РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, який дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, місце реєстрації: АДРЕСА_1, про визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просить встановити порядок користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, виділивши їй та ОСОБА_2 в користування кімнату, житловою площею 15,4 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 з неповнолітнім сином ОСОБА_4 - кімнату, житловою площею 15,3кв.м., інші приміщення: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити у спільному користуванні.

ОСОБА_5 вимоги обґрунтовує тим, що їй та відповідачам, які є її донькою та її рідним братом, на праві спільної часткової власності, належить двокімнатна квартира АДРЕСА_3, загальною площею 46,04кв.м., житловою площею 30,7кв.м., у т.ч. одна кімната, житловою площею 15,4кв.м., друга кімната 15,3кв.м. З часу набуття права власності на свою частку квартири, вона постійно користується кімнатою площею 15,4 кв.м., а відповідач ОСОБА_3 - кімнатою площею 15,3 кв.м. Відповідачка ОСОБА_2 та син відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в вищезазначеній квартирі зареєстровані, але фактично мешкають за іншими адресами. На даний час з відповідачем ОСОБА_3 склалися конфліктні відносини та непорозуміння з приводу користування спільною квартирою та здійснення оплати житлово-комунальних послуг. Добровільно вирішити спірне питання вони не можуть, у звязку з чим вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 01.03.2018р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, проти запропонованого порядку користування спірною квартирою не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, судові повістки повернулися до суду без вручення, з відміткою за закінченням строків зберігання, відзиву на позов або зустрічного позову не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню через таке.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує.

Згідно з ст..321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст..322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Суд встановив, що двокімнатна квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його неповнолітньому сину ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло №54 від 09.06.2011р., яке видане Хортицькою районною адміністрацією ЗМР (арк.21).

Право власності кожної сторони на свою частку спірної квартири зареєстровано в установленому законом порядку (арк.22).

Відповідно до даних технічного паспорту спірної квартири, загальна площа квартири складає 46,04кв.м., житлова площа 30,7кв.м. Квартира має дві житлові кімнати: кімната №2 15,4кв.м., кімната №3 15,3кв.м. Площа кухні 6,9кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати 1,9 кв.м., коридору 4,7 кв.м. (арк.19-20).

Також судом встановлено, що на момент розгляду справи в спірній квартирі зареєстровані позивачка ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його неповнолітній син ОСОБА_4

Крім того, судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування спірною квартирою.

Отже, враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою.

При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними і рівними, на ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру кожної із сторін припадає 11,51кв.м. загальної площі та 7,67кв.м. житлової площі. Кімнат, які б відповідали розміру ідеальної частки кожного зі співвласника, в квартирі немає.

Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення з забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов'язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Як вже зазначалось вище, спірна квартира має дві ізольовані житлові кімнати - №2, площею 15,4 кв.м., та №3, площею 15,3 кв.м., які за своєю житловою площею дорівнюють сукупному розміру ідеальних часток двох співвласників.

Беручи до уваги наявність більш тісних родинних та соціально-побутових звязків між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 (мати та донька), між відповідачем ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 (батько та син), а також наявність між сторонами конфліктних стосунків з приводу користування спільним майном, суд вважає необхідним встановити такий порядок користування спірною квартири, який запропонований позивачкою, а саме виділити в користування позивачці та її доньці - відповідачці ОСОБА_2 житлову кімнату №2, площею 15,4кв.м., відповідачу та його неповнолітньому сину - житлову кімнату №3, площею 15,3 кв.м., інші приміщення залишити в спільному користуванні.

Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам усіх власників, не порушуватиме їх прав.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,317,319,356,358 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 Миколаївни до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про визначення порядку користування квартирою задовольнити повністю.

Встановити порядок користування квартирою №81 в будинку №4 по вул. Лахтінська м.Запоріжжя, виділивши ОСОБА_1, 08.02.1967р.н., та ОСОБА_2, 19.08.1990р.н., в їх спільне користування жилу кімнату №2, площею 15,4кв.м., а ОСОБА_3, 19.04.1978р.н., та його неповнолітньому сину ОСОБА_4, 16.10.2009р.н., в їх спільне користування жилу кімнату №3, площею 15,3 кв.м., інші приміщення кухню, площею 6,9кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 1,9кв.м, коридор площею 4,7кв.м. - залишити у спільному користуванні усіх співвласників.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

11.04.2018