Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2978/17
Провадження № 2/376/74/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Сквирського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування частково недійсним, припинення права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації та визнання права власності на ? частину спадкового майна, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з названою позовною заявою, в процесі розгляду справи позивач користуючись своїми процесуальними правами уточнив позовні вимоги та просив припинити право ОСОБА_6 на ? частину житлового будинку по вул. Рябоконя, 15 ( бувша Комітерна) в м. Сквира Київської області з відповідною частиною господарських будівель і споруд шляхом часткового визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 01.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію на ? частину житлового будинку, проведену комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 15.07.2008 року. Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, який помер 03.03.2004 року на ? частину житлового будинку по вул. Рябоконя, 15 (бувша Комітерна) в м. Сквира Київської області з відповідними господарськими будівлями і спорудами посилаючись на те, що на праві приватної власності його рідному батькові ОСОБА_7 належала ? частина житлового будинку за № 15 по вул. Рябоконя (бувша Комітерна) в м. Сквира Київської області на підставі рішення Сквирського народного суду Київської області від 21.12.1961 року.

В листопаді 1975 року шлюб між його батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було розірвано.

03.03.2004 року його батько ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину вище вказаного будинку. За життя батько заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є він та його сестра ОСОБА_4 і вони прийняли спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На даний час він одноосібно проживає у спірному будинку проводить поточні та капітальні ремонти.

В подальшому він довідався, що спірний житловий будинок перейшов у власність до його сестри ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 01.05.2008 року укладеного між його матірю ОСОБА_3, як дарувальником та ОСОБА_4, як обдарованою. Вважає, що даний довір є недійсним та порушує його права оскільки мати не могла успадкувати ? частину житлового будинку, яка на праві приватної власності належала його батькові, а дана частина повинна бути розподілена між дітьми в рівних частинах.

Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на наведені вище обставини та просили ухвалити рішення по суті позовних вимог, зазначаючи при цьому, що позивач прийняв спадщину після смерті батька шляхом спільного проживання, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі у 2006 році був зареєстрований у спірному житловому будинку.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позовних вимог позивача, вказуючи на те, що спірний житловий будинок одноособово на праві приватної власності належав матері позивача ОСОБА_3, яка мала право розпоряджатись ним на власний розсуд. На момент смерті батька позивача за ним не було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок, у звязку з тим, що останній з 1961 року проживав окремо, мав іншу родину та нерухомість на території м. Сквира Київської області, що стверджується матеріалами справи. Позивач не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_7, який помер 03.03.2004 року, оскільки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, а прийняти спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем не міг, оскільки тривалий час перебував у місцях позбавлення волі та звільнився у 2006 році тобто через три роки після смерті спадкодавця. За життя ОСОБА_7 не мав претензій до колишньої дружини ОСОБА_3, щодо спільного майна. Заявлені вимоги не відповідають нормам матеріального та процесуального права, є необґрунтованими тощо.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялася належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями.

Третя особа Приватний нотаріус Сквирського районного нотаріального округу ОСОБА_5 до суду не зявилася, надала до канцелярії суду відзив на позов, та просила провести розгляд справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно протоколу виконкому Сквирської міської Ради трудящих від 22.12.1958 року ОСОБА_10 було виділено земельну ділянку під забудову по вул. Комітерна, 15 в м. Сквира Київської області загальною площею 600 кв.м., як працівниці звязку.

05.03.1959 року вище зазначена земельна ділянка була виділена ОСОБА_8 в натурі.

21.12.1961 року Сквирський народний суд Київської області прийняв рішення у справі за позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про розподіл майна з якого вбачається, що в 1958 році сторони зареєстрували шлюб і спільно проживали до осені 1961 року. В 1959 році вони одержали земельну ділянку під забудову житлового будинку і розпочали будівництво. ? будинку сторони закінчили будівництво і в цій частині проживає позивачка з двома дітьми, а друга половина не закінчена, у звязку з чим суд прийняв рішення визнати за ОСОБА_8 право власності на ? частину житлового будинку із західної сторони, що знаходиться в м. Сквира по вул. Комітерна, 15. Залишити для ОСОБА_7 ? частину будинку із східної сторони.

12.03.1962 року між виконкомом Сквирської міської депутатів трудящих та ОСОБА_8 було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з якого вбачається, що ОСОБА_8 зобовязується збудувати житловий одноповерховий будинок житловою площею 30, 95 кв.м. тощо.

З рішення Сквирського районного суду Київської області від листопада 1975 року, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу з якого вбачається, що 17.09.1958 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, який був оформлений в рай бюро ЗАГС м. Сквира. Від спільного проживання в сторін народилось двоє дітей. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою, посилаючись на ті обставини, що під час спільного проживання між ними склались неприязні відносини, через це вони у 1961 році припинили спільне проживання і відновити його не бажає, відповідачка даний позов визнає і погоджується розірвати шлюб. З урахуванням наведеного суд, вирішив зареєстрований шлюб 17.09.1958 року в рай бюро ЗАГС м. Сквира Київської області між ОСОБА_7 1934 р. та ОСОБА_8 1937 р розірвати.

Згідно акту від 04.11.1997 року, який міститься в матеріалах справи вбачається, що будівництво житлового будинку за № 15 по вул. Комітерна в м. Сквира Київської області було завершено.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Також, суд, констатує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 у справі N 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно з частиною другою статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосуваннями судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.

Під час розгляду справи судом було встановлено та стверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 за життя не набув права власності на спірний житловий будинок, не мав претензій до колишньої дружини ОСОБА_8, щодо спільного нажитого майна, позивач ОСОБА_2 в установленому законом порядку не прийняв спадщину після смерті батька, відповідачі жодним чином не порушили права позивача, а тому названий ним інтерес не пов'язаний з його суб'єктивними правами і тому не підлягає правовому захисту і не може вважатись законним інтересом. Крім того цей інтерес спрямований на ущемлення прав відповідачів та можливо інших осіб, у звязку з чим суд приходить до висновку, про відмову у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,12,13, 19, 81, 82 ЦПК України, ст.ст.1216,1218,1268-1270 ЦК України, , суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6 (АДРЕСА_1), третя особа: Приватний нотаріус Сквирського районного нотаріального округу ОСОБА_5 (адреса: вул. Щорса,3, м. Сквира Київської області) про визнання договору дарування частково недійсним, припинення права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації та визнання права власності на ? частину спадкового майна в порядку спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.04.2018 року.

Суддя: