АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/340/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1П.(суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Філіпчук О.С.

за участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/12775/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Робота в Європі» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року (суддя Салоїд Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Робота в Європі» про визнання договорів недійсними.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначали, що 26.01.2017 року з метою оформлення робочої візи та посередництва у працевлаштуванні в Польщі вони звернулися до Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Робота в Європі» (далі ТОВ «Робота в Європі»). На вимогу відповідача вони надали копії усіх необхідних документів і уклали договори № 572 та № 573 про надання інформаційних послуг з посередництва у працевлаштуванні в Польщі. Також позивачі вказують, що 26.01.2017 року сплатили винагороду за послуги виконавцю в розмірі 500 доларів США з кожного та в усній формі представник виконавця пообіцяв виконати умови договорів до квітня місяця 2017 року. Позивачі вказують, що укладені договори порушують їх права як споживачів, а умови цих договорів не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими та суперечать принципу добросовісності та не містять строків їх виконання. Крім того, позивачі вказують, що відповідач, укладаючи оспорювані договори, застосовував нечесну підприємницьку практику, що полягає у ненаданні усієї необхідної інформації, передбаченої законом та протягом обіцяного часу не вчинив жодних дій, які б свідчили про намагання виконати умови договору. Зменшивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд визнати недійсними договори №№ 572, 573, що укладені 26 січня 2017 року між ними та ТОВ «Робота в Європі».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано недійсними договори №№ 572, 573 про надання інформаційно-консультативних послуг, укладених 26 січня 2017 року ТОВ «Робота в Європі» з ОСОБА_4, ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Робота в Європі» оскаржило його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного рішення про задоволення позову. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 було погоджено відтермінування внесення завдатку в день підписання договорів та погоджено про внесення всієї суми коштів відповідно до п. 4.2.2 даного договору, після наявності коштів у позивачів та готовності внесення їх на рахунок ТОВ «Робота в Європі». Також судом не враховано, що згідно п.п. 11-13 Ліцензійних умов позивачам мали надатись невідємні додатки до договору, тобто погоджені проекти трудового договору з іноземним роботодавцем та оформлений акт наданих послуг, який повинен був бути підписаний обома сторонами. Однак, позивачі після спливу терміну вказані кошти відповідачу не сплатили і без погодження з ним самостійно прийняли рішення про подальше невиконання умов договору, у звязку з чим апелянт просив оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив її відхилити з тих підстав, що вказуючи на порушення процесуального законодавства, апелянт конкретних порушень не навів. Також, судом першої інстанції дано оцінку оскаржуваним договорам, а апелянтом не надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених і просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до пунктів 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що умови оспорюваних договорів про внесення завдатку, сплата компенсації виконавцеві у разі відмови від договору без права на відшкодування школи клієнту, відсутність додатку до договору, а саме копії погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності і є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». І так як визнання недійсними вказаних положень оспорюваного договору зумовлює зміну інших положень договору, тому суд прийшов до вірного висновку, що оспорювані договори слід визнати недійсними в цілому.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 26 січня 2017 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Хмельницькою філією ТзОВ «Робота в Європі» були укладені договори № 572 та № 573 про надання інформаційних послуг з посередництва у працевлаштуванні в Польщі (надалі Договір).

Згідно п. 1.1 Договору клієнт доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання надати інформаційно-консультативні послуги з посередництва у працевлаштуванні в Польщі, пошуку роботи, сприяння в оформленні документів, необхідних для отримання вїзної візи з правом працевлаштування.

Клієнт прийняв на себе зобовязання сплатити виконавцю винагороду за послуги, передбачені даним договором в розмірі 500 доларів США. Оплата винагороди виконавця за даним договором здійснюється на поточний рахунок виконавця або готівкою (п. 4.1 Договору).

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що клієнт прийняв на себе зобовязання після підписання даного договору перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця або сплатити готівкою вказаний у даному договорі завдаток у розмірі 500 доларів США.

В разі відмови клієнта від даного договору на будь-якому етапі його виконання, розуміючи, що задля працевлаштування клієнта за кордоном виконавець поніс суттєві грошові витрати, так само як і задля встановлення стосунків з закордонними роботодавцями, сторони даного договору погоджуються, що у момент припинення даного договору згідно даного пункту у клієнта виникає зобовязання сплатити виконавцю компенсацію у розмірі передбаченого в п. 4.1. даного договору (тобто у момент припинення даного договору з підстав передбачених даним пунктом, всі сплачені кошти переходять у власність виконавця) (п. 7.2. Договору) (а.с. 6-11).

Відповідно до положень Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном підлягає обовязковому ліцензуванню.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі рішення №127 від 18.08.2014 року, Державним центром зайнятості надано ТОВ «Робота в Європі» ліцензію серії АЕ №460882 на вид господарської діяльності «посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном», строк дії ліцензії - «Безстроково» (а.с. 50).

В силу ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п.п.11-13 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, що затверджені постановою КМУ від 16.12.2015 року №1060, невідємним додатком до договору про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном є завірена ліцензіатом копія погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем.

Ліцензіат зобовязаний надавати клієнту достовірну інформацію відповідно до вимог законодавства.

Виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами.

Ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до дня отримання останнім підписаного іноземним роботодавцем примірника трудового договору (контракту наймання) та підписання акта наданих послуг.

Згідно положень, що визначені п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Частиною 2 статті 18 вищевказаного закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Виходячи із аналізу положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

В силу положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» також передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

А тому суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вірно визначився із спірними правовідносинами, прийшов до правильного висновку щодо підставності і обґрунтованості зазначеного позову та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді вказаної справи судом першої інстанції були враховані заперечення відповідача, хоча в мотивувальній частині рішення не відображено мотиви їх відхилення. Однак, це не призвело до невірного вирішення справи.

Так, посилання в запереченні на те, що позивачами не надано суду підтверджуючих платіжних документів про сплату ними по 500 доларів США кожним та щодо безпідставності відшкодування моральної шкоди із відповідача, судом першої інстанції вірно не взято до уваги, оскільки позивачами 27.11.2017 року було зменшено позовні вимоги і вони просили суд лише визнати недійсними договори №572 та №573 від 26.01.2017 року.

Доводи заперечення про те, що обґрунтування ОСОБА_5 своїх вимог положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки договір повністю відповідає вимогам цього закону є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні детально дано оцінку спірним договорам та вірно застосовано норми матеріального права.

Щодо посилань в запереченні на позов та в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 було погоджено відтермінування внесення завдатку та погоджено внесення всієї суми коштів відповідно до п. 4.2.2 договору, однак після спливу терміну вказані кошти надані не були і позивачами самостійно прийнято рішення без погодженням із відповідачем про подальше невиконання договорів, що є підставою, на думку відповідача, для відмови у позові колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу та суперечать умовам спірних договорів.

Так, згідно п. 4.1. Договору Клієнт прийняв на себе зобовязання сплатити виконавцю винагороду за послуги, передбачені даним договором в розмірі 500 доларів США. Оплата винагороди виконавця за даним договором здійснюється на поточний рахунок виконавця або готівкою.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що клієнт прийняв на себе зобовязання після підписання даного договору перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця або сплатити готівкою вказаний у даному договорі завдаток у розмірі 500 доларів США.

І згідно п. 4.2.2 Договору суму, зазначену в п.4.1, за мінусом завдатку, клієнт зобовязується сплатити протягом 10 робочих днів після підписання даного Договору.

Обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Робота в Європі» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа № 22ц/792/340/18

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 19.24