"30" березня 2018 р.
Справа № 642/5385/17
Провадження № 2/642/393/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі :

головуючого судді Ольховського Є.Б.

за участю секретаря Алімурадової Т.Я.

розглянувши у спрощеному судовому провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ :

25.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року справа прийнята та провадження по справі відкрито. Призначено судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2017 року, за клопотанням представника позивача, вирішено проводити судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.02.2018 року, справу, виходячи з положень ч.2, ч.4. ч.6 ст.198, ст. 176, ст. 274 ЦПК України, вирішено розглядати, за правилами, що діють після набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В позовній заяві ОСОБА_1 прохає визнати договір доручення № Д-0144 від 06.10.2017 року недійсним та застосувати до вказаного договору наслідки недійсного (нікчемного) правочину, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 31 167 гривень, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що маючи намір придбати автомобіль Renauit Kangoo, в мережі в інтернет позивач знайшла оголошення про продаж авто, розміщений працівниками ТОВ «Велес Авто» в м. Суми Сумської області. За вказаним номер, позивач поїхала до офісу відповідача, де з представником товариства ОСОБА_2 обговорила умови придбання автомобіля Renauit Kangoo вартістю 97 000 грн., яка повністю відповідала фінансовим можливостям позивача. Представник товариства ОСОБА_2 пояснила, що позивач повинна сплатити авансовий платіж в сумі в сумі 31 167 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Чому саме грошові кошти в такому розмірі, представник товариства не пояснювала. 06.10.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір доручення № Д-0144, за умовами якого Повірений (відповідач) уповноважений діяти від імені та в інтересах Довірителя (позивача), зобов'язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов'язаних із сприянням Довірителю в укладанні ним та/або від його імені договорів поставки, купівлі-продажу або будь-яких інших договорів за якими Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб на умовах найбільш вигідних для Довірителя. На розрахунковий рахунок відповідача, позивач сплатила грошові кошти у розмірі 31 167 грн. Враховуючи те, що укладання договору відбувалося під кінець робочого дня, позивач не мала можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, тоді як представник відповідача не надала достовірної інформації, завіривши її в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір. В подальшому після ретельного прочитання документів, позивач зрозуміла, що підписала договір доручення №Д-0144, предметом якого є автомобіль Renauit Logan, вартістю 311 670 грн., а не Renauit Kangoo вартістю 97 000 грн.; призначення платежу в сумі 31 167 грн. виявилося винагородою повіреного за надання послуг, що відповідно до п.3,1 вказаного договору становить 10% від вартості транспортного засобу. Після підписання та вивчення змісту договору позивачу стало зрозуміло, що сплачені кошти їй повернуть, і можливості розірвати договір немає, оскільки договір не передбачає можливості розірвання без втрати грошових коштів, що є порушенням, на її думку, її прав як споживача послуг. Діями відповідача, позивачу була нанесена моральна шкода, яка виражалась у її стражданнях та переживаннях.

У відповіді на відзив на позовну заяву, позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача надав заперечення на позовну заяву, та в подальшому відзив на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки позивач самим фактом підписання договору зазначив, що ознайомлений, розуміє та згодний з усіма умовами та змістом, договору, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

06.10.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Велес Авто» був укладений договір доручення № Д-0144, за умовами якого Повірений (відповідач) уповноважений діяти від імені та в інтересах Довірителя (позивача), зобов'язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов'язаних із сприянням Довірителю в укладанні ним та/або від його імені договорів поставки, купівлі-продажу або будь-яких інших договорів за якими Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб на умовах найбільш вигідних для Довірителя. (а.с.6-8).

Згідно п.1.2 Договору, повірений діючи від імені або за участю та за рахунок Довірителя, зобов»язаний укласти договір поставки або будь-який інший договір, за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб Renauit Logan Authehtigul 5 мех/4*2.

Згідно п. 1.3 Договору вартість транспортного засобу визначається Довірителем на рівні 311 670 грн., але відповідно до даного договору Довіритель визнає, що вартість транспортного засобу, яка зазначається у договорі поставки або у будь-якому іншому договорі за яким Довіритель отримує у власність транспортний засіб, може бути більшою, але не більше ніж на 20 відсотків від вартості транспортного засобу, яка вказана у даному договорі.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що за надання послуг згідно з цим договором, Довіритель зобов'язаний сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п.1.3. даного Договору та становить 31167 грн.

06.10.2017 року, позивач ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок відповідача сплатила грошові кошти в розмірі 31 167 грн., що підтверджується квитанцію Петропавлівського відділення Сумської філії Приватбанку №0.0.864863332.1 від 06.10.2017 року (а.с.10)

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що укладання договору відбувалося під кінець робочого дня, позивач не мала можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання та в подальшому після ретельного прочитання документів, позивач зрозуміла, що підписала договір, з яким не згодна. Вважає, що такими діями відповідача її було введено в оману.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Суд не погоджується з доводами позивача, оскільки пунктами 10.8, 10.9, 10.10 Договору передбачено, що підписанням Договору Довіритель заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Повіреного, що стосується змісту договору, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір. Представником Повіреного надано Довірителю повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору. Довіритель своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов'язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Довіритель своїм підписом засвідчує, що послуга, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав'язування з боку Товариства.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопад 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, знищення чи пошкодження її майна.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі, зокрема, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 обов'язковому з'ясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Правовою позицією Верховного Суду України, виловленою в постанові від 09.11.2016 року, справа № 6-1575 цс16 встановлено що відповідно до положень ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя та здоров'я людей продукцією у випадках передбачених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір не містить несправедливих умов, з якими позивач погодився, підтвердивши своїм підписом в договорі, що одержав повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення, що знаходяться в контракті, та всі його умови йому відомі, зрозумілі і детально роз'яснені, що відповідає умовам договору.

Вказані умови Договору не порушують прав ОСОБА_1, як споживача та відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доказів того, що представник відповідача навмисно ввів позивача в оману, щодо умов придбання автомобілю, матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1, необхідно відмовити в повному обсязі за його безпідставністю.

Крім того, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,12,13,76,81,141,258,263-265 ЦПК України, ст.23 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів - залишити без задоволення .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Є.Б. Ольховський