Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 428/5949/17
Провадження № 22ц/782/41/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Гаврилюк В.К.

за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідач Сєвєродонецьке міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

представник відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

на рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 8 грудня 2017 року, ухваленого у складі судді Юзефовича І.О. в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку

у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про скасування постанови та зобовязання призначити страхові виплати

та за зустрічним позовом

ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про скасування постанови та зобовязання призначити страхові виплати.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 2003р. по 08.06.2015р. він працював на ДП шахта «Ніканор-Нова», яку в 2005р. було реорганізовано у ВСП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля».

З грудня 2014р. по квітень 2017р. працював на Шахті «Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» за професією ГРОЗ.

З 14.04.2015р. по 30.04.2015р. позивач проходив обстеження в Клініці професійних захворювань Державної Установи «Інститут медицини праці Академії медичних наук України», після чого в нього було вперше виявлено професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1 ст.) за класифікацією ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Вібраційна хвороба 11 ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом 1 ст. між фалангових, зап'ястково-п'ясткових суглобів, дефартрозом ліктьових суглобів 1 ст.).

07.12.2015р. комісією з розслідування професійного захворювання було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

З 02.03.2016р. МСЕК позивачу було визначено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, в тому числі 20% по вібраційній хворобі та 5% по сенсоневральній приглухуватості, а також визначено потребу в медикаментозному лікуванні за профзахворюваннями.

У квітні 2016р. ОСОБА_2 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з документами для призначення йому передбачених законодавством виплат у зв'язку з професійним захворюванням, однак своїм листом відповідач повідомив його про нарахування одноразової допомоги у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 5856,50грн. та щомісячної страхової виплати у розмірі 0,00грн. з посиланням на пункт 14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001р. №1266.

Позивач вважає, що відповідачем необґрунтовано та з порушенням норм законодавства здійснено розрахунок щомісячної страхової виплати у розмірі 0,00 грн., тому що працівник не повинен бути позбавлений права на відшкодування шкоди у зв'язку з професійним захворюванням, якщо страхувальник неналежно виконував свої функції щодо сплати страхових внесків.

Тому, ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду і просить суд скасувати постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №1211/9475/9475/3 від 11.05.2016р. про призначення йому щомісячної страхової виплати у розмірі 0,00грн. та зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити йому щомісячні страхові виплати з 02.03.2016р. у розмірі 2687,62грн. щомісячно з подальшим перерахуванням, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати в сумі 10750,49грн., визначеної із даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, без урахування сплати/несплати страхувальником за розрахунковий період страхових внесків.

У липні 2017 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області звернулось до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що у квітні 2016р. ОСОБА_2 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про призначення йому страхових виплат у звязку із професійним захворюванням, яке було отримане ним під час роботи у ВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля», повідомивши при цьому, що він не працює та надавши трудову книжку з останнім записом про його звільнення.

Постановами від 11.05.2016р. №1211/9475/9475/2, №1211/9475/9475/3 ОСОБА_2 було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 5856,50 грн. та щомісячну страхову виплату у розмірі 0,00грн. Розрахунок щомісячної страхової виплати був проведений виходячи із норм постанови КМУ №1266 від 26.09.2001р. (в редакції 26.06.2015р.).

У жовтні 2016р. ОСОБА_2 було подано до суду адміністративний позов до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, з якого стало відомо, що ОСОБА_2 працює ГРОЗ на ВП «Шахта «ОСОБА_9» ПАТ «Лисичанськвугілля». Внаслідок подання ОСОБА_2 неправдивих даних, повідомлення П-3 було надіслано на неналежне підприємство, і як наслідок, акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 складено неналежним підприємством.

