Номер провадження: 22-ц/785/1008/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, КП ЖКС «Пересипський», про визнання приміщення жилим, зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13.11.2017 року, ухваленого суддею Бабаковим В.П.,

встановила:

08.11.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати квартиру АДРЕСА_1 жилою та зобовязати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради включити зазначену квартиру до складу житлового фонду та видати ордер на квартиру імя позивача.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м.Одеси №57 від 01.03.1990 року мешканці аварійного будинку, в тому числі вона складом родини 4 особи (позивач, чоловік, донька, син) підлягали відселенню виконкомом Одеської міської ради народних депутатів із будинку №291 по вул. Гладкова за рахунок ліміту відселення із аварійних будинків. Разом з членами своєї родини позивач перебувала на квартирному обліку при Ленінському райвиконкомі з 13.07.1988 року. Рішенням виконкому Ленінської райради народних депутатів №196/1 від 27.07.1995 року позивачу на склад родини із 3 осіб (позивач, донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_3, 1985 р.н.) була виділена трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 у зв'язку з тим, що буд. №291 по вул. Гладкова в м. Одесі став непридатним для проживання внаслідок обрушення. На підставі даного рішення був виданий ордер №374 ЛP на право заняття вказаної квартири та відповідно до п.1 рішення позивач була знята з квартирного обліку. Рішенням Ленінської райради народних депутатів м. Одеси №97/4 від 24.04.1996 року ОСОБА_2 та членам родини в складі 3-ох осіб було надано аварійну квартиру АДРЕСА_3 для тимчасового проживання, оскільки будинок №72 по вулиці Ж. Кюрі ще не був введений в експлуатацію, а будинок №291 по вул. Гладкова вже був зруйнований. У 2000 році ордер №374 ЛР на право заняття квартири АДРЕСА_4 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Одеси був визнаний недійсним у зв'язку з тим, що будинок не був зданий в експлуатацію та квартира не відповідала санітарним та технічним вимогам. Розпорядженням Ленінської районної адміністрації м. Одеси №131 від 05.03.2001 року було внесено зміни до рішення виконкому Ленінської райради народних депутатів №196/1 від 27.07.1995 року та ОСОБА_2 на склад родини 3 особи було надано квартиру №37 в будинку, 476 (будівельний номер), по вул. Жоліо-Кюрі в м. Одесі. В рішенні зазначалось, що «після здачі будинку, 476 (будівельний номер) в експлуатацію та присвоєння йому поштової адреси, гр. ОСОБА_2 видати ордер на кв.37 на склад родини 3 чоловіка». Розпорядженням Суворовської районної адміністрації №1610 від 29.12.2001 року зазначений будинок було прийнято в експлуатацію, але вселитися в квартиру і жити там було неможливо, оскільки згідно акту від 11.08.2003 pоку, затвердженому КП ДЕЗ «Марсельське», квартира №37 потребувала значної добудови. Лише 25.10.2010 року на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації №647р від 22.10.2010 року доньці позивача - ОСОБА_4 із сім'єю з 3 осіб (вона, її донька - ОСОБА_5, син - ОСОБА_6) видано ордер на право заняття жилого приміщення жилою площею 37,20 кв.м., що складається з 3-х кімнат в квартирі за адресою: АДРЕСА_5. Позивачу разом із сином, ОСОБА_3, не було включено до ордеру на вселення до квартири. Позивач стверджувала, що вже понад 18 років вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, наданій у 1996 році для тимчасового проживання. Ордер на вселення до даної квартири наданий не був, договір найму жилого приміщення укладений не був. Зазначена квартира була надана в аварійному стані без комунікацій, без санвузлу та складалась із однієї кімнати, загальною площею 12,5 кв.м. і кухні. За перші роки проживання в квартирі позивач вимушена була за власні кошти здійснити ремонт, провести комунікації. Згідно акту №183 від 2002 року технічний стан спірної квартири задовільний, квартира трьохкімнатна з повним набором підсобних приміщень, обладнана всіма сітями водопроводу, каналізації, газопостачання, електропостачання, опалення від АОГВ та придатна до експлуатації. Неодноразові звернення до органів місцевого самоврядування щодо надання ордеру на вселення до зазначеної квартири, укладення договору найму жилого приміщення та здійснення реєстрації залишилися без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13.11.2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, наполягала на задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилалась на те, що рішення суду відповідає вимогам законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №57 від 01.03.1990 року мешканці аварійного будинку, в тому числі ОСОБА_2 складом родини 4 особи (позивач, чоловік, донька, син) підлягали відселенню виконкомом Одеської міської ради народних депутатів із будинку №291 по вул. Гладкова за рахунок ліміту відселення із аварійних будинків.

Разом з членами своєї родини ОСОБА_2 перебувала на квартирному обліку при Ленінському райвиконкомі з 13.07.1988 року.

Рішенням виконкому Ленінської райради народних депутатів №196/1 від 27.07.1995 року позивачці ОСОБА_2 на склад родини із 3 осіб (позивач, донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_3, 1985 р.н.) була виділена трьохкімнатна квартира АДРЕСА_6 у зв'язку з тим, що буд. №291 по вул. Гладкова в м. Одесі, став непридатним для проживання внаслідок обрушення.

На підставі даного рішення був виданий ордер №374 ЛP на право заняття вказаної квартири та, відповідно до п.1 рішення, позивач була знята з квартирного обліку. Рішенням Ленінської райради народних депутатів №97/4 від 24.04.1996 року ОСОБА_2 та членам родини в складі 3-ох осіб було надано аварійну квартиру АДРЕСА_3 для тимчасового проживання, оскільки будинок №72 по вулиці Ж. Кюрі ще не був введений в експлуатацію, а будинок №291 по вул. Гладкова вже був зруйнований.

У 2000 році ордер №374 ЛР на право заняття квартири АДРЕСА_4 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Одеси був визнаний недійсним у зв'язку з тим, що будинок не був зданий в експлуатацію та квартира не відповідала санітарним та технічним вимогам.

Розпорядженням Ленінської районної адміністрації №131 від 05.03.2001 року було внесені зміни до рішення виконкому Ленінської райради народних депутатів №196/1 від 27.07.1995 року та, ОСОБА_2 на склад родини 3 особи було надано квартиру №37 в будинку 476 (будівельний номер) по вул. Жоліо-Кюрі в м. Одесі.

В рішенні зазначалось, що «після здачі будинку 476 (будівельний номер) в експлуатацію та присвоєння йому поштової адреси, гр. ОСОБА_2 видати ордер на кв.37 на склад родини 3 чоловіка». Розпорядженням Суворовської районної адміністрації №1610 від 29.12.2001 року зазначений будинок було прийнято в експлуатацію, але вселитися в квартиру і жити там було неможливо, оскільки згідно акту від 11.08.2003 pоку, затвердженому КП ДЕЗ «Марсельське», квартира №37 потребувала значної добудови.

25.10.2010 року на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації №647р від 22.10.2010 року доньці позивача - ОСОБА_4 із сім'єю з 3 осіб (вона, її донька - ОСОБА_5, син - ОСОБА_6) видано ордер №009024 серія CP на право заняття жилого приміщення жилою площею 37,20 кв.м., що складається з 3-х кімнат в квартирі за адресою: АДРЕСА_5. Позивача разом із сином, ОСОБА_3, не було включено до ордеру на вселення до квартири.

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, наданій у 1996 році для тимчасового проживання. Ордер на вселення до даної квартири наданий не був, договір найму жилого приміщення укладений не був. Квартира АДРЕСА_7 надана в аварійному стані без комунікацій, без санвузлу та складалась із однієї кімнати, загальною площею 12,5 кв.м. і кухні. За перші роки проживання в квартирі позивач вимушена була за власні кошти здійснити ремонт, провести комунікації (газ, світло, воду), оскільки неповнолітні діти вимагали нормальних умов для проживання. Згідно акту №183 від 2002 року технічний стан квартири АДРЕСА_8 - задовільний, квартира трьохкімнатна з повним набором підсобних приміщень, обладнана всіма сітями водопроводу, каналізації, газопостачання, електропостачання, опалення від АОГВ та придатна до експлуатації.

Однак районним судом також встановлено, що відсутнє рішення виконкому Одеської міської ради про скасування рішення виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Одеси від 15.08.1980 року № 419 про визнання будинку № 11 по вул. Бадаєва в м. Одесі аварійним.

Позовних вимог щодо зобовязання Виконкому Одеської міської ради прийняти таке рішення, або розглянути вказане питання на сесії Одеської міської ради суду не заявлено, а тому районний суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є передчасними, та такими що не підлягають задоволенню.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно того,що суд першої інстанції як на підставу відмови у задоволені позову помилково посилався на відсутність рішення виконкому Одеської міської ради щодо скасування рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста ОСОБА_5 від 15.08.1980 року №419 про визнання будинку №11 по вулиці Бадаева в місті Одесі аварійним, оскільки ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції жодних доказів протилежного не подала.

Крім того апелянтом не подано доказів, що займана нею квартира повністю відповідає за своїми ознаками нормативному визначенню квартири і житла та є жилою.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта, що нею було заявлено клопотання про забезпечення доказів щодо зобовязання Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради обстежити спірну квартиру на предмет технічного її стану, за результатами якого затвердити висновок про технічний стан зазначеної квартири щодо придатності проживання, однак районним судом клопотання не було розглянуто, оскільки таке клопотання до суду апеляційної інстанції не заявлено.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що житлові права ОСОБА_2 не порушенні, заявлені нею вимоги не підлягають судовому захисту в обраний спосіб.

Таким чином, доводи апеляційних скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13.11.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7