Справа № 455/146/17 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/7022/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія» «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтувує тим, що 24 січня 2017 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 004966 з додатками, згідно з яким відповідач зобов'язався, як лізингодавець, придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування транспортний засіб - трактор марки МТЗ 422, а позивач, як лізингоодержувач, зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Однак стверджує, що умови договору суперечать вимогам чинного законодавства, а саме Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки в ньому відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо предмету лізингу, а саме номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, та ін., Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить несправедливі умови, а саме п.12.12 щодо права лізингодавця не повертати Комісію за організацію договору.

Крім цього, вважає, що даний правовичн є нікчемним в силу вимог частини 2 статті 215, частини 1 статті 220 ЦК України, оскільки сторонами договору не додержано вимог закону про його нотаріальне посвідчення, так як предметом договору є транспортний засіб, а тому до цього договору застосовуються загальні положення про найм (оренду) та купівлю-продаж. Просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу з додатками № 004966 від 24 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме: стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 35 000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано нікчемним договір фінансового лізингу з додатками № 004966 від 24 січня 2017 року, укладений між громадянином ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН».

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», (вул. Кутузова, 18/7, к. 613, м. Київ, 01133, ) на користь ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідн. номер (НОМЕР_1), сплачену комісію за організацію у сумі 35 000,00 (тридцять п'ять тисяч гривень 00 копійок.)

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», (вул. Кутузова, 18/7, к.613, м. Київ, 01133, ) на користь ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідн. номер (НОМЕР_1), судовий збір в сумі - 1280 грн.

Рішення оскаржив директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушеням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Стверджує, що відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України сторони домовилися щодо істотних умов договору, позивач частково виконав договір (сплатив комісію за організацію) і відмовився від нотаріального посвідчення, а відтак у суду були підстави визнанти договір дійсним. ТзОВ «Еталон» звернулося з заявою про визнання договору з вказаних підстав дійсним, однак суд вказану заяву не розглянув, що є порушенням вимог процесуального закону. Відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу з участю фізичної особи необхідна наявність документу про реєстрацію транспортного засобу, однак враховуючи те, що спірний договір є договором непрямого лізингу та у лізингодавця на момент його укладення відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, оскільки останній лише зобов'язувався придбати предмет лізингу у майбутньому та після виконання лізингоодржувачем умов необхідних для його придбання, договір не міг бути нотаріально посвідчений. На підставі викладеного та з врахуванням особливостей встановлених параграфом 6 ст.ст. 806,807,808,809 ЦК України та спеціального ЗаконуУкраїни «Про фінансовий лізинг», вважає, що договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати договір фінансового лізингу дійсним, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на заперчення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 24 січня 2017 року між позивачем ОСОБА_2 та Товариством обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» укладений Договір фінансового лізингу №004966 з додатками (а.с.12-21).

За умовами даного договору відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора МТЗ-422 та передати цей трактор у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 4396 гривень 39 копійок щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_2 отримати мінітрактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат.

На виконання даного договору, позивач 24 січня 2017 року сплатив відповідачу в кошти у сумі 35 000 (двадцять тисяч) гривень із призначенням платежу: оплата згідно умов Договору №004966 від 24.01.2017 року (а.с.22).

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що з врахуванням правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16, договір фінансового лізингу вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення, не дотримання цієї вимоги в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України є підставою для нікчемності такого правочину.

З огляду на те, що укладений між позивачем та відповідачем 24 січня 2017 року договір фінансового лізингу № 004996 є нікчемним, районний суд дійшов висновку про необхідність застосування наслідків нікчемності правочину шляхом зобов'язання сторін правочину повернути іншій стороні усе те, що вона отримала на виконання такого правочину, відповідно стягнув з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 35000 грн.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства лізинг за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 24.01.2017 року, укладений між позивачем та ТзОВ «Еталон», нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній робот і, наданій послузі. - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що оскільки укладений між позивачем та відповідачем 24 січня 2017 року договір фінансового лізингу № 004966 є нікчемним, необхідно застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом зобов'язання сторін правочину повернути іншій стороні усе те, що вона отримала на виконання такого правочину та стягнув з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 35000,00 грн.

Ухвалюючи рішення, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним та не дають підстав для скасування рішення, яке ухвалене судом у відповідності до вимог чинного законодавства.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд не розглянув заяву відповідача про визнання договору дійсним є безпідставнним, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідач не подавав в суд зустрічну позовну заяву про визнання договору дійсним та заява на яку він посилається правильно врахована судом першої інстанції як заперечення на позов.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота