Ухвала

29 березня 2018 року

м. Київ

справа № 502/1728/15-ц

провадження № 61-5538св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Гірняк Л. А., Калараш А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») подано до суду позов до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на майно.

Свої вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» обґрунтовував тим, що 01 листопада 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 656 500,00 грн зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення коштів - 01 листопада 2017 року.

Цього ж дня у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно: пляжний готель «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 163,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 грошових зобов'язань за кредитним договором станом на 20 травня 2015 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої склав 2 161 225,70 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 645 118,89 грн, заборгованість за відсотками - 659 500,29 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 91 547,45 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 260 303,99 грн, інфляційні витрати за кредитом - 134 443,77 грн, інфляційні витрати за відсотками - 370 311,32 грн.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просив у рахунок часткового погашення цієї заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на іпотечне майно.

Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року, позов задоволено.

У рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 2007/669-19/70 у розмірі 2 161 225,70 грн, з яких: 645 118,89 грн сума заборгованості за кредитом, 659 500,29 - сума заборгованості за відсотками, 91 547,45 - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 260 303,99 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, 134 443,77 грн - розмір інфляційних витрат за кредитом, 370 311,32 грн - розмір інфляційних витрат за відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01 листопада 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 7788, а саме: пляжний готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 163,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06 червня 2007 року у справі № 201800/2007р., що набрало чинності 16 червня 2007 року, зареєстрованого 04 липня 2007 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, зареєстрованого у комунальному підприємстві «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за ОСОБА_4 згідно з витягом № 15111384, виданим комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 04 липня 2007 року, за реєстраційним № 19311349, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк».

Визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на пляжний готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 163,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ціну встановлено на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на день реєстрації права власності. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, особи які не брали участі у розгляді справі в суді першої інстанції, звернулися до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначили, що ухваленим у справі рішенням, суд вирішив питання про їх права та обов'язки та просили залучити їх до участі у справі як третіх осіб.

Апеляційний суд, залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, а ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим позивач скористався своїм правом задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд не взяв до уваги доводи ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо порушення рішенням районного суду їхніх прав та обов'язків, оскільки на час ухвалення рішення договір іпотеки, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був чинним, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів заявників у апеляційного суду відсутні.

У грудні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанцій, подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на оскаржуване судове рішення, в якій просять її скасувати, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 у касаційній скарзі посилаються на те, що апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вирішив питання про їхні права та обов'язки, оскільки об'єкт іпотеки є їх із ОСОБА_4 спільним об'єктом будівництва за договором про спільну діяльність.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, що 01 листопада 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 656 500,00 грн зі сплатою 15 % річних та з кінцевим терміном повернення коштів - 01 листопада 2017 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку банку належне їй нерухоме майно: пляжний готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 163,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 20 травня 2015 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої склав 2 161 225,70 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 645 118,89 грн, заборгованість за відсотками - 659 500,29 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 91 547,45 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 260 303,99 грн, інфляційні витрати за кредитом - 134 443,77 грн, інфляційні витрати за відсотками - 370 311,32 грн.

Отриману 05 травня 2015 року письмову вимогу про усунення порушень зобов'язання за договором кредиту ОСОБА_4 залишила без задоволення, заборгованість не погасила.

Заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року було предметом перегляду Апеляційного суду Одеської області за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ухвалою від 23 червня 2016 року залишено без змін.

В апеляційний скарзі ОСОБА_4 не повідомляла суд про інших осіб, права та обов'язки яким могли бути порушені ухваленим у справі рішенням.

Відповідно до частини першої статті 307 ЦПК України 2004 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Таким чином, на стадії апеляційного розгляду відповідно до статті 307 ЦПК України апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення до участі у справі третіх осіб.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд перевірив доводи ОСОБА_5, ОСОБА_6 та правильно зазначив, що відсутні підстави для скасування рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги, оскільки на момент винесення рішення договір іпотеки від 01 листопада 2007 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно: пляжний готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 163,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, був чинним.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору про створення спільної часткової діяльності від 12 січня 2005 року щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 220 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, також є співвласниками пляжного готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за цією ж адресою, а тому ОСОБА_4 незаконно передано в іпотеку банку вказане приміщення, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року, ухваленого за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк», відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про розподіл спільного майна та визнання права власності на частини нерухомого майна - пляжного готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, заявниками не надано доказів належності їм на праві спільної часткової власності спірного об'єкту нерухомості, а тому доводи касаційної скарги правильність висновків апеляційного суду не спростовують. Ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І.Усик