Справа № 2-8233/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарі Романовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 14 березня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 березня 2013 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» було задоволено.

14.12.2017 представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Свою заявою про перегляд заочного рішення обґрунтовує тим, що 23 серпня 2017 вона отримала лист-відповідь на мій адвокатський запит від 15.08.2017, з якого стало відомо про те, що 14.03.2013 р. Дзержинським районним судом (суддя Федосенко В.В.) було винесено заочне рішення по цивільній справі № 2-82333/11. В матеріалах справи відсутні відомості про вручення відповідачу судової повістки про виклик в судове засідання, як це передбачено положеннями ст. 76 ЦПК України. Суд також не звернув уваги та не дав оцінки тій обставині, що поштове відправлення з повідомленням про виклик до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» було повернуто до суду, як це передбачено п. 116 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затвердженого Постановою КМУ від 05.03.2009 № 270. При цьому, суд не перевірив чи сплив, встановлений вказаними Правилами місячний строк зберігання поштового відправлення до дати його повернення, що впливає на встановлення факту належності повідомлення відповідача. Разом з тим, ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю, використовуючи організаційно-правову форму товариство з обмеженою відповідальністю, був одним з засновників Агрофірми «Семиріччя». При цьому, вказане підприємницьке товариство зареєстроване та діє в за адресою: Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Софіївка (Валове), вул. Центральна, 101. Агрофірма «Семиріччя» займається вирощуванням та переробкою сільськогосподарської продукції. За характером діяльності товариства відповідач повинен періодично в певні періоди часу, але систематично знаходитись безпосередньо за місцем провадження його діяльності з метою участі в управлінні ним. Разом з Відповідачем за адресою: м. Харків, вул. Сумська. 69, кв.4 була зареєстрована його донька, ОСОБА_4. Але, в 2011 р. вона вийшла заміж за ОСОБА_5, який є мешканцем м. Кривий Ріг (копія паспорту з зазначенням місця реєстрації додається), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (додається). З цього часу ОСОБА_4 фактично проживає з чоловіком в ОСОБА_6. Таким чином, отримання ОСОБА_1 повістки у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом її вручення члену його сімї також не було здійснено. Тож, суд прийшов до передчасного та помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому причини його неявки та неповідомлення не є поважними.

Крім того, представник відповідача зазначає, якби ОСОБА_1 мав змогу приймати участь у судовому засіданні, то він навів би суду доводи та їх докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. А саме: 30.05.2007 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» (далі - ОСОБА_3) був укладений кредитний договір № 014/03-03/08/412. При чому, згідно до п. 2 ч. 1 договору цей кредитний договір було укладено на умовах його цільового використання, а саме «цільове використання кредиту: на споживчі цілі». Також була встановлена валюта кредиту, а саме долари США. Разом з тим, визначення валюти кредиту в іноземній валюті, а саме у доларах США без наявності у Позивача індивідуальної ліцензії Національного банку України на проведення такої операції є незаконним, а тому договір кредитування повинен бути визнаним недійсним, оскільки його зміст (умови) суперечать Законодавству України (частина 1 ст. 203 ЦК України).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що НБУ видав індивідуальну ліцензію Банку на видачу кредиту ОСОБА_1 у доларах США. Крім того, згідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання до номінальної вартості на всій території України є грошова одиниця - гривня. Ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій Банкам слід отримувати банківську ліцензію та письмові дозволи.

Отже, індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і видаються на вчинення разової валютної операції. Також за змістом аналізованої ст. 5 Декрету ліцензії видаються лише юридичним особам. У відповідача на момент укладання спірного договору кредиту індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюти при здійснені платежів за вказаним договором кредиту, була відсутня.

Оскільки згідно до положень ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання повинне бути виконане у гривнях, то Відповідач повинен буде повернути Банку грошову суму у гривнях виходячи з курсу долару США на час видачі кредиту (станом на 30.05.2007 р. - 1 долар дорівнював 5 грн. 5 коп.). Оскільки за час існування кредитних відносин курс долара США значно зріс по відношенні до гривні, ОСОБА_1 повинен буде повернути Банку значно меншу суму в гривнях, ніж та яка визначена Банком в його позовній заяві про стягнення заборгованості за договором кредиту. Наведені вище доводи, що стосуються підстав заперечень проти позову, ОСОБА_1 навів би при розгляді справи, зокрема, наголошуючи на безпідставності вимог, які засновані на недійсному договорі.

Сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач судом повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, судові повістки поверталися до суду за закінченням терміну зберігання.

Посилання представника відповідача, що він не мешкав за місцем реєстрації, відповідними письмовими доказами не підтверджено, а тому судом до уваги не береться, інших доказів, що свідчить про те, що його неявка його в судове засідання була обумовлена поважними причинами також суду не надано.

Крім того, суд вважає, що докази, на які посилається заявник у заяві про перегляд заочного рішення, не мають істотного значення для вирішення даної справи, оскільки вони не спростовують встановлені судом обставини у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення повинна бути залишена без задоволення..

Керуючись ст.ст. 259-261, 284-288, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 14 березня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику право на оскарження заочного рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Семіряд І.В.