Тому, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області звернулось до суду з зустрічним позовом і просить суд визнати недійсним та скасувати Акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 07.12.2015р.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 8 грудня 2017 року вирішено позовну заяву ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування постанови №1211/9475/9475/3 від 11.05.2016р. про призначення щомісячної страхової виплати у розмірі 0,00грн.; зобовязання призначити щомісячні страхові виплати з 02.03.2016р. у розмірі 2687,62грн. щомісячно з подальшим перерахуванням, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати в сумі 10750,49грн., визначеної із даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, без урахування сплати/несплати страхувальником за розрахунковий період страхових внесків, задовольнити частково.

Скасувати постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №1211/9475/9475/3 від 11.05.2016 про призначення потерпілому ОСОБА_2 щомісячної страхової виплати в розмірі 0,00грн.

Зобовязати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати з 02.03.2016 по 01.04.2018р. у розмірі 2687,62 грн. щомісячно, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати в сумі 10750,49 грн., визначеної із даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, без урахування сплати або несплати страхувальником за розрахунковий період страхових внесків.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Позовну заяву Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 07.12.2015р., залишити без задоволення.

Рішення суду першої інстанції прийнято на підставі положень норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в розумінні яких, ОСОБА_2 є застрахованою від нещасного випадку особою, в той час як Відокремлений структурний підрозділ «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» є страхувальником, із яким позивач перебував в трудових відносинах на підставі трудового договору станом на час виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Тому, задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку, що несплата страхових внесків Відокремленим структурним підрозділом «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу страхових виплат, адже вичерпний перелік підстав для такої відмови передбачено в ст. 45 Закону №1105-XIV.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог в частині зобовязання відповідача здійснювати подальше перерахування щомісячних виплат позивачу, суд виходив з неможливості вирішення таких вимоги на майбутнє, та наявності у суду підстав для визначення точного розміру щомісячних виплат позивачу лише по 01.04.2018 року.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог на підставі ст. 55 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», суд дійшов висновку про передбачене право виконавчих органів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звертатися до суду лише за вирішенням спорів щодо сум страхових внесків, розміру шкоди та прав на відшкодування, накладення штрафів та з інших питань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, ставиться питання про скасування рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 8 грудня 2017 року з підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що розрахунок щомісячної страхової виплати був проведений виходячи із норм постанови Кабінету Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року, (в редакції 26.06.2015 року), за період 12 місяців перед настанням права на страхові виплати ОСОБА_2 Постановами від 11.05.2016 року №№ 1211/9475/9475/2, 1211/9475/9475/3 потерпілому було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 5856,50 грн. та щомісячну страхову виплату у розмірі 0,00 грн. згідно довідки Пенсійного Фонду України Форма ОК-5 за період 2014-2015 роки про індивідуальні відомості про застраховану особу, де в графі «Позначка про сплату страхових внесків» зазначається «Ні», що свідчить про несплату страхових внесків відокремленим структурним підрозділом «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля».

Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що призначення страхових виплат ОСОБА_2 із розрахунку середнього заробітку по Шахті «Ніканор-Нова» суперечить чинному законодавству, тому що згідно ст. 42 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя. До ушкодження здоровя (07.12.2015р.) позивач працював на ВП «Шахта «ОСОБА_9» гірником очисного забою і мав заробітну плату, з якої сплачені внески, саме з цієї заробітної плати необхідно призначати страхові виплати позивачу.

У скарзі зазначено, що після проведення реорганізації шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійний захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, утворено Фонд соціального страхування України. Робочі органи якого є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

У судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області та представник третьої особи Головного управління з питань праці у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, представника позивача та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 29.09.2003р. по 08.06.2015р. працював на Шахті «Ніканор-Нова», яку в 2005 році було реорганізовано у Відокремлений структурний підрозділ «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля», що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-1 № 9435848 га іншими матеріалами справи, а також не заперечується представником відповідача.

Відповідно до копії медичного висновку вих. № 901 від 28.04.2015р. Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 28.04.2015р. №15/326, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місце роботи якого є ВСП «Шахта Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля», ГРОЗ, вперше було виявлено та встановлено професійне захворювання з діагнозом хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1 ст.) за класифікацією ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Вібраційна хвороба ІІ ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І ст. між фалангових, зап'ястково-п'ясткових суглобів, дефартрозом ліктьових суглобів І ст.).

Згідно із копією виписки № 336 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 30.04.2015р. Державною установою «Інститут медицини праці Академії медичних наук України», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місце роботи якого є ВСП «Шахта Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля», ГРОВ, стаж в шкідливих умовах праці 24 роки 6 місяців, був поставлений повний діагноз - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1 ст.) за класифікацією ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Вібраційна хвороба II ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І ст. між фалангових, зап'ястково-п'ясткових суглобів, дефартрозом ліктьових суглобів. 1 ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше.

7 грудня 2015 року був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якого ОСОБА_2 тривалий час (близько 24 роки) працював в умовах дії шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища робочих міст, які знаходяться у підземних гірничих виробках (гірничий майстер, гірник з ремонту гірних виробок та гірних очисного забою), неефективності роботи систем вентиляції, засобів колективного та індивідуального захисту тощо, що призвело до професійного захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1 ст.) за класифікацією ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Вібраційна хвороба II ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом 1 ст. між фалангових, зап'ястково-п'ясткових суглобів, дефартрозом ліктьових суглобів 1 ст.).

Відповідно до копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №008728, виданої 16.03.2016р. обласною МСЕК, ОСОБА_2, був первинно оглянутий та йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 02.03.2016 р. до 01.04.2017 р. у звязку з професійним захворюванням, в тому числі 20% по вібраційній хворобі та 5% по сенсоневральній приглухуватості.

Листом від 04.05.2016 за № Н-3/02/554 Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повідомило позивача про те, що йому належить одноразова страхова виплата згідно п. 2 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», розмір якої визначається до ступеня втрати професійної непрацездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату. Розмір одноразової виплати складатиме: 1378,00x17x25%= 5856,50грн. Щомісячна страхова виплата згідно п.14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 (зі змінами) «Про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», буде складати 0,00 грн., оскільки для розрахунку виплат використовується розмір заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за розрахунковий період.

Страхові внески Державним підприємством «Луганськвугілля» не були сплачені. Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №1211/9475/9475/3 від 11.05.2016р. було призначено потерпілому ОСОБА_2 щомісячну страхову виплату в розмірі 0,00 грн. Відповідно до копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 024269, виданої 15.03.2017р. обласною МСЕК, ОСОБА_2, був повторно оглянутий та йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01.04.2017р. до 01.04.2018р. у зв'язку з професійним захворюванням, в тому числі 20% по вібраційній хворобі та 5% по сенсоневральній приглухуватості.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1-1-4, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Правовідносини з відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконання трудових обов'язків, регулюються законодавством, чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування такої шкоди, яке настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.

Зазначене передбачалося як пунктом 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), які діяли до 11 липня 2001 року, так і пунктом 1 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII внесені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» й викладено його в новій редакції, яка й діє станом на цей час.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» №1105-XIV, страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст.35 Закону №1105-XIV усі особи, перелічені у частині першій цієї статті, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобовязань щодо сплати страхових внесків.

Згідно із ч. 1, 3, 7 ст. 36 Закону №1105-XІV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Страхові виплати складаються із: 1 ) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 42 Закону №1105- XІV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Щомісячна страхова виплата не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя. У разі якщо потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у звязку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоровя. Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсія по інвалідності зменшенню не підлягають. У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Закону №1105- XІV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону №1105- XІV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Процедуру розслідування та ведення обліку випадків хронічних професійних захворювань визначено положеннями пунктів 65-68 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві постановою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що механізм розрахунку щомісячної страхової виплати із розрахунку середнього заробітку по Шахті «Ніканор-Нова» є невірним.

Втім, апеляційний суд вважає, що вирішуючи спір, місцевий суд зробив правильний висновок щодо обовязку відповідача здійснювати страхові виплати позивачу на відшкодування шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків та, що несплата страхових внесків підприємством не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу страхових виплат.

Так, є обґрунтованими висновки суду, що в разі несплати страхових внесків страхувальником, страхові виплати мають призначатися виходячи із розміру заробітної плати, яка була отримана застрахованою особою на умовах трудового договору (контракту), що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 35, абзацу 2 ч. 2 ст. 35 Закону № 1105- XІV.

Згідно із пунктом 2 розділу II Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, який був затверджений постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014р. №20, у разі відсутності довідки про середню заробітну плату (доход), копії трудової книжки або витягу з неї, довідки про розмір пенсії по інвалідності (якщо вона призначена) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі про розмір одержуваних надбавок) робочий орган виконавчої дирекції Фонду використовує відомості Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Позивачем ОСОБА_2 до відповідача були надані всі наявні у нього докази про отримання ним заробітної плати на підприємстві за місцем настання страхового випадку протягом дванадцяти місяців, перед місяцем настання страхового випадку, а саме було надано довідку форми ОК-5, сформовану 25.07.2016р. органом Пенсійного фонду України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що щомісячні страхові виплати мають бути призначені позивачу виходячи з відомостей, які містяться стосовно ОСОБА_2 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування є законними та обґрунтованим.

При цьому, суд, відповідно до п. 11, 13 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, застосував розрахунковий період, за який обчислюється середня заробітна плата, а саме, 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку, обчислив середню заробітну плату за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоров'я і за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Таким чином, на підставі наданих позивачем письмових доказів, суд першої інстанції, визначив, що середньомісячна заробітна плата для розрахунку щомісячних страхових виплат становить 10750,49 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону № 1105-XІV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Ступень втрати професійної працездатності позивачем відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА №008728 від 16.03.2016 року становить 25% з 02.03.2016р. по 01.04.2017р. Ступень втрати професійної працездатності позивачем відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА №024269 від 15.03.2017р. становить 25% з 01.04.2017 р. по 01.04.2018р.

Відтак, судом встановлено, що сума щомісячної страхової виплати становить 2687,62грн. з 02.03.2016р. по 01.04.2018р.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволені зустрічного позову ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання.

Оспорюваний Управлінням Фонду акт складено спеціальною комісією з розслідування нещасного випадку, утвореною роботодавцем.

Пунктом 59 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві передбачено, що рішення спеціальної комісії може бути оскаржено у судовому порядку у разі незгоди роботодавця, потерпілого або члена його сім'ї чи особи, яка представляє його інтереси, зі змістом затвердженого акту форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ).

Перелік осіб, яким надано право на таке оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Фонд та його робочі органи не належать до переліку осіб, яким надано право оспорювати зміст указаних актів, оскільки складання акту та підтвердження фактичних обставин нещасного випадку на виробництві не зачіпає і не порушує прав та інтересів Фонду.

Саме до цього зводиться правовий висновок, що викладений Верховним Судом України в постанові від 31 травня 2017 року у справі № 6-1767цс16.

Апеляційний суд вважає, що обставини, якими мотивований відзив на апеляційну скаргу, спростовують доводи апеляційної скарги відповідача.

Так, посилання скаржника на Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266 зі змінами та доповненнями, є неналежним, адже вказаний порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням виключно в разі сплати страхових внесків страхувальником і не визначає підстав, з яких у особи виникає або зникає право на такі виплати, а також не визначає механізму обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) в разі повної несплати страхувальником страхових внесків.

Безпідставним є і посилання скаржника на те, що розрахунок щомісячних виплат позивачу має проводитися із урахуванням заробітної плати, яка отримана ним за іншим місцем роботи на Шахті імені ОСОБА_9, оскільки розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку. З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача вбачається, що основним місцем роботи, де стався страховий випадок, є саме Шахта «Ніканор-Нова».

За таких обставин, суд першої інстанції, зробив правильний висновок про порушення прав позивача на відшкодування шкоди заподіяної йому ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 8 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 2 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: