015 року, у зв'язку з чим на час проведення електронних торгів шестимісячний строк його дії сплив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості на загальну суму 536 662 грн 60 коп.

Відповідно до статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» на примусове виконання зведеного виконавчого провадження було описано та арештовано майно боржника, та проведено експертну оцінку арештованого майна.

30 жовтня 2012 року заступником начальника відділу ДВС Надвірнянського районного управління юстиції ОСОБА_5 винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Звіт № 204 про незалежну оцінку вартості частини незавершеного будівництвом торгового комплексу, а саме: приміщень № 2, № 3, № 6, № 7 та 1/2 частки № 1, підписаний суб'єктом оціночної діяльності - підприємцем ОСОБА_6 21 листопада 2014 року.

12 травня 2015 року відбулися електронні торги щодо реалізації майна боржника, які оформлені протоколом № 80027 проведення електронних торгів.

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини п'ятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

На момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Пунктом 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, передбачено, що звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи наведене, дата оцінки майна є складовою звіту про оцінку майна і оскільки його складено 21 листопада 2014 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що на час проведення прилюдних торгів, а саме 12 травня 2015 року, такий звіт був чинним, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними, викладеним ОСОБА_3 у апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Надвірнянського районного суду від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В. І. Крат