Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Великолазівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (88000, АДРЕСА_1) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 (88000, АДРЕСА_2), третя особа без самостійних вимог Великолазівська сільська рада (89440, Ужгородський район, с. Великі Лази, б/н), із позовною заявою за якою просить суд:

-зобовязати ОСОБА_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. Лисенка,

мікрорайон Горяни, м. Ужгород Закарпатська обл., 88001 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою вул. Лисенка в мікрорайоні Горяни, Ужгородського району (Кадастровий номер :13:012:0006);

-знести самочинно встановлену ним огорожу з бетонних стовпів з металевою сіткою;

-привести земельну ділянку позивача за адресою: вул. Лисенка в мікрорайоні Горяни,

Ужгородського району (Кадастровий номер :13:012:0006) у первісний стан;

-стягнути з відповідача на мою користь понесені усі судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Позивач - ОСОБА_3, є власником земельної ділянки по вул. Лисенка в

мікрорайоні Горяни, м. Ужгород. Дану земельну ділянку їй передано у власність розпорядженням голови Ужгородської РДА № 245 від 02.06.2005 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Загальна площа земельної ділянки 0,12 га, кадастровий номер :13:012:0006.

На підставі вищезгаданого розпорядження мені їй видано районною архітектурою

Ужгородської РДА будівельний НОМЕР_1/05 від 08.02.2005 року.

Після цього Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного

кадастру» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж

земельної ділянки на місцевості, що підтверджує її право власності на дану земельну ділянку.

Гр. ОСОБА_2, яка проживає у житловому АДРЕСА_3 по вул.

Лисенка в мікрорайоні Горяни. м. Ужгород, самовільно із своєю сімєю побудувала на її

земельній ділянці огорожу з бетонних стовпів з металевою сіткою, що унеможливлює їй,

власнику земельної ділянки, проводити будівництво запроектованого житлового будинку, що й зумовило звернення до суду з відповідним позовом.

За ухвалою від 09.01.2018 року судом було відкрите провадження у цій справі № 308/12800/17, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо від будь-якої зі сторін не надійде клопотання про інше. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву - протягом пятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Розяснено, що у цей строк, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судом також розяснено, що позивач має право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня отримання відзиву на позов. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - пятою статті 178 ЦПК України. До відповіді на відзив, між іншим, додаються: документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідач також має право до початку першого судового засідання подати до суду письмові заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - пятою статті 178 ЦПК України. До письмових заперечень на відповідь на відзив, між іншим, додаються: документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 отримала особисто ухвалу суду 01.02.2018 року, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи, відповідач - ОСОБА_2, отримала 01.02.2018 року, що також підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи, а третя особа - Великолазівська сільська рада 02.02.2018 року, проте жоден із учасників розгляду справи будь яких письмових заяв, доказів, клопотань до суду не подав. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або із проведенням судового засідання від учасників розгляду справи до суду не надходило, відтак у відповідності до ч. 1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.03.2014 року № 19322773, свідоцтва про право власності від 20.03.2014 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :13:012:0006 із 25.02.2014 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с/рада Великолазівська.

Як вбачається із копії свідоцтва про право власності земельна ділянка із кадастровим номером :13:012:0015 розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази і перебувала у приватній власності ОСОБА_4 із 14.09.2015 року, а відповідно до інформаційної довідки 118488852 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-473 від 26.07.2017 року на цей час належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Як стверджує позивач, після вивчення документів, згідно даних публічної кадастрової карти нею було зясовано, що:

1. Законність внесення даних в Публічну кадастрову карту інформації про розташування даних земельних ділянок ставиться під сумнів, оскільки згідно з даними публічної кадастрової карти

(скрін-шоти - додаються арк. 1-2) кадастровий номер який свідчить про те, що свою земельну

ділянку зареєструвала скоріше гр. ОСОБА_2 (відповідно до кінцевих чисел кадастрового номеру

в ОСОБА_1 - 0006, а в ОСОБА_2 - 0015 (див. арк. 1 та 2).

Окрім цього в збірному кадастровому плані (арк. 3) спірна земельна ділянка ОСОБА_2 площею 0,08 га з кадастровим номером :13:012:0015, по лінії В-Г, як це слідує із кадастрового плану (арк.4), межує із землями загального користування. На збірному кадастровому плані ця земельна ділянка розташовується правильно, а саме по узбіччю дороги. Однак в Публічній

кадастровій карті земельна ділянка ОСОБА_2 розташовується вглиб подалі від дороги, що не

відповідає збірному кадастровому плану.

Отже, ставиться під сумнів законність внесення в Публічну кадастрову карту інформації про

розташування земельної ділянки ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключною компетенцією пленарних засідань міської ради згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання про розгляд клопотання і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної комунальної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельних кодексом України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межа норм, визначених ЗКУ, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями статті 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так відповідно до п. «г» ч. 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у певних розмірах, а саме: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ч. 6 статті 118 кодексу визначено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Цією ж статтею визначено порядок та строки розгляду клопотання щодо надання власність громадянам земельних ділянок державної та комунальної власності. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як зазначено у ч. 1, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Як зазначено у Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховним Судом України власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобовязати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).

Слід звернути увагу на неможливість одночасного предявлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов це позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння).

Як зазначено у п. 33 постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

У даному випадку позивачем фактично поданий негаторний позов до власника іншої земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку, тобто такий позов пов'язаний із позбавленням права володіння, що є неприпустимим та суперечить правовій природі негаторного позову.

Слід зазначити, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту, відтак його порушене право не підлягає захисту саме у такий спосіб, відтак слід відмовити у задоволенні зазначеного позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 158 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Великолазівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5