Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 316/435/16 Головуючий у 1 інстанції: Вільямовська Н.О.
№ 22-ц/778/528/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря В.С.

Онищенко Е.А.

секретар: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року у справі за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління МВС України в Запорізької області про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ під час навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернулося до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 2012 по 2014 року. Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 01.08.2012 № 98ос відповідач був зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ДДУВС. 01.08.2012 року на виконання вимог Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 565-ХІІ) та наказу МВС України від 14.05.2007 №150 між Відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений адміністративний договір - договір про підготовку фахівця - Відповідача у ДДУВС. Відповідна норма міститься і у ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII). Згідно з наказом ДДУВС від 06.08.2014 № 168 ос Відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 66 (скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Пунктом 2.3.6 вказаного Договору передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, Відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.1 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у ДДУВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС в особі його структурного підрозділу ДДУВС витрати, пов'язані з його утриманням у Дніпропетровському університеті внутрішніх справ у розмірі 18953,27 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету - витрати, пов'язані з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 18953 грн. 27 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання відповідач та його представник двічі не з'явилися, посилаючись на поважність причин неявки.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року № 2147-VІІ , якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Тим більше за положеннями ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За ч.2 п.2. , ч. 4 зазначеної норми причиною для відкладення розгляду справи є лише перша неявка відповідача з причин, визнаних судом поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що за період з 01.08.2012 року по 06.08.2014 року ДДУВС належним чином виконував обов'язки, передбачені договором про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Відповідач був забезпечений харчуванням, речовим майном, медикаментами та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами MBC України. До позову додані довідки - розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у ДДУВС.

Пунктом 3.1 Договору, який був укладений з відповідачем, передбачено, що підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у ДДУВС через небажання особи продовжувати навчання або недисциплінованість.

Відповідно до витягу з наказу ДДУВС від 06.08.2014 року, відповідачка ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ за п. 66 (скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу).

Таким чином, відповідач, звільнившись з ОВС за п. 66 (скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу), порушив вимоги п. 2.3 Договору, тому суд зробив правильний висновок про те, що він зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.

При вирішенні питання про стягнення витрат на навчання суд першої інстанції керувався відповідними положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 якою затверджений Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з п.2 цього Порядку, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення відпустки та назад; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 2.1.1 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають у тому, що він був звільнений з органів внутрішніх справ незаконно.

Разом з тим, законність звільнення відповідача не була предметом розгляду даної справи.

Крім зазначеного у апеляційній скарзі відповідач не посилається на те, що він у будь-який спосіб оскаржив своє звільнення з органів внутрішніх справ (відрахування з навчання) за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Посилаючись на незаконність наказу про звільнення №168 ос, виданого 6.8.2014 року, відповідач не надав відомостей про скасування цього наказу, або визнання його незаконним.

З огляду на викладене, послання відповідача в апеляційній скарзі на порушення порядку проведення розслідування проступку та незаконність дій ректора, який видав наказ про звільнення та відрахування з навчання і стягнення витрат, не є підставою для відмови у позові.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 12 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: