Ухвала

Іменем України

06 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 150/17/17

провадження № 61-14274ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СтрільчукаВ. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на заочне рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частці від заробітку та на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_4 і просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти для її утримання у розмірі по 5 тис. грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Заочним рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн. Допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на її утримання як дружини у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Рішення суду першої інстанції було оскаржене ОСОБА_4в апеляційному порядку лише в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки в частці від заробітку, а тому і переглядалося апеляційним судом тільки в цій частині.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року залишено без змін.

У березні 2018 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн. щомісячно, починаючи з 04 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено обставин щодо характеру та умов праці відповідача, розміру його заробітної плати чи доходу. Судами невірно визначено характер правовідносин, які склалися між сторонами та обрано порядок стягнення аліментів на утримання дитини в частці від заробітку замість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тобто застосовано норми законодавства, які не поширюються на спірні правовідносини.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, в мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судами встановлено, що вперіод шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_7, яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини.

Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Оскільки ОСОБА_4 працює анестезіологом в АТ «Крайська здравотні» міста Мост Регіонального управління охорони здоров'я та отримує заробітну плату, розмір якої визначено у національній валюті Чеської Республіки, аліменти підлягають стягненню у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дав належну правову оцінку обставинам справи, обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої доньки у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Судами правильно не застосовано до спірних правовідносин статтю 184 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, якою передбачено можливість визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не довів наявність у нього нерегулярного, мінливого доходу.

Крім того, вказана правова норма в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи, допускала стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи були предметом дослідження і оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частці від заробітку та на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на заочне рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов