Справа № 569/8335/17
номер провадження 2/558/20/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

03 квітня 2018 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в сумі 68656,99 гривень, посилаючись на невиконня відповідачем своїх зобов'язань згідно такого договору.

В позовній заяві позивач ОСОБА_3 зазначає про те, що 7 листопада 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, що був оформлений розпискою та відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 отримав від неї, ОСОБА_3, 1900 доларів США та 100 Євро.

Позику відповідач ОСОБА_4 зобовязувався повернути у строк до 7 травня 2015 року.

Однак, відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання за договором позики виконав частково, повернув позику в сумі 474 доларів США.

Станом на 27 травня 2017 року розмір заборгованості за договором позики становить 1426 доларів США, що на день подання позовної заяви до суду складає за офіційним курсом Національного банку України (далі по тексту НБУ) 37470 гривень, та 100 Євро, що на день подання позовної заяви до суду становить 2946,67 гривень. Разом сума заборгованості становить 40417,24 гривень.

Оскільки договором позики не встановлено розміру процентів за користування позикою, то відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), позивач ОСОБА_3 у позовній заяві зазначає про те, що має право вимагати проценти на рівні облікової ставки НБУ, щомісячно до дня повернення позики.

Несплата відповідачем суми боргу є простроченням виконання грошового зобовязання, а тому відповідач, відповідно до ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З вказаних підстав у позовній заяві позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 40417,24 гривень боргу за договором позики, 16382,82 гривень процентів за користування позикою, 9362,13 гривень втрат від інфляції, 2494,80 гривень трьох процентів річних.

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_3 судові витрати просила покласти на відповідача.

13 лютого 2018 року до суду позивач ОСОБА_3 подала заяву про збільшення позовних вимог у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики (за розпискою) станом на 1 березня 2018 року, а саме: 40417,24 гривень боргу, 24608,43 гривень процентів, 12183,25 гривень втрат від інфляції, 3414,80 гривень трьох процентів річних.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, оскільки в звязку з лікуванням не може зявитися до суду.

Відповідач ОСОБА_4 у підготовчі засідання 24 січня, 6 лютого, 2 березня 2018 року, а також у судові засідання 22 березня та 3 квітня 2018 року не зявився, хоч про час та місце їх проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки за адресою останнього відомого зареєстрованого місця його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки в судові засідання відповідач ОСОБА_4 не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України).

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики направлена Рівненським міським судом Рівненської області за підсудністю до Демидівського районного суду Рівненської області.

Спори про підсудність не допускаються.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення.

Як вбачається із розписки (а.с. 9, 12) відповідач ОСОБА_4 7 листопада 2013 року отримав від позивача ОСОБА_3 1900 доларів США та 100 Євро, які зобовязувався повернути до 7 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці, кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобовязань щодо повернення позики і на даний час.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі № 6-1229цс16, розяснено, що згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_4 позику (грошові кошти) позивачеві ОСОБА_3 повернув частково в розмірі 474 доларів США.

Отже, сума неповернутих відповідачем позивачеві коштів становить 1426 доларів США та 100 Євро.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики (за розпискою) від 7 листопада 2013 року в розмірі 1426 доларів США, що на час подання до суду позивачем позовної заяви (27 травня 2017 року, як вказано позивачем у позовній заяві) за офіційним курсом НБУ складає 37470,57 гривень (1426 доларів США х 26,28 гривень (офіційний курс НБУ станом на 27 травня 2017 року) = 37470,57 гривень).

Крім того, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики (за розпискою) від 7 листопада 2013 року в розмірі 100 Євро, що на час подання до суду позивачем позовної заяви (27 травня 2017 року, як вказано позивачем у позовній заяві) за офіційним курсом НБУ складає 2946,67 гривень гривень (100 Євро х 29,46 гривень (офіційний курс НБУ станом на 27 травня 2017 року) = 2946,67 гривень).

Разом сума заборгованості за договором позики становить 40417,24 гривень.

При цьому, суд вважає за можливе задовільнити позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з розрахунку за курсом НБУ, що був встановлений на час звернення позивача до суду (27 травня 2017 року), а не на час ухвалення рішення, оскільки таке стягнення не може вважатися несправедливим для будь-якої із сторін. Відповідач не надавав до суду заперечень щодо такого стягнення, а позивач у поданій до суду заяві про збільшення позовних вимог наполягала на їх задоволенні за розрахунком, проведеним позивачем, станом на 27 травня 2017 року (а.с. 49, 50).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно проведеного позивачем ОСОБА_3 розрахунку, вказаного у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, сума процентів за користування позикою за період з 8 травня 2015 року по 1 березня 2018 року становить 24608,43 гривень (з 8 травня 2015 року по 27 серпня 2015 року (112 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 30% сума процентів становить 3720,60 гривень; з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року (28 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 27% сума процентів становить 837,14 гривень; з 29 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 22% сума процентів становить 852,64 гривень; з 30 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року (49 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 22% сума процентів становить 1193,69 гривень; з 18 грудня 2015 року по 27 січня 2016 року (41 день прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 22% сума процентів становить 998,80 гривень; з 28 січня 2016 року по 2 березня 2016 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 22% сума процентів становить 852,64 гривень; з 3 березня 2016 року по 21 квітня 2016 року (50 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 22% сума процентів становить 1218,05 гривень; з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 19% сума процентів становить 736,37 гривень; з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року (28 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 18% сума процентів становить 558,09 гривень; з 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 16,50% сума процентів становить 639,48 гривень; з 29 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року (49 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 15,50% сума процентів становить 841,01 гривень; з 16 вересня 2016 року по 27 жовтня 2016 року (42 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 15% сума процентів становить 697,61 гривень; з 28 жовтня 2016 року по 7 грудня 2016 року (41 день прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14% сума процентів становить 635,60 гривень; з 8 грудня 2016 року по 25 січня 2017 року (49 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14% сума процентів становить 759,62гривень; з 26 січня 2017 року по 1 березня 2017 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14% сума процентів становить 542,59 гривень; з 2 березня 2017 року по 2 березня 2017 року (1 день прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14% сума процентів становить 15,50 гривень; з 3 березня 2017 року по 13 квітня 2017 року (42 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14% сума процентів становить 651,11 гривень; з 14 квітня 2017 року по 25 травня 2017 року (42 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 13% сума процентів становить 604,60 гривень; з 26 травня 2017 року по 27 травня 2017 року (2 днівпрострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 12,50% сума процентів становить 27,68 гривень; з 28 травня 2017 року по 6 липня 2017 року (40 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 12,5% сума процентів становить 1107,32 гривень; з 7 липня 2017 року по 2 серпня 2017 року (27 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 12,5% сума процентів становить 747,44 гривень; з 3 серпня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (85 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 12,5% сума процентів становить 2353,06 гривень; з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року (49 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 13,5% сума процентів становить 1464,99 гривень; з 15 грудня 2017 року по 25 січня 2018 року (42 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14,5% сума процентів становить 1348,72 гривень; з 26 січня 2018 року по 1 березня 2018 року (34 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 16% сума процентів становить 1204,77 гривень).

Перевіривши вказаний розрахунок, судом встановлено, що вимоги позивача ОСОБА_3В про стягнення процентів у розмірі 24608,43 гривень є обгрунтованим.

Як передбачає ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем ОСОБА_3 розрахунок суми втрат від інфляції в розмірі 12183,25 гривень, суд приходить до висновку про обгрунтованість таких вимог.

При вирішенні позовних вимог позивача в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми позики в розмірі 3414,80 гривень (за період з 8 травня 2015 року по 1 березня 2018 року), суд перевіривши наданий позивачем розрахунок, приходить до висновку про його обгрунтованість (40417,24 гривень заборгованості х 3 х 1028 днів прострочення (з 8 травня 2015 року по 1 березня 2018 року) : 365 : 100 = 3418,80).

Доказів неправильності проведенного позивачем розрахунку відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими і доведеними, відповідач в судове засідання не зявився, заперечень та доказів на спростування доводів позивача не надав.

З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 заборгованості за договором позики (розпискою) в розмірі 80623,72 гривень, з яких: 40417,24 гривень сума боргу за розпискою, 24608,43 гривень процентів, 12183,25 гривень втрат від інфляції, 3414,80 гривень нарахованих трьох процентів річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 1391,38 гривень, сплаченого на час подання до суду позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, судового збору (а.с. 1, 48).

Підстав для звільнення відповідача ОСОБА_4 від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на положення ст.ст. 15, 16, 525, 526, 530, 549-552, 611, 625, 1046-1050 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики (розпискою) від 7 листопада 2013 року в розмірі 80623,72 гривень, з яких: 40417,24 гривень сума боргу за розпискою, 24608,43 гривень процентів, 12183,25 гривень втрат від інфляції, 3414,80 гривень нарахованих трьох процентів річних.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1391,38 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.С. Феха.