Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 569/8508/16-ц

провадження № 61-13251св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»;

представник відповідача - Кравчук ОльгаОлександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 4 квітня 2017 року у складі колегії суддів:

Шеремет А. М., Хилевича С. В., Григоренка М. П.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 7 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та

ОСОБА_10 укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 40 тис. доларів США зі сплатою 12,9 % річних, з кінцевим терміном повернення - 6 березня 2028 року або по день, визначений у пункті 3.3.11 зазначеного договору.

7 березня 2008 року між ВАТ АТ «Укргазбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань було укладено договір поруки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня

2013 року у справі № 2-5782/11 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_10,

ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Отже, оскільки банк змінив строк виконання основного зобов'язання то порука за договором від 7 березня 2008 року є такою, що припинена (частина четверта стаття 559 ЦК України).

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати договір поруки, який укладений 7 березня 2008 року між ним та ВАТ

АБ «Укргазбанк», припиненим.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня

2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір поруки, укладений 7 березня 2008 року між

ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_10, припиненим. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умовами договору поруки не встановлено строк закінчення його дії. Банк змінив строк виконання основного зобов'язання та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому у нього виникло право пред'явити вимогу до поручителя - ОСОБА_4 про виконання порушеного основного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з

5 вересня 2011 року і протягом шести місяців, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України. Тому наявні підстави для визнання договору поруки припиненим.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 4 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня

2013 року, що набрало законної сили, задоволено вимоги кредитора та стягнуто солідарно з боржника та поручителя на користь банку кредитну заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому правові підстави для визнання договору поруки припиненим, із застосуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України, відсутні.

У травні 2017 року представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково не взяв до уваги те, що порука є припиненою, оскільки рішенням міського суду

від 25 січня 2013 року у справі № 2-5782/11 було задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом стягнення звернення на предмет іпотеки, як до іпотекодавців, а не до поручителя. Зазначено, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано частину четверту статті 559 ЦК України та порушено вимоги статті 213 ЦПК України (2004 року), частини другої статті 223 ЦПК України (2004 року).

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня

2013 року задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_10 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 37 600, 58 доларів США та 44 276 грн 87 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, належним чином дослідивши подані сторонами докази, давши їм правову оцінку згідно вимог статті 212 ЦПК України

(2004 року), дійшов до правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною четвертою статті 559 ЦК України, для припинення поруки відсутні, оскільки, пред'явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки (преюдиційне рішення суду), банк не змінював строки виконання основного зобов'язання, не вимагав і не міг вимагати дострокового погашення кредитної заборгованості, оскільки згідно умов договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» іпотекодавці відповідають лише в межах вартості іпотечного майна, а не в межах всієї кредитної заборгованості.

Зазначений висновок по суті відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-1904цс15 від 25 листопада 2015 року.

У зв'язку з цим посилання касаційної скарги на інші правові висновки Верховного Суду України є безпідставними, так як у них кредитором було здійснено дію, направлену на зміну строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 4 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк