Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 235/1832/16-ц

провадження № 61-7911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року у складі судді Величко О. В. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів Курило В. П., Будулуци М. С., Корчистої О. І.,

встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконаними зобов'язання за угодою від 30 січня 2012 року № 379375, укладеною між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», щодо оплати вартості автомобіля ЗАЗ Sens № НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_2, зобов'язати відповідача припинити направляти квитанції про сплату внесків та стягнути на його користь безпідставно набуті кошти у сумі 10 326 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 30 січня 2012 року уклав угоду з товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про надання послуг: а саме надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля, а 15 жовтня 2012 року він отримав автомобіль ЗАЗ Sens, сплативши за нього його повну вартість.

Зокрема, ціна автомобіля на день отримання складала 59 900 грн, а 12 жовтня 2013 року ним була сплачена сума у розмірі 60 459,14 грн.

Однак після отримання автомобіля та оплати його ціни відповідач продовжує надсилати йому щомісячні квитанції на сплату внесків, які він оплачує, й станом на 17 жовтня 2015 року переплата становить 10 326 грн.

При цьому, поточна ціна автомобіля збільшилася з 57 900 грн до 147 000 грн.

Посилаючись на те, що він виконав усі зобов'язання, передбачені укладеною з відповідачем угодою, просив позов задовольнити.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання зобов'язань за укладеною між сторонами угодою припиненими з огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту виконання зобов'язань за нею у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався при зверненні до суду.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі вказує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не надано належної оцінки всім доказам та неповно з'ясовані всі обставини справи.

Зокрема, посилався на те, що суди не звернули увагу та не надали оцінку тій обставині, що після отримання ним автомобіля поточна ціна на нього не може збільшуватися, оскільки транспортний засіб уже не належить постачальнику.

У березні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю подало заперечення, і яких просило залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_3 та залишити без змін судові рішення судів попередніх інстанцій як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначало, що суди всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 травня 2017 року справу № 235/1832/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 235/1832/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 30 січня 2012 року сторони уклали угоду № 379375, з додатками № 1 - анкетні дані учасника системи й перелік платежів із зазначенням їх розміру, які позивач повинен здійснити, та № 2 - Правила функціонування системи придбання в групах «Авто Так».

Ця угода укладена з метою придбання автомобіля ЗАЗ Sens, вартістю 61 120 грн.

Система придбання автомобіля «Авто Так», що передбачена оскаржуваним договором, полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, зокрема, автомобіль, та які стають учасниками такої системи.

Відповідач надає учасникам послуги, що направленні на придбання автомобіля на основі системи «Авто Так», які полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні у групах асигнаційних актів, та інших послуг, передбачених угодою.

Відповідно до розділу 1 Правил функціонування системи придбання в групах «Авто Так» поточна ціна автомобіля встановлюється постачальником в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою.

Статтею 5 угоди та додатком № 1 до неї передбачено зобов'язання позивача сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладенні Угоди у розмірі 3 % з ПДВ від поточної ціни автомобіля; сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладенні угоди у розмірі 3 % з ПДВ від поточної ціни автомобіля; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що виконав свої зобов'язання за угодою та повністю сплатив відповідачу вартість замовленого ним автомобіля.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Умовами укладеної між сторонами угоди передбачений обов'язок позивача про повну сплату ціни автомобіля та послуг відповідача шляхом оплати 120 внесків в порядку та розмірі, передбаченому умовами Угоди та Додатків до неї.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), встановивши, що за період дії угоди ОСОБА_3 сплачено 44 розподілених повних внесків із 120, передбачених угодою, несплаченими залишились 76, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання зобов'язання виконаними. Позивач не надав доказів того, що ним у повному обсязі виконано взятих на себе зобов'язань за угодою, укладеною з відповідачем, відповідно до графіку внесків учасника, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи).

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до пункту 3 додатку № 3 сума заборгованості за угодою має бути погашена в повному обсязі згідно з графіком внесків учасника.

Відповідно до статей 2, 3 додатку № 2 до угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни поточної ціни автомобіля, що, у свою чергу, спростовує посилання позивача на те, що відповідачем на порушення положень статті 691 ЦК України в односторонньому порядку збільшена ціна автомобіля, указана у договорі купівлі-продажу.

Доводи скарги ОСОБА_3 щодо неможливості зміни суми заборгованості, а також про те, що після отримання ним автомобіля поточна ціна на нього не може збільшуватися спростовується пунктом 3 додатку № 3 до угоди, у зв'язку з чим колегія суддів їх відхиляє з підстав, наведених вище.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат