Провадження № 2/359/1218/2018
Справа № 359/850/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Івченко В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Разом з тим, в прохальній частині позову зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, Банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк» та ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року ОСОБА_1, підписав анкету - заяву № б/н між ним і ПАТ КБ «Приватбанк» та отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
З вищевказаного договору видно, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Разом з тим, за даною угодою не визначено розмір відсотків, що нараховуються раз на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та розмір кредитного ліміту. Доказів протилежного суду не надано.
Як вбачається із п. 2.1.1.2.3. Умов надання банківських послуг, Клієнт надає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню Банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який час змінювати (зменшувати, збільшувати чи анулювати) кредитний ліміт.
Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.
Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.
Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 23 лютого 2015 року укладеного між Банком та відповідачем станом на 17 грудня 2017 року (а.с. 5).
Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з ч. 1ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків.
Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету.
Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).
Позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.
Разом з тим, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за наданим кредитом підлягають задоволенню.
Заборгованість по тілу кредиту станом на 17 грудня 2017 року становить 9524 грн. 04 коп. При цьому встановлено, що Банком не надано будь-яких доказів того, що кредитний ліміт надавався у такому розмірі чи збільшувався до такого розміру і відповідач отримав його.
Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом підлягають задоволенню, а їх розмір слід визначити на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Розрахунок відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання ОСОБА_2 за період з 23 лютого 2015 року по 17 грудня 2017 року, на рівні облікової ставки Національного банку України, здійснюється за формулою: [ Сума боргу]х [ Ставка (%)] /100% / 365 днів х[ Кількість днів ] =[ Сума]
В період з 15 грудня 2017 року по 26 січня 2018 року діяла облікова ставка Національного банку України в розмірі 14,5%. З урахуванням наведеного розмір відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання (9524, 04 х 14,5%) / 100% / 365 х 1029) становить 3889 грн. 62 коп.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову до суду ПАТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп, що підтверджується платіжним дорученням № PROM1BCЕІ8 від 11 січня 2018 року (а.с. 1).
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258 259, 263 265, 353 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 11, 509, 526, 610, 626, 628, 629, 638, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій часині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Яковлєва Л.В.