АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про припинення права власності, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року позивач звернулась до суду вищевказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що є матірю ОСОБА_3, 23 лютого 2015 року, якому за договором дарування від 13 жовтня 2016 року подарувала 33/100 частин домоволодіння № 188, розташованого по вул. Бакинська у місті Дніпрі.

Власником решти вказаного домоволодіння, тобто 67/100 частин, є ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5І.), який помер 02 серпня 2004 року. Після смерті ОСОБА_5 до належної останньому частини будинку ніхто не зявлявся, нею не опікувався.

У звязку із зазначеним в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою зареєструвати на підставі п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України за власником 33/100 частин домоволодіння № 188 по вул. Бакинська у місті Дніпрі ОСОБА_3 67/100 частин цього домоволодіння.

Оскільки рішенням державного реєстратора ОСОБА_4 № 36282594 від 24 липня 2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у проведенні державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на 67/100 частин домоволодіння № 188 по вул. Бакинська у місті Дніпрі, оскільки він не є власником цієї частини домоволодіння, ОСОБА_2 просила припинити право власності ОСОБА_5 на 67/100 частин вказаного домоволодіння, та визнати на них право власності за ОСОБА_3; судові витрати просила покласти на позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про припинення права власності, визнання права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі представник апелянта ОСОБА_6, посилаючись на те, що рішення суду є безпідставним та необґрунтованим, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заперечень на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за договором дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 13 жовтня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 462, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого діяв законний представник ОСОБА_7 (далі ОСОБА_3І.), прийняв у дар від ОСОБА_2 33/100 частин домоволодіння № 188 по вул. Бакинська у місті Дніпропетровську (а.с. 8, 10-11, 16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 529327, виданого 11 березня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с. 43).

З листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 14105 від 17 жовтня 2017 року вбачається, що в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію прав власності за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Бакинська, буд. 188, а саме 67/100 частин зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 грудня 1972 року, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, 33/100 зареєстровано за ОСОБА_8 (далі ОСОБА_8О.) (а.с. 62).

Судом також встановлено, що 02 серпня 2004 року ОСОБА_5 помер (а.с. 18).

З даних, наданих на запит суду Другою дніпровською державною нотаріальною конторою, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 до нотаріальних органів звернулася ОСОБА_9 (далі ОСОБА_9А.) із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_10 (а.с. 65 зворот).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Правовою підставою для звернення до суду із даним позовом позивач зазначає пункти 4, 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, відповідно до яких право власності припиняється у разі знищення майна; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, про прийняття якої заявила громадянка ОСОБА_9, шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.65 зв.)

Та обставина, що в заяві про прийняття спадщини ОСОБА_9 заявила про прийняття в спадок за заповітом лише квартири №32, будинку 7 по б-ру Рубіновому у місті Дніпропетровську - не позбавляє її права на отримання іншого спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_5 на час його смерті, а тому фактично у ОСОБА_9 виникло право на всю спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_5І

Відповідно до вимог статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до вимог статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ст.1298 ЦКУ).

Таким чином, слід дійти висновку, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, та конкретним терміном не обмежений. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину на успадковане майно не може бути підставою для припинення його права власності на це майно.

За вказаних обставин, оскільки заповіт на імя ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутній, зробити висновки про те, що ОСОБА_9 не успадкувала за заповітом 67/100 частин домоволодіння по вулиці Бакинській 188, у м.Дніпро нє можливо, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Аналізуючи положення ст.ст. 346,349 ЦК України, на надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, слід дійти висновку, що правових підстав для припинення права власності на 67/100 частин домоволодіння по вулиці Бакинській 188, у м.Дніпро не має.

При цьому колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання про припинення права власності на майно ОСОБА_9 остання не була долучена позивачем до участі у справі в якості відповідача, що є безумовною підставою для відмови у позові, а тому висновок районний суд про те, що позов предявлений не до того відповідача є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставним та необґрунтованими.

Не спростовані доводами апеляційної скарги висновку місцевого суду про те, що в спорах щодо спадкування права власності на майно, яке підлягає державній реєстрації в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав.

Обгрунтоваючи безпідставність предявлення позову саме до державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 районний суд правильно послався на розяснення, які містяться в п.18 постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», що у спорах про визнання права власності на спадкове майно (яким в даному випадку є спірна частина домоволодіння з огляду на встановлення спадкоємця після смерті її власника) в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав.

З урахуванням викладеного колегія судів вважає, що позивачем заявлено безпідставний позов до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про припинення права власності померлої особи та визнання на підставі цього права власності за власником решти цього обєкта нерухомого майна, оскільки нотаріус ОСОБА_4, як державний реєстратор, діє виключно в межах передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, до повноважень якої, відповідно до вимог ст.9 вказаного Закону входить виключно забезпечення проведення державної реєстрації прав, ведення Державного реєстру, взяття не облік безхазяйного нерухомого майна, та формування та зберігання реєстраційних справ, на підставі правових актів визначених ч.1ст.26 вказаного Закону.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи що апеляційну скаргу залишено без задоволення, судові витрати апелянту не відшкодовуються.

керуючись ст.ст. 367, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_11