Справа № 462/127/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/6961/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: апелянт - ОСОБА_2,

представник позивача ЛКП «Залізничтеплоенерго» - Дмитрука М.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 листопада 2017 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2017 року ЛКП «Залізничтеплоенерго» звернулося із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, який в подальшому уточнило та просило стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 4196,07 грн. заборгованості за теплову енергію за період з 01.07.2014 року по 01.02.2017 року, 588,89 грн. інфляційних втрат і 3% річних нарахованих на заборгованість за центральне опалення, та судові витрати у розмірі 1378 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, в тому числі відповідачам за адресою: АДРЕСА_1, якими вони користуються. Будинок за вказаною адресою обладнаний лічильником опалення і щомісячно підприємство отримує показники використання теплової енергії. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку. Факт надання теплоносія до будинку підтверджується відповідними актами про використання теплової енергії. Проте відповідачі належним чином не виконували своїх обов'язків щодо оплати послуг з надання теплової енергії, що й спричинило виникнення заборгованості за гаряче водопостачання та централізоване опалення за період з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року в розмірі 3307,49 грн. У зв'язку з цим ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося в суд із заявою про видачу судового про стягнення вказаної суми боргу, яку було задоволено. Між тим, ухвалою суду від 07.11.2016 року відповідний судовий наказ було скасовано, що дає підстави звернутися з вимогами про стягнення боргу в позовному провадженні. Крім цього, заборгованість відповідачами не погашалась, збільшилась і станом на 01.02.2017 року складає 4196,07 грн. Також позивач зазначає, що на підставі ст.625 ЦК України з відповідачів підлягають стягненню на користь підприємства інфляційні втрати і 3 % річних в зазначеному вище розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» 3307,49 грн. заборгованості за теплову енергію за період з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Стягнуто частину сплаченого судового збору в сумі 272,15 грн. з ОСОБА_7 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго».

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржили відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5

В апеляційних скаргах зазначають, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначають, що в рішенні суд першої інстанції вказує, що факт надання теплоносія в будинку підтверджується актами про використання теплової енергії, площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. Однак судом першої інстанції не зазначено, які докази слугують підтвердженням того, що вся площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі. Зазначають, що оскільки акти надання теплоносія підписані між двома суб'єктами господарювання, а саме між ЛКП «Залізничтеплоенерго» та ЛКП «Скнилівок», відтак немає жодного доказу про те, що теплопостачання здійснюється не до всіх кімнат їхньої квартири, як доказ цього ними було надано документи, що система опалення будинку є розбалансованою, а частина квартир відключилась від теплової енергії, але внаслідок конструкції центрального опалення, відключення квартир від опалення не зменшила об'єм подачі теплової енергії внаслідок чого, споживачі теплової енергії оплачують за теплоенергію якою фактично не користуються. Також зазначають, що судом безпідставно відмовлено їм в задоволенні клопотання про витребування технічної документації на теплопостачання будинку. Крім того зазначають, що технічного огляду внутрішніх мереж теплопостачання внутрішньо будинкової опалювальної системи їхнього будинку не здійснювалось та такої позивачем не було долучено до матеріалів справи. Враховуючи вищенаведене просять суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянт - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представник позивача ЛКП «Залізничтеплоенерго» - Дмитрука М.О. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували свої обов'язки щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості за теплову енергію, яка відповідно до розрахунку за період з 01.07.2014р. по 31.08.2016р. складає 3307,49 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він дійшов його з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,372 ЦК).

У відповідності до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст.368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є співвласниками та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про покладення обов'язку щодо погашення заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання на всіх відповідачів, як співвласників квартири.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Обов'язок споживача оплачувати послуги з теплопостачання закріплений також статтею 160 ЖК України, згідно якої члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово - комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово - комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово - комунальних послуг відповідно до цього Закону, в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово - комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно - технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд, та інші послуги.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг, а обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Закону України № 1198 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено частиною 4 та визначено, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Вказаний закон набрав чинності з дня його опублікування 07.06.2014 року, а тому нарахування оплати за теплову енергію для населення та проведення розрахунків із виконавцем послуг почалось з 01.07.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке відповідно до Закону України «Про теплопостачання» і Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, надає такі послуги відповідачам до будинку, в якому вони проживають, на АДРЕСА_1.

Тарифи з опалення та гарячого водопостачання ЛКП «Залізнетеплоенерго» для населення встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та публікуються в офіційних засобах масової інформації.

Постановою НКРКП №664 від 13.06.2014 року встановлено тариф з 01.07.2014 року на послуги з централізованого опалення по умовно змінній частині для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними засобами обліку теплової енергії в сумі 247,48 грн./Гкал., а на умовно-постійну частину - 25 589,07 грн./Гкал./год./міс.; гаряче водопостачання за ціною 26,88 грн./м3. Вказаний тариф діяв до 21.11.2014 року та був змінений постановою НКРЕКП №146 від 17.10.2014 року, якою встановлено вартість послуги з централізованого опалення по умовно змінній частині для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними засобами обліку теплової енергії в сумі 247,48 грн./Гкал., а на умовно-постійну частину - 25 589,07 грн./Гкал./год./міс.; гаряче водопостачання за ціною 26,72 грн./м3.

Відтак, двоставковий тариф на послугу з ЦО ( умовно-змінна й умовно-постійна частини) для категорії населення, розраховано у відповідності до чинного законодавства та встановлено для ЛКП «Залізничнетеплоенерго» постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 17.10.2014 року № 146, зареєстровано у Міністерстві юстиції 31.10.2014 року за № 1376/26153 та офіційно оприлюднено 21.11.2014 року у Офіційному віснику України за № 91 ст.2615.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно пункту 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами від 23.10.2014 року, 29.10.2015 року та 11.10.2016 року. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження.

Так, в порушення п.п .25, 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 2005р. № 630, ст.ст. 156, 162 Житлового кодексу України відповідачі у вказаний період не в повному розмірі оплачували послуги з надання теплової енергії.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово - комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування житлового будинку.

Оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не лише на договорі, але й на законі, то відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати за надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Як вірно встановлено судом, між позивачем та відповідачами фактично склалися правовідносини з надання комунальних послуг і оплати за них. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачам послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання відповідачами ні до районного суду, ні до апеляційної інстанції надано не було.

Судом першої інстанції на підставі розрахунку, наданого позивачем, та не спростованого відповідачами, та враховуючи те, що відповідачі від таких послуг не відмовлявся та використовували для власних потреб, тим самим визнавали наявність правовідносин з ЛКП «Залізничнетеплоенерго», встановлено, що останні мають заборгованість за теплову енергію з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року, внаслідок чого в них утворилась заборгованість перед позивачем за цей період в розмірі 3307,49 грн., в тому числі 193,98 грн. за гаряче водопостачання та 3113,51 грн. за послуги з централізованого опалення.

Враховуючи положення вищезазначених законодавчих актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго», як надавач послуг теплопостачання, мав право вимагати стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання в судовому порядку.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі і спростовуються вищенаведеним.

Суд першої інстанції повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.03.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета