Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 552/1619/16-ц

провадження № 61-3991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах малолітньої ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - служба у справах дітей Київської районної у місті Полтаві ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 червня 2016 року у складі судді Васильєвої Л. М. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Чічіля В. А., Кузнєцової О. Ю., Мартєва С. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Київської районної у місті Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, встановлення опіки та призначення опікуна.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, є онукою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та тривалий час проживає разом з ними.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займаються вихованням та утриманням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року.

Батьки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихованням та утриманням дитини не займаються, дитина категорично відмовляється проживати з матірʼю, а батько немає можливості забезпечити проживання дочки разом з ним, оскільки проти цього заперечує його нова родина.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 опікунами малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 02 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Київської районної у місті Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, встановлення опіки та призначення опікуна задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_2

Встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1.

Призначено опікуном малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - бабусю ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі

275,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі

275,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що саме позивачі здійснюють обов`язки опікунів малолітньої дитини, утримують її, забезпечують належні умови для її всебічного розвитку та несуть відповідальність за дитину. Відповідачі, в свою чергу, не забезпечили відповідних умов проживання дитини, її виховання, утримання, розвитку її особистості, що в результаті стало підставою для дитини визначити своє місце проживання з позивачами за власним бажанням. При цьому судом враховано бажання дитини проживати з позивачами та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради про встановлення місця проживання дитини разом з позивачами, призначення опікуном дитини ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено.

Заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 червня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

31 серпня 2016 року ОСОБА_5 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через засоби поштового звʼязку подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 серпня та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази ухилення батьків від виконання своїх обовʼязків по вихованню малолітньої ОСОБА_3.

ОСОБА_7 та ОСОБА_2 активно сприяють ще більшій віддаленості дитини. ОСОБА_3, стає все більше замкнута в собі. А отже, рідні батьки взагалі позбавлені можливості спілкування та можливості виконувати свої батьківські обовʼязки.

ОСОБА_5 постійно цікавилася життям своєї доньки.

Судом не було встановлено, чи позбавлені батьки батьківських прав відносно своєї доньки, чи надано ОСОБА_3 статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування та чи наявні правові підстави для проживання малолітньої дитини з бабою та дідом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, встановлення опіки та призначення опікуна.

Витребувано із Київського районного суду міста Полтави вищезазначену цивільну справу № 552/1619/16-ц.

Копії касаційної скарги та додані до неї матеріали надіслано особам, які беруть участь у справі, роз'яснено їх право подати заперечення на касаційну скаргу до 16 листопада 2016 року.

06 жовтня 2016 року справа № 552/1619/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, встановлення опіки та призначення опікуна надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

01 листопада 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 через засоби поштового звʼязку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просять касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, встановлення опіки та призначення опікуна за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно з рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання малолітньої ОСОБА_3 відмовлено.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що до жовтня 2013 року малолітня ОСОБА_3 проживала з матір`ю - ОСОБА_5 в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

З жовтня 2013 року і по даний час дитина проживає з бабою та дідом - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - батьками ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_2.

Актом, складеним комісією служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради від 02 грудня 2014 року, при обстеженні умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 підтверджено, що умови проживання дитини добрі, квартира складається з 2-х кімнат. В кімнаті зроблений сучасний ремонт, є необхідна побутова техніка, кімнати повністю вмебльовані, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната, в якій є диван-ліжко для сну та відпочинку, шафа для одягу, стіл для навчання, комп`ютер, телевізор, кондиціонер.

Згідно довідки ЖЕО № 2 у квартирі АДРЕСА_2

Відповідно до висновку виконкому Київської районної в місті Полтаві ради від 10 травня 2016 року є доцільним визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 та призначити опікуном ОСОБА_1

Також у вказаному рішенні виконкому констатовано, що при розгляді цивільних справ неодноразово з`ясовувалася думка малолітньої дитини. ОСОБА_3 категорично відмовилася від повернення до матері та стверджувала, що проживати із дідом та бабою пішла за власним бажанням.

Частиною першою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За частиною третьою статті 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з рідною бабою та дідом

Суди попередніх інстанцій при цьому виходили із інтересів дитини.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило