Номер провадження: 22-ц/785/1009/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечне кредитування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2017 року, ухваленого суддею Середою І.В.,

встановила:

17.08.2015 року ПАТ «Перший інвестиційний банк» звернулось до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19.02.2008 року між ВАТ «Перший інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший інвестиційний банк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит, в подальшому договір про внесення змін та доповнень №1 від 11.08.2011 року (надалі разом-кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 35937 доларів США строком до 10.01.2032 року із сплатою 13% річних, а останній повинен був щомісячно повертати кредит зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до графіку платежів, рівними частинами в сумі не менше 120,56 доларів США, в останній місяць не менше 571,34 доларів США. Кредитні зобовязання були забезпеченні порукою ОСОБА_3 Оскільки відповідачі зобовязання за укладеними договорами належним чином не виконали, то станом на 01.03.2017 року, згідно заяви про збільшення позовних вимог від 15.03.2017 року, утворилася заборгованість у розмірі 32466,96 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 01.03.2017 року 1 004 620,73 грн., яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2017 року позовні вимоги ПАТ «Перший інвестиційний банк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Перший інвестиційний банк» борг за договором про іпотечне кредитування у сумі 984334,92 грн., з яких: 21579,35 доларів США строкова заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає - 572692,21 грн.; 251,10 доларів США строкова заборгованість за процентами, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 6663,92 грн.; 3255,12 грн., прострочена заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 86387,3 грн.; 7381,39 доларів США прострочена заборгованість за процентами, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 195893,97 грн.; а також пеня за прострочення сплати кредиту 37623,33 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 85074,18 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ПАТ «Перший інвестиційний банк».

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо належного виконання позивачем умов кредитного договору, оскільки позивачем фактично не надані докази надання позичальнику грошових коштів у розмірі та валюті, передбаченому умовами кредитного договору, так як згідно наданої виписки по рахунку банком було перераховані грошові кошти у гривні, тоді як умовами договору було надання грошових коштів у доларах США, а тому вимоги позивача про стягнення сум ймовірної заборгованості на підставі умов кредитного договору, тим більше, вимога повернути у доларах США грошові кошти, надані у гривнях, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 19.02.2008 року між ВАТ «Перший інвестиційний банк» (яке у подальшому змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Перший інвестиційний банк») та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 07/04-08-КФ (а.с.6-17), відповідно до якого банк надає останньому грошові кошти в сумі 35937,00 доларів США на фінансування будівництва квартири та придбання (набуття) її у власність в майбутньому за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А№36-Б від 15.01.2008 року. Кредит надавався зі строком погашення не пізніше 10.01.2032 року зі сплатою 13,0% річних, а ОСОБА_2 зобовязаний був щомісячно до 10 числа повертати позику і проценти за користування кредитом рівними платежами в сумі не менше 120,56 доларів США, в останній місяць не менше 571,34 доларів США, відповідно до графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною договору (п.2.4 договору). Пізніше, 11.08.2011 року між ПАТ «Перший інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було підписано договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки №05/0704-П від 19.02.2008 року, відповідно до п.1.1 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 07/04-08-КФ.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач свої зобовязання за договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 35937 доларів США на споживчі потреби. У свою чергу відповідач прийняв позику, використавши її за призначенням, але свої зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконує.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Банк, відповідно до п. 5.2.3 кредитного договору, за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами більш ніж 30 календарних днів та/або за прострочення виконання зобовязання по поверненню частини кредиту згідно з встановленим графіком погашення, визначеного у п.2.4 договору більш ніж 30 календарних днів, має право відмовитись від подальшого кредитування, вимагаючи від позичальника дострокового повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів за користування ними.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому.

За порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (п.7.3 кредитного договору).

16.02.2015 року та 03.04.2015 року позичальнику та поручителю було надіслано вимоги про дострокове виконання грошових зобовязань, якими було зобовязано у 30-денний термін повернути вказану заборгованість (а.с.32-34, 35-37).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань станом на 01.03.2017 року утворилася заборгованість у сумі 32466,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складала 881922,76 грн., з яких строкова заборгованість за кредитом 21579,35 доларів США, (еквівалент 586175,29 грн.), строкова заборгованість за відсотками 251,10 доларів США (еквівалент 6820,81 грн.), прострочена заборгованість за кредитом 3255,12 доларів США (еквівалент 88421,15 грн.), прострочена заборгованість за процентами 7381,39 доларів США (еквівалент 200505,97 грн.), крім того, пеня за прострочення сплати кредиту 37623,33 грн., пеня за прострочення сплати процентів 85074,18 грн., а всього 1004620,73 грн. (а.с.114-124).

Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до договору поруки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитного зобовязання між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, остання взяла на себе зобовязання солідарно відповідати перед позивачем за зобовязаннями ОСОБА_2 за кредитним договором у повному обсязі (п.1.1 договору).

Стаття 4 кредитного договору, що відповідає вимогам ст.1050 ЦК України, передбачає право позивача вимагати від відповідача ОСОБА_3 дострокового повернення позики, сплати процентів та інших платежів за даним договором у разі порушення позичальником зобовязань щодо погашення кредиту.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.533 ЦК України, якщо грошове зобовязання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти у день платежу.

Отже, районний суд дійшов висновку, що вимоги є обґрунтованими, тому підлягають стягненню з відповідачів з урахуванням вимоги представника про визначення суми боргу в доларах в гривневому еквіваленті станом на час прийняття рішення: 21579,35 доларів США строкова заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року (1 долар США -26,5389 грн.) складає - 572692,21 грн.; 251,10 доларів США строкова заборгованість за процентами, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 6663,92 грн.; 3255,12 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 86387,3 грн.; 7381,39 доларів США прострочена заборгованість за процентами, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 195893,97 грн.; заборгованість у сумі 984334,92 грн., а також пеня за прострочення сплати кредиту 37623,33 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 85074,18 грн.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про належне виконання позивачем умов кредитного договору, оскільки позивачем фактично не надані докази надання позичальнику грошових коштів у розмірі та валюті, передбаченому умовами кредитного договору, так як згідно наданої виписки по рахунку банком було перераховані грошові кошти у гривні, тоді як умовами договору було надання грошових коштів у доларах США, а тому вимоги позивача про стягнення сум заборгованості на підставі умов кредитного договору не підлягають задоволенню, з огляду на те, що такі доводи не були предметом розгляду у суді першої інстанції, крім того факт отримання кредиту в доларах США визнавався сторонами, а тому не потребує доказуванню, крім того факт отримання кредиту у доларах США та наявності заборгованості підтверджується матеріалами справи, а саме: копією кредитного договору; копією заяви про видачу готівки; №7/01 від 19.02.2008 року; копією квитанції №187505; копією розпорядження про курси обміну валют від 19.02.2008 року; копією меморіального ордеру №817509 від 19.02.2008 року.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що майнові права позивача порушенні, а тому підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.

Отже, доводи апеляційних скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_5