Справа № 323/1622/17
№ провадження 2/323/28/18
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

27.03.2018 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря Сабліної А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна набутого за час шлюбу , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна, в якому вказує, щоз03 травня 1986 року вонаперебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, свідоцтво про укладення шлюбу серії II ЖС №311607, видане 03.05.1986 року виконкомом Мирненської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

09 вересня 2015 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/328/15-ц шлюб між ними було розірвано.

За час шлюбу ними були придбані транспортні засоби:

-в липні 1997 року автомобіль «ВАЗ-2104», 1993 року випуску, кузов №ХТА210430Р0416293, зареєстрований МРЕВ ДАІ Оріхівського району Запорізької області 18 липня 1997 року на імя відповідача, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ЯТС №178382;

-в серпні 2013 року автомобіль «RenaultKangoo», МРЕВ ДАІ Пологівського району Запорізької області,реєстраційний номер НОМЕР_2;

-в червні 2013 року автомобільний причеп «Кремінь+», рама Y7S050100D0035977, зареєстрований МРЕВ ДАІ Пологівського району Запорізької області на імя відповідача.

Оскільки всі транспортні засоби забрав відповідач і після розірвання шлюбу вона не має відомостей про їх місцезнаходження у звязку з чим не має можливості користуватися ними, вона не заперечує проти присудження йому всього вищезазначеного майна зі стягненням на її користь компенсації в розмірі Половини його вартості. Прохає поділити порівну майно набуте ними за час шлюбу у вигляді автомобілю «ВАЗ-2104», 1993 року випуску, автомобіля«RenaultKangoo»,автомобільного причепу «Кремінь+», стягнувши на її користь половину його вартості.

21.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про розподіл майна, в якій вказує , що за первісним позовом позовні вимоги визнає частково прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачці, щодо поділу автомобіля ВАЗ 2104 та автомобіля ««RenaultKangoo»,» в звязку з тим, що на цей час не має даних транспортних засобів у власності.

За час спільного проживання у шлюбі, ним та ОСОБА_1 нажито наступне майно: холодильник «Атлант» вартістю 6000,00 грн., котел газовий «Геліус» вартістю 2500,00 грн., кухонні меблі вартістю 2500,00 грн., мойкакухонна вартістю 2000,00 грн., витяжка вартістю 1200,00 грн., пральна машина «Сатурн» вартістю 2500,00 грн., бойлер електричний вартістю 1500,00 грн., ванна вартістю 3000,00 грн., меблі (стінка) 12000,00 грн., мякі меблі вартістю 15000,00 грн., мікрохвильова піч «НО» вартістю 1500,00 грн., причеп автомобільний «Зубр» вартісттю 4000,00 грн., плита газова 2500,00 грн., посуд (кришталь) вартістю 3000,00 гри., 3 килими вартістю 5000,00 гри., кондиціонер вартістю 2500,00 грн., двері вартістю 4000,00 грн., проведено газове опалення - витрачено 6000,00 грн., заміна вікон та дверей - витрачено 20000,00 грн., а всього на суму 96700,00 грн. Він запропонував відповідачці добровільно поділити спільне майно порівно. Від вказаної пропозиції вона відмовилася.

Все майно було придбано ними спільно, в шлюбі, за спільно зароблені кошти, та належать їм на праві спільної сумісної власності. Прохає суд розділити майно, набуте ним за час шлюбу з ОСОБА_3 стягнувши з відповідачки на його користь грошову компенсацію в сумі : 48350,00 гривень.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 на задоволенні первісного позову наполягав, в зустрічному позові прохав суд відмовити, в звязку з відсутністю доказів.

Представник відповідача ОСОБА_5 визнав первісний позов частково, на задоволенні зустрічного позову наполягав, прохав його задовольнити у повному обсязі.

Суд заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в зустрічному позову слід відмовити з наступних обставин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтво про укладення шлюбу серії II ЖС №311607, видане виконкомом Мирненської сільської ради Оріхівського району Запорізької області03 травня 1986 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб/а.с.4/.

