Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 360/2105/15-ц

провадження № 61-11863св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі - відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі - позивачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у складі суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, звільнення квартири та повернення її власнику.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та власником паю на квартиру ОСОБА_5 і його дружиною ОСОБА_4, укладено договір про переуступку паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою (далі - Договір). Договірна ціна квартири складає 28 985 дол. США. Відповідно до договору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сплатили ОСОБА_5 та ОСОБА_4 8 220 грн, які згідно діючого на момент оплати курсу були зараховані як 1 000,00 доларів США. До закінчення будівництва ОСОБА_7 мали сплачувати щомісячно 300 дол. США. Залишок вартості квартири відповідачі зобов'язалися сплатити 120-ма щомісячними внесками в гривнях (еквівалент 415,44 дол. США по комерційному курсу купівлі долару на день оплати), що записано в тексті Договору. У цю суму входила вартість квартири та оренда несплаченої частини квартири, розрахована як 12,5 % річних від вартості несплаченої частини квартири. Оскільки відповідачі станом на серпень 2015 року у порушення пункту 7.3 Договору не здійснювали більше ніж 6 місяців поточної оплати, позивачі просили на підставі статті 526 ЦК України звільнити квартиру та повернути її власнику паю.

У січні 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до ОСОБА_5, ОСОБА_4 із зустрічним позовом, у якому просили визнати недійсним Договір, посилаючись на те, що Договір є змішаним, оскільки має елементи договору купівлі-продажу квартири з відстроченням розрахунку, і тому мав бути укладений у письмовій, нотаріально посвідченій формі; крім того, містить незрозумілий комерційний курс долара США до гривні, що суперечить вимогам статей 524, 533 ЦК України.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у позові ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_5 звернувся до суду за захистом свого права на пай, як власник паю, тому виселення з квартири не є належним способом захисту його права, оскільки предметом договору про переуступку паю був саме пай в ОК «ЖБК «Бригантина-2», а не нерухоме майно у вигляді квартири. За таких обставин підстав для задоволення позову ОСОБА_5 не вбачається.

Оскільки в момент підписання цього Договору ОСОБА_7, ОСОБА_6 бажали набути право власності на пай в ОК «ЖБК «Бригантина-2», їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, вказівка в Договорі на валюту зобов'язання - долар США відповідає вимогам статті 524 ЦК України, згідно з якими сторони мають право визнати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, то підстав для задоволення зустрічного позову не вбачається. Не знайшло свого підтвердження недодержання сторонами під час укладення 22 листопада 2013 року Договору вимог норм, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, укладений 22 листопада 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що предметом оскаржуваного Договору є квартира, за яку подружжя ОСОБА_7 вносило грошові кошти шляхом ануїтету. Всі умови Договору стосуються не паю, а квартири, відповідно укладена угода не є договором переуступки паю на квартиру, а є договором купівлі-продажу квартири, вимогою щодо форми укладення якого є нотаріальне посвідчення. Визначаючи вартість предмета Договору у валюті, та відстрочуючи сплату вказаного предмета під відсотки у валюті (доларах США), без відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій сторони вказаного договору порушили положення статті 99 Конституції України, статей 192, 193, частини першої 524 ЦК України, статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у зв'язку з чим вказаний Договір є укладеним з порушенням вимог пункту 4 частини першої статті 203 ЦК України. Тому відповідно до норм статті 215, частини першої статті 220 ЦК України повинен бути визнаний недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не набули права на пай, на членство в кооперативі і не ставлять вимоги про повернення частково сплачених коштів, тому вимога про визнання недійсним правочину їх прав не захищає. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України). Називаючи незрозумілим курс валюти при розрахунках, суд апеляційної інстанції не послався на правове визначення такої незрозумілості, хоча нормативні документи Національного банку України вказують на зростання курсу долара США до української гривні протягом 2014-2015 років, тому застосування еквіваленту в розрахунках є зрозумілим. Крім того, предмет укладеного між сторонами договору передбачений законом та статутом ОК «ЖБК «Бригантина-2», врегульовує перехід права на пай члена кооперативу, стосується майнового права і не потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Тому правових підстав для визнання договору недійсним немає.

Заперечення на касаційну скаргу сторонами не подано.

Разом з цим на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 24 листопада 2016 року від ОСОБА_7, ОСОБА_6 надійшла заява про залишення без розгляду, поданого ними зустрічного позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОК «ЖБК «Бригантина-2», про визнання договору переуступки паю на квартиру з поетапною оплатою недійсним. Заява мотивована тим, що станом на 09 листопада 2016 року спір між сторонами вирішено в позасудовий спосіб. До заяви ОСОБА_7, ОСОБА_6 додано копію розписки про отримання коштів від 04 листопада 2016 року, згідно якої ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_4 2 000,00 дол. США в якості повернення коштів за договором про уступку паю та зобов'язується звільнити квартиру АДРЕСА_1 до 13 листопада 2016 року; після отримання коштів та підписання акту передачі квартири не матиме жодних претензій майнового чи немайнового характеру до ОСОБА_4

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, оскільки зазначеним вище вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 22 листопада 2013 року між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено Договір, за яким ОСОБА_4, ОСОБА_5 (Сторона 2) передають ОСОБА_7, ОСОБА_6 (Сторона 1) свій пай у ОК «ЖБК «Бригантина-2», який відповідає праву на квартиру АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та встановлює порядок сплати залишку суми за пай, що підтверджується копією вказаного Договору.

Відповідно до пункту 2 Договору за отримання паю на вищезгадану квартиру, Сторона 1 передала Стороні 2 аванс в сумі 8 220 грн, які по комерційному курсу продажу відповідають 1 000,00 дол. США, у готівковому порядку, що відповідає оплаті за 1,176 мІ по ціні 850 дол. США за мІ. Загальна вартість квартири без ремонту та газового котла складає 28 985 дол. США. Отримання кожної суми грошей підтверджується розпискою, яка є невід'ємною частиною цього Договору. До закінчення будівництва Сторона 1 сплачує Стороні 2 щомісячно 300 дол. США. Після закінчення будівництва будинку залишок вартості квартири сплачується по системі «ануїтет» на 10 років під 12,5 % річних, які Сторона 1 сплачує Стороні 2 як оренду за несплачену частину квартири. Щомісячна оплата вноситься з 20 по 25 число. У разі дострокової оплати, здійснюється перерахунок та відсотки нараховуються тільки на залишок.

Пунктом 7.4 вказаного Договору встановлено, що якщо Сторона 1 заборгує поточні оплати Стороні 2 більше, ніж за 6 місяців без погодження Сторони 2, дія зобов'язань Сторони 2 припиняється в односторонньому порядку. В цьому випадку Сторона 2 набуває права в односторонньому порядку розірвати договір, виставити квартиру на продаж, а після погашення заборгованості і штрафу у розмірі 1 000,00 дол. США, решту коштів в 3-денний строк повернути Стороні 1. Сторона 1 зобов'язується в цьому випадку звільнити квартиру та повернути її у стані не гіршому, ніж отримала.

Відповідно до фінансового звіту заборгованість Сторони 1 станом на 30 серпня 2015 року складає 87 761 грн.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частин першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Апеляційний суд у порушення вказаних норм закону та вимог статей 212- 214, 303, 316 ЦПК України в редакції, яка була чинною на момент ухвалення рішення, не звернув увагу на те, що сторони мають право визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті та, вказуючи про незрозумілість у спірному договорі комерційного курсу долара США до гривні, не дослідив нормативні документи Національного банку України, відповідно до яких мало місце зростання курсу долара США до гривні протягом 2013-2015 років, не дослідив предмет договору, яким є переуступка паю, залишив поза увагою той факт, що зазначений договір був підписаний сторонами та більше року здійснювалося його виконання шляхом здійснення платежів за Договором у доларах США, а отже вони дійшли згоди щодо усіх його істотних умов.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Разом із цим, суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини, дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави, передбачені статтею 215 ЦК України, для визнання договору переуступки паю від 22 листопада 2013 року недійсним, оскільки на момент його підписання ОСОБА_6, ОСОБА_7 бажали набути право власності на пай в ОК «ЖБК «Бригантина-2», їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Валютне зобов'язання, визначене у грошовому еквіваленті в іноземній валюті до гривні, відповідає вимогам статті 524 ЦК України, а обставини, що виникли після укладення договору, не впливають на його дійсність.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Встановлені судом першоїінстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково частково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, зазначивши, що всі умови Договору стосуються не паю, а квартири, що тягне за собою розуміння виду Договору не переуступки паю на квартиру, а договору купівлі-продажу квартири із визначеними вимогами щодо додержання умов укладення такого Договору, одним із основних умов якого є нотаріальне посвідчення; та суперечать вимогам статті 524 ЦК України.

Заява ОСОБА_7, ОСОБА_6 про залишення без розгляду зустрічного позову, подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 24 листопада 2016 року, задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тому суд зобов'язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням. Однак зазначену заяву можна подати лише до судових дебатів у суді першої інстанції (частина восьма статті 193 ЦПК України).

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року скасувати, рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик