Справа № 515/2028/17
Провадження № 2/515/82/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Чумаченко Д.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача-адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3 представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просить усунути перешкоди позивачу у праві користування та розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом визнання втратившими право користування житлом та зняття з реєстрації неповнолітніх дітей відповідачки, посилаючись на слідуючі обставини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.12.2017 року, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Після реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, позивач виявив, що у ньому з 24.04.2012 року зареєстровані відповідачка - ОСОБА_3 разом зі своїми неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5, 2003 року народження та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично, відповідачка та її неповнолітні діти за місцем реєстрації не проживали, та не проживають в зазначеному будинку і на теперішній час. Однак, добровільно знятися з реєстрації та зняти з реєстрації своїх неповнолітніх дітей відповідачка не бажає.

У зв'язку з цим, заочним рішенням Татарбунарського районного суду від 02.11.2015 року усунуто перешкоди ОСОБА_7 у праві користування житлом шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 та зняття її з реєстрації місця проживання. Рішення суду набрало законної сили. Разом із цим, рішення суду в частині зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 не виконане у зв'язку з тим, що разом з нею зареєстровані її неповнолітні діти ОСОБА_5, 2003 року народження та ОСОБА_6, 2011 року народження. Добровільно зняти з реєстрації неповнолітніх дітей відповідачка відмовляється, що обмежує позивача у праві розпорядження майном, яке є невід'ємною складовою права власності, а саме щодо можливості відчуження належного йому нерухомого майна, оскільки він не може вчинити правочин стосовно своєї власаності за відсутності згоди органів опіки та піклування, так як право користування житлом рахується за неповнолітніми особами.

Тому, останній звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на докази не проживання відповідачки з дітьми за вказаною адресою та ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав за винятком стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат (а.с.42 ).

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.41).

Представник органу опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив спір вирішити на розсуд суду (а.с.43).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі №760, серії НМХ 365135 від 05 грудня 2017 року(а.с.9), який залишився після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. У належному йому будинку з 24.04.2012 року зареєстровані відповідачка ОСОБА_3 та її неповнолітні діти ОСОБА_5, 2003 року народження та ОСОБА_6, 2011 року народження. Однак, фактично відповідачка з неповнолітніми дітьми проживає за іншою адресою, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, незважаючи на те, що втратила право користування вказаним житлом. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом наступними доказами:

- копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.10.1972 року (а.с.6), згідно якого батьками ОСОБА_8 є ОСОБА_9 та ОСОБА_7;

- копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.06.1996 року (а.с.6а), яким підтверджується, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_10;

- копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 14.04.2017 року (а.с.7), згідно якої ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Татарбунари Одеської області;

- копією заповіту серії НМА 409532, зареєстрованого в реєстрі за №277 від 21.03.2017 року (а.с.8), з якого слідує, що ОСОБА_1 є спадкоємцем по заповіту на все майно, яке належало ОСОБА_7 на день її смерті.

З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №50147816 від 05.12.2017 року (а.с.10-11) вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, державним нотаріусом Колісником Д.Ю. відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 60659946, зареєстрована у нотаріуса за №164/2017 від 18.05.2017 року та видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване за №760 від 05.12.2017 року на житловий будинок з іншими спорудами, розташований по АДРЕСА_1. Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12-13).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 20.03.2017 року, за участю депутатів Татарбунарської міської ради Одеської області Ніколаєнко С.М. та Котович Г.В., голови міської ради Глущенка А.П., встановлено, що власник, на той час, ОСОБА_7, яка прописана та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 проживає одна. Після перегляду домової книги, виявлено, що за цією адресою прописано декілька людей, але на момент складання акту ОСОБА_7 проживала в будинку поодиноко, інші жильці мешкають за іншою адресою, в тому числі ОСОБА_3 разом з дітьми виїхала 02.08.2014 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області (а.с.14).

Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від ІНФОРМАЦІЯ_2, складеного в присутності секретаря Татарбунарської міської ради Одеської області Жаран О.В., юриста виконавчого комітету міської ради Борденюка В.М., головного спеціаліста ССД Татарбунарської райдержадміністрації Горбатюк Я.А. та сусідів ОСОБА_17, ОСОБА_12, комісією встановлено, що ОСОБА_7 на протязі трьох років в будинку проживає одна, їй постійно допомагає старший син - ОСОБА_8 зі своєю сім'єю. Молодший син ОСОБА_18 виїхав за межі України, його співмешканка ОСОБА_3 зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, 2003 року народження та ОСОБА_6, 2011 року народження виїхала в с. Дмитрівка Татарбунарського району. В ході огляду домоволодіння дитячих речей та дитячих ліжок не виявлено (а.с.15).

Копією заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.02.2015 року (а.с.17) підтверджується, що ОСОБА_7 усунуто перешкоди у користуванні житлом, шляхом позбавлення ОСОБА_3, 1982 року народження права користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 та зняття останньої з реєстрації вищезазначеного проживання.

Із копії довідки №336/17, виданої відділом з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.18) слідує, що ОСОБА_7, 1953 року народження на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. На момент її смерті за даною адресою були зареєстровані: ОСОБА_18, 1976 року народження, ОСОБА_3, 1982 року народження, ОСОБА_5, 2003 року народження, ОСОБА_6, 2011 року народження та ОСОБА_1, 1996 року народження.

З копії інформаційної довідки КЗ «Дмитрівський дошкільний начальний заклад (ясла-садок) «Ромашка», наданою на адвокатський запит за №16 від 14.04.2017 року, підтверджується, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахований в КЗ «Дмитрівський ДНЗ (ясла-садок) «Ромашка» комбінованого типу з 07.08.2014 року, який відвідує дитячий садок систематично по теперішній час.

З копії довідки №39, виданої КЗ «Дмитрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Татарбунарької районної ради Одеської області 11.04.2017 року (а.с.20) вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно навчається в даному закладі з 2014 року, на даний момент він є учнем 8-А класу.

З довідки, виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22) слідує, що ОСОБА_3, 1982 року народження не зареєстрована та не проживає та території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Діти - ОСОБА_5, 2003 року народження та ОСОБА_6, 2011 року народження фактично проживають без реєстрації в АДРЕСА_2.

Довідкою №692, виданою виконкомом Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.24) підтверджується, що ОСОБА_1, 1996 року народження, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1. Згідно рішення Татарбунарської міської ради №89 від 30.03.2016 року, АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 (а.с.23).

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у домоволодінні, яке належить позивачу на праві власності, обмежує останнього у праві розпорядження майном, що є невід'ємною складовою права власності, гарантоване стеттею 41 Конституції України, оскільки він не може вчиняти правовичини стосовно своєї власності за відсутності згоди органів опіки та піклування.

Питяння визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Так, згідно з ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

Як встановлено частинами 1 та 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Суд вважає, що зняття з реєстрації не порушує право неповнолітніх дітей, оскільки вони фактично постійно проживають за іншою адресою, не за місцем реєстрації, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованими у будинку, який належить позивачу, неповнолітні діти не набувають за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно домоволодіння і, відповідно, будучи знятими з реєстрації в домоволодінні, ніяких майнових прав не втрачають.

Натомість, подальша формальна реєстрація неповнолітніх дітей відповідачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у домоволодінні є порушенням права власника, тобто позивача, а також суперечить положенням Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ст.310 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, При цьому, згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування належним йому житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з того, що Закон України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та разпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше року), в тому числі й його неповнолітніх дітей, права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідачки ОСОБА_3, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей (а.с.41) та вже визнана за рішенням Татарбунарського районного суду від 02.11.2015 року такою, що втратила право користування житлом (а.с.17), а також за відсутності заперечень органу опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.43), враховуючи, що діти проживають за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_2 тривалий час, про що свідчить довідка органу місцевого самоврядування (а.с.22), суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом визнання останніх втратившими право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.16, 29, 242, 310, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, у праві користування житлом, шляхом визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившими право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 та зняття останніх з реєстрації вищезазначеного місця проживання.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Семенюк