09 вересня 2015 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області шлюб між ними було розірвано./а.с.5/.

Сторони звернулися до суду з позовами про розподіл майна, набутого за час шлюбу.

На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «ПайнВелейДевелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

В судовому засіданні представник відповідачаПось С.М. первісний позов визнав частково, суду пояснив, щодо розподілу транспортних засобів автомобіля «ВАЗ-2104», 1993 року випуску, автомобільного причепу «Кремінь+» згоден , так як майно набуте за час шлюбу є обєктом права сумісної власності подружжя, виплативши половину варості їй майна. Заперечення є щодо автомобіля «RenaultKangoo», так як він був придбанийвідчуджений під час шлюбу , про що було відомо ОСОБА_1 і відповідно була її згода. Щодо вартості автомобіля «RenaultKangoo» у розмірі 50 000, 00 гривень не заперечує.

Згідно довідки від 03.10.2017 року за № 31/8/2345/914 наданою МВС України регіональним сервісним центром МВС в Запорізькій області територіальним сервісним центром 2345:

-за громадянином ОСОБА_2зареєстровано причіп марки КРД модель 050100 державний номер НОМЕР_3 дата первинної реєстрації 01.06.2013 року;

-13.08.2014 року була здійснена перереєстрація транспортного засобу на нового власника за довідкою рахунком марка «Renault» модель « Kangoo», державний номер НОМЕР_4;

-20.09.2017 року була здійснена перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ марка ВАЗ модель 2104 державний номер АР 5150СХ/а.с.39-41/.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення товарознавчої експертизи щодо вартості автомобіля «ВАЗ-2104», 1993 року випуску та причепа марки «Кремінь +», 2013 року випуску.

Згідно висновку експерта №11-226 від 26.12.2017 року :

-середньо - ринкова довідникова вартість автомобіля марки ВАЗ 2104, рік випуску 1993, колір білий, двигун №3, кузов (коляска) №ХТА210430Р0416293, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер 43746НА, на момент проведення дослідження, а саме станом на 26.12.2017 року може складати: 36336,17 грн. 17 коп. (тридцять шість тисяч триста тридцять шість грн. 17 коп.).

-середньо - ринкова довідникова вартість аналога автомобільного причепа марки «Кремінь +», 2013 року випуску, рама У7850100П0035977, колір синій, на момент проведення дослідження, а саме станом на 26.12.2017 року може складати :17 553,17 гривень.

Судом було встановлено, що спірний автомобіль ВАЗ 2104 та причеп «Кремінь+» є майном, яке сторони набули за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя.

Судом встановлено, що 20.09.2017 року була здійснена перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ марка ВАЗ модель 2104.Матеріали справи не містять даних про те, що позивач ОСОБА_1 надавала відповідачу згоду на відчуження спірного автомобіля ВАЗ 2104 і таких доказів відповідач суду також не надав.

Враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про те, що спірний автомобіль був обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та неподільним майном, який ОСОБА_2 відчужив без згоди ОСОБА_1, суд вважає, що існують достатні правові підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача вартості ? частини автомобіля.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, суд вважає, що поділ майна подружжям є можливим і відповідає принципу захисту одним з подружжя своїх прав на майно, що набуто в період шлюбу, а тому заявлені позовні вимоги щодо автомобіля «ВАЗ-2104», 1993 року випуску, автомобільного причепу «Кремінь+» підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1ст. 65 СК Українидружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи 13.08.2014 року була здійснена перереєстрація транспортного засобу на нового власника ОСОБА_6 за довідкою рахунком марка «Renault» модель « Kangoo», державний номер НОМЕР_4, тобто в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжядоговорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Частиною 4ст. 65 СК Українипередбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частини вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Указане узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 30Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Крім того, п. 6ст. 3 ЦК Українидо засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагента таким договором діяли недобросовісно,зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 суду пояснив, що домовленість про продаж автомобіля була узгоджена подружжям.

Однак, позивачем ОСОБА_1 ні її представником суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірний автомобіль було реалізовано без її згоди особисто відповідачем та кошти витрачено не в інтересах сімї під час спільного їх проживання. Позивачем не доведено, що ОСОБА_2 укладаючи договір щодо спільного майна та ОСОБА_6 діяли недобросовісно.

В судовому засіданні було встановлено, що спірний автомобіль було продано під час існування шлюбних відносин між сторонами та ведення спільного господарства.

У пункті 22 постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Оскільки ОСОБА_1 фактичні обставини продажу автомобіля марки «Renault» моделі « Kangoo», не оспорюються, і не надала суду будь яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме проти її волі і не в інтересах сімї, що є її процесуальним обовязком відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України суд визнає, що доводи позову про розпорядження чоловіком автомобілеммарки «Renault» модель « Kangoo», що був об'єктом їх права спільної сумісної власності, без її взаємної згоди не знайшло свого підтвердження, а тому вимоги про розподіл майна, яке на час припинення шлюбних відносин вже вибуло з власності подружжя не ґрунтуються на законі і тому не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2, представник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення даного позову, з тих підстав, що не надано доказів існування майна вказаного у позову та його вартості.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до роз'яснень п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українита ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо існування та вартості спільного майна подружжя.

Не заслуговують на увагу пояснення представника ОСОБА_5, що під час шлюбу сторони придбалихолодильник «Атлант» вартістю 6000,00 грн., котел газовий «Геліус» вартістю 2500,00 грн., кухонні меблі вартістю 2500,00 грн., мойкакухонна вартістю 2000,00 грн., витяжка вартістю 1200,00 грн., пральна машина «Сатурн» вартістю 2500,00 грн., бойлер електричний вартістю 1500,00 грн., ванна вартістю 3000,00 грн., меблі (стінка) 12000,00 грн., мякі меблі вартістю 15000,00 грн., мікрохвильова піч «НО» вартістю 1500,00 грн., причеп автомобільний «Зубр» вартісттю 4000,00 грн., плита газова 2500,00 грн., посуд (кришталь) вартістю 3000,00 гри., З килими вартістю 5000,00 гри., кондиціонер вартістю 2500,00 грн., двері вартістю 4000,00 грн., проведено газове опалення - витрачено 6000,00 грн., заміна вікон та дверей - витрачено 20000,00 грн., а всього на суму 96700,00 грн. оскільки ОСОБА_2 та його представникбудь-яких належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надав і судом їх не здобуто. Будь-які докази щодо приховування такого майна ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження існування на час припинення шлюбно-сімейних відносин та розгляду справи в суді майна, про поділ якого заявлено в зустрічному позові та його вартість, ОСОБА_2 не надано, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. .

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає вирішенню питання судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,82, 76,245, 141, 265, 280-289 ЦПК,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст.60-63, 65, 71, 72, СК України, ст.ст.3,368,325 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1, що проживає за адресою:вул. Центральна, буд.1,кв.17,с. Нестерянка, Оріхівського району Запорізької областідо ОСОБА_2, що проживає за адресою: Центральна, буд.1,кв.17,с. Нестерянка, Оріхівського району Запорізької області про поділ майна, набутого за час шлюбу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний № НОМЕР_6, грошові кошти у розмірі 26 944,67 гривень в порядку розподілу спільного майна подружжя, шляхом сплати грошової компенсації вартості ? частки спільного майна набутого подружжям за час шлюбу у виді

-автомобіля марки ВАЗ 2104, рік випуску 1993 , колір білий, двигун №3, кузов (коляска) №ХТА210430Р0416293, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний № НОМЕР_1.

-автомобільного причепа марки «Кремінь +», 2013 року випуску,рама Y7S050100D0035977, колір синій.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний № НОМЕР_6 витрати за проведення експертизи у розмірі 1015,20 гривень.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний № судовий збір у розмірі320,00 гривень

В задоволенні зустрічного позовуОрєхову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про поділ майна набутого за час шлюбу відмовити повністю.

Судовий збір у розмірі 640,00 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 30 березня 2018 року.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8