Справа № 183/197/18
№ 2/183/1394/18
27 березня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Демяненка Р.К.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
15.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 05.07.2017 року у розмірі 19 368,00 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 05 липня 2017 року між ним та відповідачем було укладено усний договір позики, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 19 368,00 грн. Факт передачі коштів був засвідчений власноручно написаною розпискою відповідача, у якій також зазначено строк повернення боргу - 01.01.2018 року.
Між тим, ОСОБА_2 у зазначений строк за договором позики від 05.07.2017 року суму боргу позивачу не повернула, його нагадування у листопаді, грудні 2017 року щодо повернення боргу нею були проігноровані, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 19 368,00 грн. в судовому порядку. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача судові витрати.
Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася без поважних причин, вважається такою, що повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, відзив на позовну заяву не подала, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Суду надано оригінал розписки від 05 липня 2017 року, у відповідності до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг 19 368,00 грн., зобовязавшись їх повернути у строк до 01 січня 2018 року (а.с. 5).
Зазначена розписка, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Крім того, сама по собі наявність оригіналу розписки у ОСОБА_1 свідчить про факт укладення між сторонами договору позики, за якою підтверджується факт отримання грошей та зобовязання повернути їх при визначених умовами договорів обставинах.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 в строк, визначений договором, не виконала взятих зобовязань щодо повернення боргу.
Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 19 368,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 704,80 грн. (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 625, 599, 526, 524, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 12,76,81,89, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 05.07.2017 року в розмірі 19 368 (девятнадцять тисяч триста шістдесят вісім) гривен.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.