Справа № 309/113/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Собослой Г.Г.,

секретарі: Терпай С.М.,

за участю - Головка В.М., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Головка В.М. на рішення Хустського районного суду від 23 червня 2017 року (Головуючий -суддя Сідей Я.Я.) по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання банку таким, що втратив право вимоги за договором поруки,

В С Т А Н О В И Л А:

Представник згідно довіреності ОСОБА_5 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом, посилаючись на те, що 14 квітня 2008 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» було укладено договір поруки № 20.502/70-1, згідно якого позивач виступав поручителем ОСОБА_6, який є позичальником кредитних коштів. Термін дії кредитного договору визначено до 14.04.2011 року.

Вважає, що Договір поруки припинено 14.04.2011 року, а відтак після 14.10.2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» втратив право вимоги за договором поруки. Враховуючи наведене, просив суд визнати ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» таким, що втратив право вимоги за договором поруки від 14.04.2008 року у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Рішенням Хустського районного суду від 23 червня 2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» таким, що втратив право вимоги за договором поруки від 14.04.2008 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Головка В.М. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд помилково виходив з того, що АТ «Банк Фінанси та Кредит» пропустив строки, які передбачені ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно вимог п. 5.1. Договору поруки № 20.502/70-1 від 14.04.2008 року, укладеного між позивачем та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого щодо всіх прав та зобов'язань є АТ "Банк "Фінанси та Кредит", «порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за Кредитним договором не заявив вимоги до поручителя». Тобто вимоги договору поруки не суперечать вимогам ЦК України.

Суд не надав правову оцінку тому факту, що в межах шестимісячного строку, передбаченого ЦК України та договором поруки, Банк звернувся до Хустського районного суду із заявою про видачу судового наказу, за яким з позичальника та поручителя було стягнуто солідарно суму боргу, а повторне пред'явлення вимог до поручителя, для уникнення припинення поруки, на протязі наступних шести місяців не передбачено ні договором поруки ні ЦК України.

Окрім того, - правомірність стягнення заборгованості за кредитним договором з солідарного боржника відповідно до умов договору поруки № 20.502/70-1 від 14.04.2008 року вже була досліджена в рамках цивільної справи № 309/517/13-ц.

Суд, приймаючи вказане рішення, неповно встановив обставини справи та прийшов до хибних висновків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.268, 374,376, ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Головка В.М. задовольнити.

Рішення Хустського районного суду від 23 червня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання банку таким, що втратив право вимоги за договором поруки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі в сумі 704,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02.04.2018 року.

Головуючий

Судді