Постанова

Іменем України

29 березня 2018 року

місто Київ

справа № 212/8369/15-ц

провадження № 61-1345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області,

треті особи: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Михайлів Л. В., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 22 вересня 2015 року звернулася до суду з позовом до Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду про визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, визнання незаконним та скасування акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5, зобов'язання скласти акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та формою Н-1 з висновком, що нещасний випадок є таким, що пов'язаний з виробництвом.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що її син ОСОБА_6, працюючи водієм Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ЦГЗК»), ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17 годині 40 хвилин, виконуючи покладені на нього трудові обов'язки, загинув на робочому місці в Глеюватському кар'єрі в результаті нещасного випадку. Комісією зі спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві складено акт від 07 жовтня 2014 року за формою Н-5, згідно з висновками якого зазначений нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом.

Ухвалою суду першої інстанції від 26 листопада 2015 року (том І а.с. 121) здійснено заміну неналежного відповідача на належного - Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року позов задоволено, визнано нещасний випадок, що стався з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17 годині 40 хвилин та призвів до його смерті, таким, що пов'язаний з виробництвом, скасовано акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 07 жовтня 2014 року, затверджений начальником Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду Корольовим К. В., зобов`язано Головне управління Держпраці України у Дніпропетровській області скласти акт за формою Н-5 та формою Н-1 про нещасний випадок, що пов'язаний з виробництвом та стався з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1; здійснено розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи постановлене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_6 відбулась під час виконання ним своїх трудових обов'язків, на робочому місці, тому складений відповідачем акт розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 на ПрАТ «ЦГЗК» від 07 жовтня 2014 року про нещасний випадок, що не пов'язаний з виробництвом, є незаконними.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи постановлене рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спеціальною комісією, яка провела спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі медичного висновку, висновку експертно-технічної комісії, іншої документації встановлено, що нещасний випадок стався з ОСОБА_6 внаслідок погіршення стану його здоров'я, яке виникло без впливу небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов'язків. З огляду на наведене відсутні підстави для визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, про що комісією складено акт форми Н-5. Суд зробив висновок, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами впливу на причину травмування ОСОБА_6 факторів виробничого характеру, а її посилання на неврахування під час проведення розслідування несправності технічного обладнання - самоскиду, яким керував ОСОБА_6, спростовані матеріалами справи.

Заявник ОСОБА_5, не погодившись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, звернулася з касаційною скаргою, просила його скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції. На обґрунтування вимог касаційної скарги заявник навела такі доводи, що існує невідповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, зокрема судами не надано оцінку порушенню комісією зі спеціального розслідування Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, не враховано несвоєчасність надання першої допомоги потерпілому й не враховано того, що стан здоров'я ОСОБА_6, за його життя, погіршився саме через складні умови праці.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року № 2 початком роботи Верховного Суду визначено 15 грудня 2017 року.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції в порядку, встановленому процесуальним законом.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 12 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції судом застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV) (далі - ЦПК України 2004 року) (норми права, чинної на момент постановлення оскаржуваних судових рішень), згідно з якою рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 є матір'ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

ОСОБА_6 працював на посаді водія автотранспортних засобів (зайнятий на транспортуванні гірничої маси у технологічному процесі в кар'єрі) колони технологічного автотранспорту гірничо-транспортного цеху № 1 ПрАТ «ЦГЗК». Відповідно до розпорядження від 26 січня 2011 року № 83, виданого ВАТ «ЦГЗК» гірничо-транспортний цех № 1, ОСОБА_6 допущено до самостійної роботи водія автотранспортних засобів БелАЗ 7512, БелАЗ 75145, БелАЗ 75131.

ОСОБА_6 отримав наряд ІНФОРМАЦІЯ_1 на робочу зміну з 08.00 години до 20.00 години із визначенням місця роботи - БелАЗ-7512, хоз. № 304, для виконання робіт з вивозу гірничої маси з кар'єру. О 06.47 годині він пройшов медогляд і був допущений до роботи.

Цього дня з ОСОБА_6 стався нещасний випадок: вантажний автомобіль під його керуванням, проїхавши 40 метрів автодорогою з горизонту + 68 м на горизонт + 63 м, повернув у бік захисного природного валу. Переїхавши зазначений вал й частково знищивши його, автомобіль під керуванням ОСОБА_6 здійснив падіння з горизонту + 63 м на автомобільну технологічну дорогу горизонту + 40 м. В результаті наведених подій ОСОБА_6 помер на місці, де стався нещасний випадок.

Згідно з висновком спеціаліста з питань судово-медичної експертизи № 1667 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_6 стала сполучена травма голови, тулуба та кінцівок, яка, на фоні інфаркту головного мозку, супроводжувалася переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів, ускладнилася розвитком шоку, що підкріплювався наявністю ушкоджень, даними судово-гістологічного дослідження, а також не суперечив морфологічним ознакам, виявленим при дослідженні трупа. Видано остаточне лікарське свідоцтво про смерть (замість попереднього) № 1667 з причиною смерті: І. а) шок; б) інші комбінації переломів, які охоплюють декілька ділянок тіла; в) сполучена травма голови, тулуба та кінцівок; г) водій спеціального транспортного засобу пересування, призначеного для використання на території підприємства, потерпілий внаслідок недорожнього нещасного випадку. ІІ. інфаркт мозку.

Відповідно до роз'яснень лікаря, судово-медичного експерта ОСОБА_7 від 22 вересня 2014 року № 1035 інфаркт мозку виник раніше ніж травмування постраждалого. У хворих під час розвитку інфаркту мозку, звичайно, спостерігаються головні болі, запаморочення, хитка хода, слабкість або оніміння кінцівок, непритомність, іноді болі в області серця та короткочасна втрата свідомості, що ускладнювало адекватне керування транспортним засобом; ішемічний інсульт мозку (інфаркту мозку) - це гостре порушення мозкового кровообігу, що викликає загибель мозкової тканини; основними причинами його звичайно є гіпертонічна хвороба, атеросклероз судин основи головного мозку, стеноз магістральних артерій голови, васкуліти, аневризми та аномалії судин головного мозку, захворювання крові, підвищення згортаючих властивостей крові, під час закупорки мозкової судини тромбом або емболом. За висновком експерта, в цьому випадку сполучена травма, отримана ОСОБА_6, не могла бути причиною інфаркту мозку.

Комісія з проведення спеціального розслідування встановила такі причини нещасного випадку: невжиття водієм ОСОБА_6 необхідних доступних і достатніх заходів з безпечного керування кар'єрним самоскидом при русі заднім ходом до місця завантаження внаслідок раптового погіршення стану його здоров'я. Так, нещасний випадок стався з ОСОБА_6 через інфаркт головного мозку, тобто внаслідок раптового погіршення стану здоров'я, яке передувало травмуванню потерпілого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 17 вересня 2014 року № 1667 та письмовими роз'ясненнями, наданими судово-медичним експертом ОСОБА_7 від 22 вересня 2014 року.

Експертно-технічною комісією, створеною відповідно до пункту 43 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок), наказом Криворізького гірничопромислового управління Держгірпромнагляду від 04 вересня 2014 року № 90-р, для проведення спеціального розслідування зазначеного нещасного випадку зі смертельним наслідком, встановлено, що майданчик для маневрів кар'єрного самоскиду під час подачі під загрузку та ділянка технологічної автомобільної дороги, на якій стався нещасний випадок, відповідають нормам безпеки, їх стан не є причиною нещасного випадку. Комісією також зроблено висновок, що причиною нещасного випадку є раптове погіршення стану здоров'я ОСОБА_6 внаслідок інфаркту мозку.

Виходячи зі змісту підпункту 17 пункту 15 Порядку, враховуючи відсутність впливу на нещасний випадок небезпечних та шкідливих виробничих факторів, факторів важкості чи напруженості трудового процесу, своєчасне проходження потерпілим обов'язкового медичного огляду відповідно до законодавства, а також відсутність протипоказань потерпілому до виконання роботи за професією, нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом.

Встановивши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції, зважаючи на відсутність порушень комісією розслідування нещасного випадку вимог зазначеного Порядку, зважаючи на висновок комісії про те, що нещасний випадок стався з ОСОБА_6 внаслідок погіршення стану його здоров'я, яке виникло без впливу небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов'язків, зробив висновок про відсутність підстав щодо задоволення вимог позову.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з Всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначається Порядком.

Отже, за змістом вказаних норм роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку.

Згідно з пунктом 7 Порядку розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, яким є обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели зокрема до настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків.

У пункті 36 Порядку (в редакції, чинній на момент проведення розслідування нещасного випадку) передбачено, що нещасні випадки із смертельними наслідками, а також випадки смерті працівників на підприємстві підлягають спеціальному розслідуванню. Спеціальне розслідування нещасних випадків, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого, проводиться за рішенням Держгірпромнагляду або його територіальних органів залежно від характеру і ступеня тяжкості травми.

За правилом пункту 38 Порядку спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 39 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, утвореною територіальним органом Держгірпромнагляду за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку. Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою.

Відповідно до пунктів 15 та 17 Порядку обставинами, за якими нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, зокрема одержання потерпілим травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров'я, яке сталося під впливом небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов'язків, що підтверджено медичним висновком.

Обставинами, за якими нещасні випадки не визнаються такими, що пов'язані з виробництвом, є зокрема природна смерть, смерть від загального захворювання або самогубство (крім випадків, зазначених у пункті 15 цього Порядку), що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження.

Отже, спеціальною комісією, яка провела спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі медичного висновку, висновку експертно-технічної комісії встановлено, що нещасний випадок стався з ОСОБА_6 внаслідок погіршення стану його здоров'я, яке виникло без впливу небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов'язків.

Відповідно до пункту 54 Порядку у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держгірпромнагляду або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держгірпромнагляду, які порушили вимоги цього Порядку. Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку.

Таким чином, розгляд вимоги скасувати акти за формою Н-5 та Н-1 перебуває у залежність від наслідків розгляду заяви щодо призначення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку та результатів його проведення. Підставою ж звернення до суду ОСОБА_5 є її незгода з висновками спеціальної комісії з розслідування щодо обставин і причин настання нещасного випадку. Судами встановлено, що за заявою ОСОБА_5 повторне чи додаткове розслідування не призначалося, позивач не оскаржувала бездіяльність уповноваженого на призначення повторного (додаткового) спеціального розслідування органу у судовому порядку.

Відповідно до правил Порядку право вимоги до роботодавця щодо проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 мають право окремі органи та особи, передбачені цим пунктом, відповідно до їх компетенції, у разі коли виявлено порушення вимог цього Порядку.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страховим випадком є за соціальним страхуванням від нещасних випадків - це нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції виходив з того, що страховим випадком (в цьому спорі - нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, на оцінці чого наполягала позивач) може вважатися лише такий нещасний випадок, в результаті настання якого працівник отримав професійно зумовлену фізичну чи психічну травму. За відсутності доказів того, що погіршення стану здоров'я працівника виникло виключно в результаті впливу небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових обов'язків, суди не вправі робити висновок, що такий нещасний випадок є пов'язаним з виробництвом.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції правильно визначив як характер правовідносин, так й норми права, якими вони мають бути врегульовані.

За результатами оцінки обґрунтованості постановленого судом апеляційної інстанції рішення Верховний Суд має погодитися з його висновками в оцінці обставин настання нещасного випадку, зокрема за встановленими обставинами водій ОСОБА_6 не виконав дій, спрямованих на зупинення руху самоскиду, спрямування його руху у бік уступу. Такі обставини обґрунтовано та об'єктивно дали підстави комісії для висновку, що керований загиблим самоскид втратив адекватне керування. При цьому безпосередньо до та під час настання нещасного випадку самоскид не здійснював завантаження, розвантаження, що б зумовило його перебування в небезпечному виробничому процесі. Суд визнає обґрунтованою саме таку оцінку обставин з врахуванням висновка спеціаліста з питань судово-медичної експертизи (з врахуванням відповіді на запитання комісії зі спеціального розслідування (том ІІ а.с. 30), в якому визначено, що інфаркт мозку виник раніше травмування постраждалого.

Доводи касаційної скарги щодо несвоєчасності надання першої медичної допомоги потерпілому й невраховання того, що стан здоров'я ОСОБА_6, за його життя, погіршився саме через складні умови праці, залишилися недоведеними під час розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанцій, не є ними встановленими. Такі аргументи зводяться до незгоди з висновком спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку. Наведені та інші доводи скаржника стосуються зміни оцінки доказів, а так само свідчать про її незгоду з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції щодо розгляду справи згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик