Справа № 200/5945/17
Провадження № 2/200/818/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати умови договору фінансового лізингу №001985, такими, що порушують його права як споживача послуг фінансового лізингу шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу №001985, укладеного 21 грудня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Ваш Авто», з застосуванням правових наслідків недійсності правочину, за якими стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 42 958,00 грн. сплачені в виді адміністративного платежу та 257,75 грн. сплаченої комісії банку за прийом платежів. Витрати по справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що 21 грудня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 001985 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є Nissan Juke. Відповідно до умов договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору, у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, що передбачені договором. В усній формі представник відповідача роз'яснила, що позивач повинен спочатку сплатити перший внесок за транспортний засіб в сумі 42958,00 грн., після чого він зможе забрати своє авто через декілька днів. В той же день позивачем було сплачено рахунок на суму 42 958,00 грн. Однак, представником не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору. В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як договір складений на 12 аркушах паперу формату А4 дуже дрібним шрифтом і він фізично з його зором не зміг його повністю прочитати, та він дуже важкий для сприйняття. Представник відповідача завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив. Крім того, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Відповдач відмовився передавати предмет лізингу, мотивуючи тим, що договором передбачено передачу транспортного засобу тільки за умов сплати 50% від вартості предмету лізингу, а сплачена позивачем сума є адміністративним платежем за оформлення договору.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 21 грудня 2015 року укладено договір фінансового лізингу № 001985. В договорі визначені терміни, зокрема: Адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на оплату. Розмір Адміністративного платежу відображається в Додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток вартості предмета лізингу.

ОСОБА_1 21.12.2015 року сплатив адміністративний платіж в сумі 42958,00 грн., що підтверджується наданою позивачем квитанцією.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Суд прийшов до висновку, що сплачений позивачем адміністративний платіж не є лізинговим платежем, що безпосередньо пов»язаний з виконанням договору лізингу у розумінні Закону України «Про фінансовий лізинг».

До того ж, умова про сплату адміністративного платежу є несправедливою як така, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача, оскільки всі дії відповідача щодо перевірки, розгляду та підготовки документів для укладення договору фактично звелися до заповнення бланку договору в частині паспортних даних позивача, предмета лізингу, його вартості та розміру лізингових платежів.

Відповідач не надав будь-яких доказів того, що ним були здійснені будь-які дії щодо перевірки чи підготовки документів для укладення договору.

Згідно ч.ч.5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Крім того, пунктом 1.4 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов»язаннями відповідає продавець.

Однак, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди може звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

У зазначеному положенні договору суд також вбачає істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при укладанні сторонами у даній справі оспорюваних позивачем договорів фінансового лізингу були порушені вищенаведені вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", а саме: було допущено використання нечесної підприємницької діяльності, чим позивач був введений в оману та вбачається наявність несправедливих умов договору, що є підставою для визнання цього договору недійсним. Будь-яких доказів в спростування вимог позивача відповідачем суду не надано.

Також, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути суму в розмірі 42958,00 грн., яка була сплачена відповідачем за договором фінансового лізингу від 21.12.2015 року. Разом з цим, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми в розмірі 257,75 грн. сплаченої комісії банку за прийом платежів, оскільки дана сума не відноситься до зобовязань ТОВ «Лізингова Компанія «Ваш Авто».

Крім цього, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір № 001985 фінансового лізингу від 21.12.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" (01601, м.Київ, вул.Шовковична, 42-44, ) на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 42 958 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" (01601, м.Київ, вул.Шовковична, 42-44, ) на користь держави судовий збір в сумі 1600, 00 грн.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду, тобто з 20 березня 2018 року.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва