АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження АДРЕСА_1-ц/774/255/18 Справа № 203/679/17 Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його батько в 1989 році придбав для нього нерухоме майно гараж, проте до органів реєстраційної служби документів для реєстрації права власності він не подав. З 1989 року його сім'я відкрито користується та фактично володіє гаражем, ніхто на вказаний гараж окрім нього не претендує, вимог щодо звільнення займаного майна до нього ніхто не пред'являв тому просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення - гараж, загальною площею 18 кв.м, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 та 24.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності в порядку набувальної давності на нежитлове приміщення - гараж загальною площею 18 кв.м, між буд. АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2.

Не погодившись з таким рішенням, Дніпропетровська місцева прокуратура № 3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що спірний об'єкт нерухомості є самочинно збудованим без належного дозволу та затвердженого проекту на земельній ділянці, яка не перебуває у праві власності чи користування позивача.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на протязі 27 років фактично, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном у вигляді гаражу, що розташований між буд. АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2,власники, які б могли претендувати на вказане майно відсутні, тому існують підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на зазначений об'єкт нерухомості.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сім'я позивача є користувачами гаража, розташованого між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, загальною площею 18 кв.м, з 22 квітня 1989 року.

Після смерті батька 06 серпня 2014 року, позивач продовжував користуватися гаражем, утримував його та здійснював ремонтні роботи.

Згідно матеріалів справи, гараж має наступні характеристики: довжина 6 м, ширина 3 м, висота 2,1 - 2,6 м, корисна площа приміщення 18 кв.м, фундамент - бетонний, стіна та покрівлі - металеві.

Ринкова вартість вказаного гаражу становить 11 000 грн., що підтверджується звітом № Д-08/05/16 з належної оцінки металевого гаражу загальною площею 18 кв.м, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В матеріалах справи відсутні відомості про власників спірного майна, яким добросовісно заволоділа сім'я позивача, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст.344 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

В розумінні положень ст.376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійсненого без належного дозволу місцевих органів виконавчої влади та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником раніше отримано право власності.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду.

Як вбачається з листа Дніпровської міської ради від 06.04.2017 № 7/11-672 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у ОСОБА_2 відсутні належно оформлені майнові права на земельну ділянку, на якій розташований спірний гараж (а.с.78-81).

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (далі - Положення) Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до Державної архітектурно-будівельної інспекції та її територіальних органів, що підтверджувало б досудовий та законодавчо передбачений порядок врегулювання спору, з метою перевірки дотримання всіх необхідних вимог до об'єкту нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи, а отже, на момент розгляду справи, спірний об'єкт в експлуатацію не введений.

Крім того позивач зазначив, що гараж є цегляною конструкцією, яка стоїть на фундаменті, проте на час проведення оцінки вартості гаражу, верхню оболонку з цегли розібрав. У висновку про вартість майна, зазначено, що гараж загальною площею 18 кв м, розташований між буд.АДРЕСА_1 та буд.АДРЕСА_2, є металевою конструкцією. При цьому доказів на підтвердження ідентичності зазначених споруд та розташування їх на одній земельній ділянці матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3- задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2017 року- скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в сумі 704,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова