Справа № 344/1239/18
Провадження № 2/352/511/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гургули В.Б.,

секретаря Кожуховської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей без згоди батька та дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітніх дітей,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей без згоди батька та дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітніх дітей.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2005 року до 27.12.2012р. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, місцем проживання неповнолітніх дітей визначено місце проживання їх матері.

З часу розірвання шлюбу і по даний час відповідач з дітьми не спілкується, участі у їхньому вихованні не приймає.

З метою забезпечення оздоровлення дітей, їх відпочинку, а також надання дітям можливості розширення їх світогляду, духовного та інтелектуального розвитку, позивачка має намір здійснювати поїздки за кордон з поверненням дітей до їх постійного місця проживання, так як, вважає, що це буде відповідати інтересам їх неповнолітніх дітей.

Літній період виїзду дітей за кордон позивачкою заплановано з метою їх оздоровлення. Період з 01.09.2018р. по 31.12.2018р. зазначено, оскільки діти займаються в спортивних секціях, в яких заплановано їхня участь у змаганнях у період до 31.12.2018 р.

Згоди на періодичний виїзд неповнолітніх дітей за межі України в добровільному порядку відповідач не надає, тому позивачка змушена була звернутися до суду.

Позивачка в судове засідання не зявилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просить справу розглядати без її участі.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином (рекомендованими повідомленнями та оголошенням на сайті Тисменицького районного суду), причину неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд вважає, що при таких обставинах існуюють всі підстави ухвалити заочне рішення, на підставі ст. 280-282 ЦПК України.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до п.1.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995р. № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків. коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також, згідно ст. 3 вищевказаної Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.1 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до п.21 Постанови КМ України від 27.01.1995р. №57" Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі україни громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 31.03.1995р. № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Ст. 6 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст.17,31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя.

Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого 06 квітня 2006 року cерії І-НМ № 034593 відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_6, про що зроблено відповідний актовий запис №618, та згідно свідоцтва про народження виданого 13 січня 2010 року cерії І-НМ № 142143 відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_6, про що зроблено відповідний актовий запис №74.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2012 року шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, місцем проживання неповнолітніх дітей визначено місце проживання їх матері.

З метою забезпечення оздоровлення дітей, їх відпочинку, а також надання дітям можливості розширення їх світогляду, духовного та інтелектуального розвитку, позивачка має намір здійснювати поїздки за кордон з поверненням дітей до їх постійного місця проживання, так як, вважає, що це буде відповідати інтересам їх неповнолітніх дітей.

Літній період виїзду дітей за кордон позивачкою заплановано з метою їх оздоровлення.

Батько дітей, відповідач по справі, згоди на періодичний виїзд неповнолітніх дітей за межі України в добровільному порядку не надає.

Суд, вважає, що відповідач такою своєю необґрунтованою відмовою надати дозвіл дітям виїхати закордон для відпочинку, порушує права дітей на відпочинок, охорону здоровя та свободу пересування і таке право дітей підлягає захисту, шляхом задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність захисту реалізації та забезпечення прав, інтересів та свобод неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на виїзд протягом трьох років неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_4 до країн: Шенгенської угоди, Єгипту, Туреччини, Болгарії у супроводі матері, без згоди батька ОСОБА_2 та на оформлення матірю необхідних проїзних документів для цієї мети.

На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ЦК України, ст. ст.141, 150, 153, 154, 155 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст. 12, 13, 83,89, 133, 141, 258, 259, 265, 280 ЦПК України, Конвенції про права дитини, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Надати дозвіл ОСОБА_1 оформляти проїзні документи на неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, для виїзду за кордон за межі України до країн Шенгенської угоди, Єгипту, Туреччини, Болгарії, відкриття віз протягом трьох років, без згоди їх батька ОСОБА_2.

Надати дозвіл неповнолітнім дітям ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на тимчасовий виїзд за кордон до країн Шенгенської угоди, Єгипту, Туреччини, Болгарії, в супроводі матері ОСОБА_1, без згоди їх батька ОСОБА_2 з 29.05.2018 року по 31.12.2018 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гургула В.Б.