АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/3535/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків між співвласниками та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків між співвласниками.

В обгрунтування позову зазначав, що він із відповідачем ОСОБА_3 являються співвласниками квартири АДРЕСА_1. На сьогоднішній день сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільною власністю, також гостро стоїть питання щодо оплати комунальних послуг. Позивач із своєю сім'єю користуюся кімнатою площею 17,0 кв. м, а відповідач із сім'єю - кімнатою площею 14, 8 кв.м з лоджією площею 1,9 кв.м., яка прилягає до кімнати. Кімнату площею 10,1 кв.м із лоджією, ванну, санвузол, кухню та коридор просив залишити у спільному користуванні із вільним доступом для усіх проживаючих. Кімнатою площею 10,1 кв.м сторони користуються разом, оскільки саме у цій кімнаті є лоджія. Разом з тим, встановлення конкретного порядку користування квартирою необхідний для розподілу особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг та проживання у ній.

Посилаючись на викладене просив задовольнити позов та встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_3 разом із членами його сім'ї ізольовану житлову кімнату площею 14, 8 кв.м з лоджією площею 1,9 кв.м, яка прилягає до кімнати, ОСОБА_2 разом із членами його сім'ї виділити в користування ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м, а кімнату площею 10, 1 кв.м із лоджією площею 1,9 кв.м, яка прилягає до кімнати, коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню залишити у загальному користуванні із вільним доступом для усіх проживаючих.

Укласти окремі особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1, (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3

Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_3

Не погоджуючись з таким позовом, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, в уточнених позовних вимогах просив: встановити порядок користування спірною квартирою наступним чином: у користування ОСОБА_3 разом із членами його сім'ї виділити ізольовані житлові кімнати: площею 14,8 кв.м із лоджією площею 1,9 кв.м, яка примикає до вказаної кімнати, та кімнату площею 10,1 кв.м із лоджією площею 1,9 кв.м., яка примикає до цієї кімнати; у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 17,0 кв. м.; в загальному користуванні ОСОБА_3 і членів його сім'ї та ОСОБА_2 і членів його сім'ї залишити: кухню - 7,4 кв.м, ванну кімнату - 2,6 кв.м, вбиральню - 1,0 кв.м та коридор - 11,9 кв.м.

Укласти окремі особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються сторонам (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуги домофонної компанії), відповідно до встановленого порядку користування квартирою між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Мотивуючи свої вимоги тим, що він із відповідачем ОСОБА_2 являються співвласниками квартири АДРЕСА_1. На сьогоднішній день сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільною власністю, також гостро стоїть питання щодо оплати комунальних послуг. Зі своєю родиною позивач ОСОБА_3 займають кімнати площею 14.8 кв.м та 10.1 кв.м спірної квартири, а відповідач ОСОБА_2 - постійно проживає в жилій кімнаті площею 17,0 кв. м., тобто вже багато років був фактично встановлений саме такий порядок користування спірною квартирою, а також і те, що у позивача на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, та на відміну від відповідача іншого житла для проживання він не має.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у задоволені основного та зустрічного позовів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі, рішення в частині відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував.

Представник третьої особи покладалася на розсуд суду.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_2 належить на праві власності 11/24 квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3відповідно 13/24 зазначеної квартири (а.с.4,6, 46, 48).

Згідно з даними технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, вказана квартира складається із трьох кімнат житловою площею 41,9 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 17,0 кв.м., 2-а кімната - 10,1 кв.м., 3-я кімната - 14,8 кв.м., кухня - 7,4 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв. м., коридор - 11,9 кв.м., два балкони 1,9 кв.м, а всього загальною площею 69,7 кв.м. (а.с. 51).

В спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується довідкою №2121 від 08 липня 2016 року, виданою КК «Центр комунального сервісу» (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.14 Постанови №20 Пленуму Верховного Суду України від 22 травня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові №6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року).

Судом встановлено і дана обставина не заперечувалась сторонами, що між сторонами склався певний порядок користування спірною квартирою, а саме: ОСОБА_2 із своєю сім'єю користується кімнатою площею 17,0 кв. м., а ОСОБА_3 із своєю сім'єю - кімнатою площею 14, 8 кв.м. з лоджією площею 1,9 кв.м., яка прилягає до кімнати, та кімнатою площею 10,1. кв.м із лоджією. Ванна, санвузол, кухня та коридор знаходяться у спільному користуванні із вільним доступом для усіх проживаючих.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України, в редакції Закону, що діяв на час звернення з позовом до суду).

Сторони по справі є співвласниками спірної квартири, частка ОСОБА_2 становить 19,2 кв.м житлової площі, а частка ОСОБА_3 складає 22,7 кв.м житлової площі.

Звертаючись з первісним позовом, ОСОБА_2 просив виділити йому з родиною у користування кімнату площею 17,0 кв.м., а у користування ОСОБА_3 та його родини кімнату площею 14,8 кв.м. з лоджією площею 1,9 кв.м., іншу кімнату площею 10,1 кв.м залишити в загальному користуванні сторін.

Звертаючись із зустрічним позов, ОСОБА_3 просив йому з родиною виділити кімнату площею 14,8 кв.м. із лоджією площею 1,9 кв.м. та кімнату площею 10,1 кв.м. із лоджією площею 1,9 кв.м., а позивачу за первісним позовом- житлову кімнату площею 17,0 кв.м. та кладову площею 1,1 кв.м., інші кімнати залишити в загальному користуванні.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 в частині визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції правильно виходив з того, що кімнати у спірній квартирі не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності, в разі виділення в користування ОСОБА_3 та його родини кімнати площею 14,8 кв.м з лоджією площею 1,9 кв.м, та залишаючи іншу кімнату площею 10,1 кв.м в загальному користуванні сторін, буде суттєво порушено право ОСОБА_3 на користування квартирою, частка якого у праві власності є більшою, ніж у ОСОБА_2, і складає 22,7 кв.м житлової площі.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 апеляційна скарга не подавалася, а в поданій апеляційній скарзі позивач за первісним позовом просить рішення суду про відмову в задоволенні зустрічного позову залишити без зміни, тому судове рішення щодо законності ухваленого рішення за зустрічним позовом не перевірялося.

Щодо позовних вимог про розподіл особових рахунків, колегія суддів також погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного.

Позивачі у поданих позовних заявах зазначали, що між сторонами, як співвласниками квартири, існує спір щодо встановлення порядку сплати комунальних платежів, згоди на розподіл особових рахунків та розподіл оплати за комунальні послуги між співвласниками квартири не досягнуто.

Тобто, між сторонами фактично існує спір щодо порядку утримання спільного майна.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Як у первісному так і зустрічному позовах ставиться питання щодо необхідності зобов»язання Комунального концерну «Центр комунального сервісу» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються сторонам у спірну квартиру, разом з тим, Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» притягнутий до участі даній справі як третя особа, тому в силу свого правового становища у даній справі не має виконувати вказані зобов'язання.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

Постановлене судом рішення у вказаній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що приведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: