АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

м. Харків

04 квітня 2018

справа № 646/2463/17

провадження № 22-ц/790/559/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С.,Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова , ухвалене 03 листопада 2017 року, під головуванням судді Єжова В.А., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимоги позивачка зазначила, що у січні 2016 року чоловік позивачки, ОСОБА_2, видав ОСОБА_6 довіреність з правом користуватись та розпоряджатись автомобілем MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ. Також зазначеною довіреністю було надано повноваження довіреній особі продати вказаний транспортний засіб (підписувати договори купівлі-продажу). Згідно вищезазначеній довіреності довіритель не уповноважував довірену особу на власний розсуд визначати ціну продажу. В свою чергу, ОСОБА_6 в порядку передоручення видала відповідну довіреність своєму зятю - ОСОБА_3.

Позивачка посилається на те, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 1997 року по теперішній час, що підтверджується Свідоцтвом про одруження I - ВЛ № 056184 від 22 серпня 1997 року.

Після передоручення ОСОБА_6 своїх повноважень ОСОБА_3, останнім від імені ОСОБА_2 було укладено з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ, за ціною 149990,50 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016.

Позивач вказує, що ОСОБА_6 є дружиною ОСОБА_7 - рідного брата її чоловіка, ОСОБА_3 їхній зять, а ОСОБА_4 рідна сестра ОСОБА_6, а тому, як зазначає позивач, вони були добре обізнані, що ОСОБА_2 одружений з позивачкою та перебував у зареєстрованому шлюбі під час укладання оспорюваного договору. Жодних повідомлень про те, що вказаний автомобіль було продано, позивач та її чоловік не отримував, ніяких грошей від продажу зазначеного автомобіля їхня сімя також не отримувала, ціна, за якою відчужено автомобіль, не була узгоджена з довірителем та його дружиною та є набагато нижчою від ринкової, що свідчить також про наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, представники за довіреностями (ОСОБА_6 та в порядку передоручення ОСОБА_3) при укладанні оспорюваного правочину діяли не в інтересах довірителя ОСОБА_2, а у своїх власних інтересах та в інтересах своїх близьких родичів.

22 жовтня 2016 року зазначений автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ (новий державний номер), було перепродано ОСОБА_5, що підтверджується договором купівлі-продажу від цієї ж дати.

Враховуючи вищевикладене просила :

- визнати недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016 щодо продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ, за яким від імені позивача було продано вказаний автомобіль ОСОБА_4 за 149 990,50 грн.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля від 22.10.2016 щодо продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений ОСОБА_4 з ОСОБА_5;

- застосувати наслідки недійсності правочинів до договорів купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016р. та від 22.10.2016р. щодо продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, а саме: скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 на автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер НОМЕР_1; повернути у власність ОСОБА_2 вказаний автомобіль; відновити реєстрацію права власності вказаного автомобіля за ОСОБА_2.

- вилучити із володіння ОСОБА_5 або будь-якої іншої особи повернути у власність ОСОБА_2 автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер НОМЕР_1

- встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно, після набрання ним законної сили є підставою для Територіальних сервісних центрів № 6341 № 6342 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області зареєструвати транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, за ОСОБА_2. Рішення суду в разі набуття законної сили є підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_2 па транспортний засіб MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 в Територіальних сервісних ах № 6341, № 6342 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір від 05 лютого 2016 року купівлі-продажу легкового автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ, за яким ОСОБА_2 продав(через представників), а ОСОБА_4 придбала його у власність.

Визнано недійсним договір від 22 жовтня 2016 року купівлі-продажу легкового автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ, за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 придбав його у власність.

Застосовано наслідки недійсності правочинів до зазначених договорів купівлі-продажу від 05 лютого 2016 року та 22 жовтня 2016 року, скасувавши право власності ОСОБА_5 на легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ, та визнавши право власності на зазначений автомобіль за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Вилучено з володіння ОСОБА_5 або будь-якої іншої особи та повернути у власність ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ.

У задоволенні позовних вимог про встановлення порядку виконання рішення відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та того, що при відчуженні майна мала місце недобросовісність сторін. Зазначає, що судом не було враховано положення ч. 4 ст. 65 СК України, відповідно до якої, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сімї. Також апелянт звертає увагу на неможливість задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, навіть у випадку визнання недійсним першого договору купівлі-продажу, оскільки в даному випадку повинен застосовуватися інститут віндикації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на момент розгляду справи.

Судом встановлено, що спірним є автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ.

Позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 1997 року по теперішній час, що підтверджується Свідоцтвом про одруження I - ВЛ № 056184 від 22 серпня 1997 року.

ОСОБА_2 придбав спірний автомобіль 17.09.2015 року за час шлюбу з позивачем (а.с. 92).

13 січні 2016 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_6 довіреність з правом користуватись та розпоряджатись автомобілем MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ. Також зазначеною довіреністю було надано повноваження довіреній особі продати вказаний транспортний засіб (підписувати договори купівлі-продажу). Довіреність передбачала право передоручення. (а.с. 9)

В свою чергу, ОСОБА_6 в порядку передоручення видала відповідну довіреність своєму зятю - ОСОБА_3.

Після передоручення ОСОБА_6 своїх повноважень ОСОБА_3, останнім від імені ОСОБА_2 05.02.2016 було укладено з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ, за ціною 149 990,50 грн. (а.с.7)

22 жовтня 2016 року зазначений автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ (новий державний номер), було перепродано ОСОБА_5, що підтверджується договором купівлі-продажу від цієї ж дати.

Згідно висновку довідкового консультаційного повідомлення про визначення середньої ринкової вартості КТЗ, складеного 12.04.2017 судовим експертом ОСОБА_8, середня ринкова ціна автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, станом на 05.02.2016 становила 1 368 440,00 грн. та станом на 22.10.2016 1 236 100,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що продаж майна, що є спільною сумісною власністю подружжя вчинено за відсутності згоди одного з подружжя за ціною, що є значно нижчою від ринкової вартості автомобіля.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позову.

Договір від 05.02.2016 позивач просила визнати недійсними з тих підстав, що він укладений без її згоди, всупереч інтересам ОСОБА_2, за зловмисною домовленістю представника ОСОБА_2 з ОСОБА_4

Між тим, за змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Крім того, ч. 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Згідно зі ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно із частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, є:

1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди;

2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками;

3) дії представника здійснювалися в межах наданих йому повноважень.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому, не має значення чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_4, яка придбала майно за договором купівлі-продажу від 05.02.2016 діяла недобросовісно знала чи не могла не знати про те, що, уповноваживши повіреного на продаж автомобіля, ОСОБА_7 не отримав згоди на це другого з подружжя; не доведено, що ОСОБА_4 мала домовленість із представником ОСОБА_7, який діяв всупереч його інтересам.

Представник позивача наполягає на тому, що ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 є між собою родичами, тісно спілкувалися між собою, мали гарні стосунки, тому ОСОБА_4 не могла не знати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають між собою у шлюбі та спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Дійсно, сторони не заперечують, що ОСОБА_4 доводиться рідною сестрою ОСОБА_6, яка була дружиною ОСОБА_7, який в свою чергу доводиться рідним братом ОСОБА_2

Водночас, із пояснень представника позивача вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають міцний шлюб, добрі стосунки, ОСОБА_4 не була свідком сварок між ними.

За таких обставин, ОСОБА_4 не мала підстав вважати, що ОСОБА_2 може діяти всупереч ОСОБА_1 та без її згоди ініціювати продаж майна.

Відомості щодо того, що ОСОБА_7 не перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем на час придбання автомобіля у договорі купівлі-продажу стверджувала не ОСОБА_4, а ОСОБА_3

Позивач вказує, що майно продано за ціною, яка є значно нижчою ніж ринкова вартість автомобіля, зазначає, що ані вона, ані ОСОБА_2 не отримали кошти від продажу майна.

Між тим, довіреність від 13 січня 2016 року, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 користуватись та розпоряджатись спірним автомобілем не визначала ціни продажу, отже не обмежувала повіреного у праві діяти на власний розсуд. (а.с. 9)

Крім того, ОСОБА_2, який підписав довіреність і є стороною цього правочину дії свого повіреного не оспорює, з вимогами про стягнення коштів, отриманих повіреним від продажу автомобіля, про визнання правочину недійсним - особисто не звертався.

ОСОБА_4 вказує, що ціна, за якою вона придбала автомобіль була визначена за домовленістю із ОСОБА_2 з огляду на їх сімейні стосунки, а спір виник лише через розлучення та поділ майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

З огляду на презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав у разі недоведення протилежного, ОСОБА_1 не могла не знати про те, що спірний автомобіль не перебуває у її володінні з лютого 2016 року, між тим, не пред*являла вимог щодо нього до квітня 2017 року.

Колегія суддів не приймає визнання позову ОСОБА_2 та ОСОБА_5, оскільки таке визнання суперечить закону, порушує права ОСОБА_4.

Так, окрім наведеного, суд першої інстанції визнав недійсним правочин від 22 жовтня 2016 року, при цьому неправильно застосував положення ст. 216 ЦК України, оскільки реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_9

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2018 року.