Справа № 317/2451/17
Провадження № 2/317/76/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатченко Ю.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В позові зазначила, що за договором купівлі-продажу від 23.10.1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_7, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2 в с. Наталівка Запорізького району Запорізької області. У вказаному будинку, з дозволу позивача, проживав її син - ОСОБА_6, разом зі своєю дружиною - ОСОБА_3, та дітьми - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 У лютому 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, після чого ОСОБА_3 разом із дітьми виїхала зі спірного будинку, забрала свої речі та меблі, і переїхала до своїх батьків. Відповідач ОСОБА_6 також з того часу в будинку не проживає. Тобто фактично з лютого 2016 року спірний будинок стоїть пустим, оскільки позивач має інше житло, однак сплачує всі необхідні платежі, в той час як сам будинок занепадає. В добровільному порядку відповідачі не бажають знятись з реєстрації.

З огляду на вищевикладене позивач, посилаючись на ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, зазначає, що реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку, порушує право власності останньої, заважає вільно розпоряджатись своїм майном, зокрема продати будинок, у зв'язку з чим просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_2 в с. Наталівка Запорізького району Запорізької області.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 21.09.2017 відкрито провадження по справі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.12.2017 задоволено клопотання позивача та виключено з числа відповідачів ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що останній добровільно знявся з реєстрації за спірною адресою.

До початку слухання справи по суті відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Зпорізької РДА, про усунення перешкод в користуванні шляхом вселення.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05.03.2018 у прийнятті зустрічної позовної заяви було відмовлено у зв'язку з відмовою ОСОБА_3 від позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на підстави викладені в позові.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили, однак з раніше наданих пояснень ОСОБА_3 та з письмових заперечень, підписаних ОСОБА_4 та ОСОБА_4, вбачається, що відповідачі проти позову заперечують та просять в його задоволенні відмовити у зв'язку з наступним.

Відповідно до наданих заперечень відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_4 зазначають, що вони зареєстровані в спірному будинку з часу свого народження, як члени сім'ї позивача, та вважають, що набули право користування спірним житловим будинком. Також зазначають, що після розірвання шлюбу між їхнім батьком - ОСОБА_6 та їхньою матір'ю ОСОБА_3, вони разом з матір'ю залишились проживати в спірному житловому будинку, оскільки іншого житла не мають. Відповідач ОСОБА_3 зазначила, що позивачка почала влаштовувати сварки та виганяти її з дітьми з будинку, в зв'язку з чим для запобігання загострення конфлікту відповідачі були вимушені виїхати з будинку та оселитись в орендованому житлі. Однак, згодом знову повернулись до спірного будинку. Вважають, що позивачка штучно перешкоджає їм у користуванні житловим будинком. Крім того зазначили, що на їхню думку, позивач не надала жодних належних доказів того, що існують якісь перешкоди в користуванні спірним будинком.

З огляду на вищевикладене, посилаючись на ст.ст. 60, 405 ЦПК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 64, 71, 72, 156 ЖК УРСР, відповідачі зазначають, що у них відсутнє інше постійне місце проживання, у зв'язку з чим просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні ним правові відносини.

Позивачка за первісним позовом - ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.1998, зареєстрованого в ОП «ЗМБТІ» 20.11.11998, є власником житлового будинку АДРЕСА_2 в с. Наталівка, Запорізького району, Запорізької області. (а.с. 5).

Згідно з інформацією адресно-довідкового сектору, відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16-18).

У відповідності до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірваний. (а.с. 18).

Згідно з копією Договору оренди житлового приміщення від 01.03.2016, орендодавець ОСОБА_8 надав орендареві - ОСОБА_3 та членам її родини (ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_4) в користування строком на 1 (один) рік квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Строк договору оренди закінчився 01.03.2017 (а.с. 61).

Відповідно до копії Акту від 21.07.2017, комісією у складі: депутата Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_10, сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_3 з 23.06.2017 після закінчення договору оренди зйомного житла, почала проживати з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у будинку за адресою АДРЕСА_4 (за місцем фактичної реєстрації). 19.07.2017 по заявці до Обленерго за вказаною адресою було припинено постачання електроенергії, що унеможливлює подальше проживання в даному будинку (а.с. 57).

Відповідно до копії Акту обстеження від 23.10.2017, комісією у складі: соціального робітника ОСОБА_12, сусідів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6 за адресою: с. Наталівка, АДРЕСА_4, зареєстровані, але не проживають з березня 2016 року. ОСОБА_1 не проживала взагалі (а.с. 34).

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_3 від 13.11.2017, комісією у складі: сільського голови Гурицького В.Е., соціального робітника ОСОБА_12, сусідів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає зі своїми дітьми за адресою: с. Наталівка, АДРЕСА_4. За заявою свекрухи ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у будинку відключена електроенергія (а.с. 67).

Відповідно до Акту відвідування родини від 27.11.2017, комісією у складі: сільського голови Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гурицького В.Е., соціального фахівця ОСОБА_18, соціального робітника ОСОБА_12, встановлено, що у будинку за адресою: с. Наталівка, АДРЕСА_4 зареєстровані: власник - ОСОБА_1, колишня невістка - ОСОБА_3, онуки - ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6, але ніхто не проживає. На момент обстеження, комісією виявлено, що будинок не жилий, на п'ять житлових кімнат стоїть один диван, два крісла, шафа. Газ та світло відключені, кімнати пусті, в будинку холодно, проживання не можливе (а.с. 143).

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_3 від 23.02.2018, комісією у складі: сільського голови Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гурицького В.Е., соціального фахівця ОСОБА_18, соціального робітника ОСОБА_12, встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає зі своїми дітьми за адресою: с. Наталівка, АДРЕСА_4, з колишнім чоловіком - ОСОБА_6 (не зареєстрований за вказаною адресою). На момент обстеження, у будинку умови проживання задовільні: є газо-, водопостачання, відсутня електроенергія, опалювання включене (тепло). В літній кухні проводиться ремонт - утеплення приміщення своїми силами та коштами (а.с. 146).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У ході розгляду справи відповідачі не надали жодних належних та допустимих доказів того, що вони та позивачка по справі разом проживали у спірному будинку та вели спільне господарство. Навпаки відповідачка ОСОБА_3 стверджувала, що власник будинку - ОСОБА_1 ніколи в цьому будинку не проживала і не була зареєстрована, у зв'язку з чим, суд приходить до висновків, що між позивачкою та відповідачами не було сімейних відносин.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України, слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

З огляду на сутність установлених правовідносин, суд прийшов до висновку, що на правовідносини, які склались між сторонами не поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України, оскільки право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Судом встановлено, що відповідачі по справі не є членами сім'ї власника будинку - ОСОБА_1

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 в с. Наталівка Запорізького району Запорізької області. У добровільному порядку відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4, які не є членами її сім'ї,відмовляються знятися з реєстрації з належного ОСОБА_1 житлового будинку, тим самим порушують конституційне право ОСОБА_1, як власника даного будинку, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Суд не бере до уваги Акти обстежень від 21.07.2017, 13.11.2017, 23.02.2018 про проживання відповідачів у будинку, оскільки під час слухання справи в судових засіданнях було встановлено, що відповідачі по справі у спірному будинку не проживали більше року, про що свідчить договір оренди іншого житла, після чого вселилися у нього без дозволу власника, незаконно проникнувши до будинку та зламавши замок на вхідних дверях.

Позивачка по справі в судовому засіданні зазначила, що відповідачі періодично створюють вигляд проживання в будинку, самовільно, без її дозволу проникаючи до будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 в судових засіданнях не заперечувала проти цих обставин. Пояснила, що позивачка створює відповідачам перешкоди для вселення і вони періодично проникають до спірного житла у зв'язку з тим, що власного житла не мають та їм ніде проживати.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2, якщо особа була тимчасово відсутньою понад шість місяців (як із поважної, так і з неповажної причини), але повернулася на житлову площу за згодою всіх членів сім'ї, то її не можна вважати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Епізодична ж поява особи в житловому приміщенні тільки для вигляду, з метою його незаконного утримання, не може розглядатися як повернення, що перериває спливання шестимісячного строку.

Так, у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком № 13 по вулиці Високовольтній в селі Наталівка Запорізького району Запорізької області, відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про відшкодування судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, та вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів по 213 грн. 33 коп. на користь позивачки в рахунок відшкодування суми сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України; Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; ст.ст. 11, 16, 316, 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4) такими, що втратили право користування житловим будинком № 13 по вулиці Високовольтній в селі Наталівка Запорізького району Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5) суму сплаченого судового збору у розмірі 213,33 грн. (двісті тринадцять грн. 33 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5) суму сплаченого судового збору у розмірі 213,33 грн. (двісті тринадцять грн. 33 коп.).

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5) суму сплаченого судового збору у розмірі 213,33 грн. (двісті тринадцять грн. 33 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя С.В. Яркіна