ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3287/17
Провадження № 2/636/201/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Чугуївської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним його батьком.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду у 2011 році. Від даного шлюбу він та відповідач мають малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На час розірвання шлюбу спір між позивачем та відповідачем щодо місця проживання їх спільної малолітньої дитини був відсутній та їх син проживав з відповідачем до серпня 2017 року. Однак, ОСОБА_2 постійно зловживає алкогольними напоями, в тому числі, й у присутності малолітнього сина, веде аморальний спосіб життя. Постійні конфлікти відповідача з сином та її співмешканцем, перебування у нервовому напруженні через свою аморальну поведінку, на думку ОСОБА_1, вкрай негативно впливають на емоційний стан ОСОБА_4 У серпні 2017 року ОСОБА_4 несподівано приїхав один, на громадському транспорті, без супроводу повнолітніх осіб з смт. Кочеток Чугуївського району Харківської області, де на той час перебувала відповідач, до місця проживання батька в ІНФОРМАЦІЯ_2. Зі слів свого сина позивач дізнався, що той утік від матері, оскільки остання знаходилась у стані алкогольного спяніння, почала фізично і морально знущатися над ним. Через деякий час у той же день до місця проживання ОСОБА_1, де останній знаходився з сином, приїхала відповідач. Запах алкоголю, порушення координації рухів та мови відповідача свідчили про те, що вона досі перебувала у стані алкогольного спяніння. Позивач викликав працівників поліції, а потім звернувся до Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення відповідачем, на його думку, кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини. ОСОБА_1 звертає увагу суду, що випадки втечі дитини від відповідача, у звязку зі зловживанням нею алкогольними напоями, траплялися вже багато разів.

Крім того, позивачу відомо, що відповідач нанесла своєму співмешканцю тілесні ушкодження, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, у звязку з такою поведінкою відповідача ОСОБА_1 вважає, що проживання їх спільної малолітньої дитини разом із ОСОБА_2 ставить під загрозу життя та здоровя дитини. ОСОБА_1 також зазначає, що він завжди цікавився життям та навчанням свого сина. умови проживання в нього в домі добрі, для дитини створені умови для навчання, розвитку, відпочинку. ОСОБА_4 має бажання проживати разом з батьком. позивач не зловживає алкогольними та наркотичними речовинами, не веде аморальний спосіб життя, офіційно працевлаштований. Позивач вказує, що протягом усього часу проживання малолітньої дитини разом із відповідачем, він не ухилявся від виконання своїх обов'язків, брав участь у вихованні сина, створював належні матеріальні умови для його виховання і розвитку, надавав кошти відповідачу на утримання малолітньої дитини, більшу частину з яких відповідач, як згодом стало відомо, витрачала на алкогольні напої та тютюнові вироби. Майже всі витрати, повязані з матеріальним забезпеченням та духовним розвитком дитини, ніс позивач. Жодних навичок поводження з дитиною у відповідача немає, вона позбавлена можливості створити належні умови для виховання та розвитку малолітнього сина. А у випадку подальшого проживання дитини разом з ОСОБА_1, син весь час проживатиме в сімейному колі, де перевага надається взаємоповазі, доброзичливості, взаємодопомозі, де дитині буде більш комфортно і спокійно, і де вона отримає щиру любов та підтримку.

Відповідач з позовом не згодна та вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, у звязку з чим подала до суду письмові заперечення. Так, за її словами, вона не зловживає алкогольними напоями, веде добропорядний спосіб життя. За весь час проживання дитини з нею відповідач повністю матеріально забезпечувала дитину, піклувалася, відвідувала разом з сином поліклініку, допомагала робити домашні завдання. ОСОБА_1 активної участі у вихованні сина не приймав, матеріально не допомагав, аліменти сплачував у неповному обсязі. ОСОБА_2 вказує, що до серпня 2017 року разом з сином проживала зі співмешканцем ОСОБА_5 за місцем його реєстрації у смт. Кочеток. ОСОБА_6 вів асоціальний спосіб життя та спонукав її до такого ж самого життя, що призвело до невідворотних наслідків та відкриття відносно неї кримінального провадження за вчинення нею кримінального правопорушення. Відповідач також зазначає, що з серпня 2017 року з ОСОБА_5 сумісно не проживає та стосунків не має, як і наміру їх відновлювати у майбутньому, тому вважає, що загроза життю та здоровю сина відсутня. У ОСОБА_2, яка на даний час проживає з матірю у м. Чугуєві, хороші умови для проживання дитини, натомість, позивач не має зазначених у позовній заяві умов для виховання та розвитку дитини, крім того, на час перебування сина у батька, дитина практично завжди надана сама собі, зазвичай проживає у кімнаті бабусі та дідуся. Домашні завдання з дитиною батько не виконує, до позакласного читання не залучає, здоров'ям не переймається, до поліклініки дитину не водить.

ОСОБА_1 надав пояснення на заперечення проти позову, в яких йдеться про те, що, незважаючи на викладені у запереченнях обставини, факт зловживання алкогольними напоями та ведення аморального способу життя ОСОБА_2 підтверджується відкриттям кримінального провадження у її відношенні. Даний злочин є умисним, і це свідчить про те, що ОСОБА_2 здатна на жорстоке поводження з людьми із застосуванням насильства щодо них. Крім того, у ОСОБА_2 та її співмешканця є дитина, і твердження про те, що вона не проживає з ним та не бажає продовжувати з ним стосунки є, на думку позивача, неправдивими, оскільки співмешканець завжди буде бажати бачити свою дитину, що може призвести до відновлення стосунків та продовження аморального способу життя. ОСОБА_1 наголошує на тому, що є офіційно працевлаштованим, за місцем роботи характеризється позитивно, на його утриманні знаходиться родина, його матеріальні статки є невеликими, але йому вдається вирішувати матеріальні питання. Крім того, на піклування про сина позивач виділяє більшу частку із заробітку, чим на всіх інших членів своєї родини. ОСОБА_1 зауважує, що син виявляє бажання жити саме з ним, а не із ОСОБА_2 Позивач займається розвитком дитини, в тому числі, вчить роботі на компютері.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені у позові та письмових поясненнях.

ОСОБА_2 позов не визнала з огляду на обставини і факти, зазначені нею у письмових запереченнях, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважає, що проживання саме з батьком буде в інтересах дитини.

Суд, вислухавши думку сторін, перевіривши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.03.2011 розірвано (а.с. 9).

Від даного шлюбу у сторін 15.01.2008р. народилась дитина син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 115047 від 25.01.2008р. (а.с. 10).

ОСОБА_4 відвідує школу, з 1 по 3 клас навчався у Чугуївській гімназії № 5, де йому надана характеристика, з якої вбачається що хлопчик має навчальні досягнення середнього рівня, у 2016-2017 навчальному році ОСОБА_4 проживав з матірю у смт. Кочеток, часто пропускав заняття у школі, оскільки мати залишала його з малою дитиною. Батько більше цікавився навчанням і поведінкою сина, аніж мати: відвідував батьківські збори, часто бував у школі не тільки за викликом вчителя, а й з власної ініціативи, спілкувався з класним керівником у телефонному режимі (а.с. 12).

08.09.20017р. комісією Служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пл. Аграрна, буд. 4, та зроблено висновок про наявність гарних умов проживання дитини, для ОСОБА_4 створені умови для навчання, розвитку, відпочинку. При розмові з хлопцем встановлено, що дитина має бажання проживати разом із батьком, інші члени сімї не заперечують проти проживання ОСОБА_4 в родині (а.с. 13).

Позивач офіційно працює оператором фарбувально-сушильної лінії та агрегата дільниці сталевих радіаторів у ТОВ «Ютерм Україна». За час роботи проявив себе як працелюбний і відповідальній співробітник, у спілкуванні з колегами завжди доброзичливий, ввічливий і чемний, дотримується норм поведінки, прийнятих на підприємстві, уважний до людей, тактовний, володіє діловими навичками (а.с. 14).

21.12.2017р. комісією Служби у справах дітей також проведено обстеження умов проживання за адресою проживання відповідача - по вул. Харківській, 122 у м. Чугуєві. Комісією встановлено, що санітарно-побутові умови для проживання дитини добрі, ОСОБА_4 має окреме спальне місце, місце для навчання та відпочинку (а.с. 46).

Головою ОСББ «Наш красный дом» ОСОБА_2 надана позитивна характеристика (а.с. 47).

Однак, відповідно до ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 21.11.2017р. у відношенні ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 40).

Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області ухвалено рішення про можливість визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 (а.с. 30).

Як регламентовано ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За правилами ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Така правова позиція викладена і Верховним Судом України в постанові від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16.

Таким чином, вищезазначене положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

При цьому, вимоги національного законодавства, а саме: ст. 21, 22, 24, 51 Конституції України, ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають рівність всіх громадян перед законом і рівність обох батьків щодо виховання та утримання своїх дітей без будь-яких привілеїв і обмежень, включаючи стать особи. Відповідач не позбавлена права у побаченнях та спілкуванні зі своєю дитиною.

Таким чином, при ухваленні рішення судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що позивач є працюючим, має постійний дохід, характеризуються лише з позитивної сторони, житлові умови є належними для проживання та виховання малолітньої дитини, син ОСОБА_7 бажає проживати з батьком, а не з матірю.

При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з батьком та необхідність їх розлучення, а тому суд при ухваленні рішення дійшов висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини-хлопчика саме з батьком.

Таким чином, проживання ОСОБА_4 разом з позивачем відповідає його інтересам, оскільки батько має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов'язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 слід визначити з батьком ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Чугуївської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з його батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 03.04.2018р.

Суддя