Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 487/107/17

провадження № 61-381св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2017 року у складі судді Біцюк А. В. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від

29 листопада 2017 рокуу складі колегії суддів: Ямкової О. О.,

Колосовського С. Ю., Коломієць В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був споживачем природного газу, який поставляло ПАТ по газопостачанню та газифікації«Миколаївгаз».

При відсутності укладеного письмового договору надання населенню послуг з газопостачання, ПАТ по газопостачанню та газифікації«Миколаївгаз» безперервно надавало послуги з газопостачання ОСОБА_4, а він в свою чергу, як фактичний споживач природного газу, зобов'язаний був оплачувати надані послуги з газопостачання.

ОСОБА_4 свої обов'язки щодо оплати за послуги з газопостачання за період з 01 березня 2014 року по 30 червня 2015 року не виконав, а тому утворилась заборгованість за послуги з газопостачання на покази газового лічильника - 10 629 куб.м в розмірі 7 820,63 грн. Добровільно погасити борг ОСОБА_4 не бажає.

ПАТ по газопостачанню та газифікації«Миколаївгаз» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за послуги з газопостачання в розмірі 7 820,63 грн.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня

2017 року, з урахуванням ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2017 року про виправлення описки, позовні вимоги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» 7 820,63 грн заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» 1 378,00 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки заборгованість ОСОБА_4 за споживання природного газу в розмірі 7 820,63 грн не погашена, а тому вона підлягає стягнення з відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня

2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

18 грудня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового звʼязку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 своєчасно сплачував за спожитий газ, а тому заборгованості не мав.

19 березня 2018 року через засоби поштового звʼязку ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» подано до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_7.

Після смерті матері ОСОБА_4 успадкував будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, є власником вищевказаного житлового будинку.

ОСОБА_4 був споживачем природного газу, який поставляло ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз».

На ім'я ОСОБА_4 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1.

Станом на 01 липня 2015 року ОСОБА_4 мав заборгованість за спожитий газ в розмірі 7 820,63 грн.

За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При відсутності укладеного письмового договору надання населенню послуг з газопостачання, позивач безперервно надавав послуги з газопостачання відповідачу, а він в свою чергу, як фактичний споживач природного газу, зобов'язаний оплачувати надані послуги з газопостачання.

Відповідно до абзацу1 пункту10 Правил надання населенню послуг з газопостачання (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 розрахунок населення за надані послуги з газопостачання починаючи з 1 квітня 2015 р. здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 16-1 цих Правил).

Пунктом 17 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання (підпункт 4 пункту 29 Правил).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦК України) встановили, що ОСОБА_4 станом на 01 липня

2015 року мав заборгованість за спожитий газ в сумі 7 820,63 грн. В добровільному порядку погасити дану заборгованість ОСОБА_4 відмовляється. А тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська