02 квітня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - Бібіка О.В.
за участю секретаря - Горобець Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
14.12.2017 ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 з вимогами: визнати за ними у рівних частках право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 61,70 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м.), що належить ОСОБА_3
В обґрунтування зазначили, що вони є власниками 2/3 частин спірної квартири. В квартирі зареєстровані вони та їх дочка - відповідач у справі, яка з січня 2007 року у квартирі не проживає, місце її перебування не відоме. Факт реєстрації дочки перешкоджає вирішенню питання щодо оформлення субсидії на оплату житлово - комунальних послуг. Враховуючи, що вони зареєстровані у квартирі з 1996 та 2000 року, тобто добросовісно, безперервно та відкрито володіють майном, вважають, що існують підстави для набуття ними права власності за набувальною давністю.
В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягали. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення про виклик в судове засідання, розміщене на сайті Судової влади, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавала (а. с. 42).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 21.01.1999 року квартира № 46, розташована за адресою: сел. Слобожанське (Комсомольське) Зміївського району Харківської області, вул. Лермонтова, 2, належить на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а. с. 20).
Відповідно до даних довідки від 19.11.2015 за № 2214, за вищезазначенною адресою значаться зареєстрованими ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (а.с. 17)
Відповідно до актів обстеження від 13.06.2017, 24.11.2015, складених депутатом Комсомольської селищної ради ОСОБА_6 у присутності свідків, ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2007 року (а.с. 18, 19)
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду
Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав»,при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2ст. 344 ЦК України).
Враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.
Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту ч. 1ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку , що позивачі мають достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат провести у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 13, 141,223, 263, 265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 Євстафієвною у рівних частинах право власності на 1/3 частку квартири № 46 (загальною площею 61,70 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м.) в будинку № 2 по вулиці Лермонтова в смт. Слобожанське Зміївського району Харківської області, за набувальною давністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення повністю або частково безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.
Рішення суду у повному обсязі складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий -