АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/496/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретаря:Гриньової А.М.,

учасники справи:ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2018 року (суддя - Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання права особистої приватної власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою власністю.

Позивач зазначала, що в 1983 році нею разом з її колишнім чоловіком ОСОБА_8 було придбано в Житлово-будівельному кооперативі №35 квартиру АДРЕСА_2, однак, належним чином правоустановлюючі документи на спірну квартиру нею оформлені тільки 24.12.1996 року.

Посилаючись на те, що спірна квартира придбана нею до шлюбу з ОСОБА_7, просила визнати зазначену квартиру її особистою власністю.

У листопаді 2017 року, ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Позовні вимоги мотивував тим, що під час шлюбу з ОСОБА_5 спільними коштами вони сплачували пайові внески за квартиру. В період з 1987 року по 1992 рік була внесена сума в розмірі 3800 карбованців, з розрахунку від 63 до 70 крб. на місяць, з 1992 року доплачували купонами, у 1996 році оплачували послуги БТІ. Повністю внески за квартиру були сплаченні у 1996 році.

Вказує, що з 1987 році його місце проживання зареєстроване у спірній квартирі, іншого житла не має. Вважає, що спірна квартира належить йому та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, оскільки набута ними за час перебування у шлюбі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право особистої ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Карплюк О.І. Категорія: 48

Доповідач: Янчук Т.О.

приватної власності на квартиру АДРЕСА_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ квартири АДРЕСА_1, відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання квартири особистою приватною власністю, а його позов про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що в справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтвердили сплату пайових внесків до їхнього шлюбу. При цьому вказував, що ОСОБА_5, надавши лише квитанцію від 01.04.1976 року, приховала інші квитанції, які б підтвердили сплату пайових внесків під час їхнього шлюбу. На його думку, суд першої інстанції оцінивши рішення Хмельницького міськвиконкому №63 від 15.03.1984 року, не вірно зробив висновок про сплату паю в повному обсязі, оскільки у цьому рішенні відсутня будь-яка інформація про повну сплату внесків або дати здійснення виплат. Також зазначає, що суд не надав належної оцінки довідці Хмельницького ЖЕО кооперативних будинків від 19.12.1996 року №286.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 не визнає доводи апеляційної скарги, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідача, доводи ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира придбана ОСОБА_5 до укладення шлюбу з ОСОБА_7, за спільні кошти з колишнім чоловіком ОСОБА_8, а тому є її особистою власністю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 57 СК України установлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Враховуючи наведене, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вказане вище відображено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13.

Не належить до спільної сумісної власності майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.6 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в період з 29.08.1971 року по 15.03.1983 року ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

01.04.1976 року ОСОБА_8 здійснив вступний пайовий внесок у розмірі 2647 рублів, після чого ЖБК-35 видало талон з підтвердженням сплати 40% пайового внеску за квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням виконкому Хмельницької міської Ради народних депутатів №63 від 15.03.1984 року ОСОБА_8 виключено з членів кооперативу, згідно поданої заяви від 17.11.1983 року, у зв'язку з переїздом у інше місто та передання паю і квартири АДРЕСА_2 своїй колишній дружині ОСОБА_10, цим же рішенням ОСОБА_10 прийнято до членів кооперативу, згідно її заяви від 17.11.1983 року та надано їй двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 28,06 кв.м на сім'ю в складі двох чоловік.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_10 видано ордер №622 від 16.04.1984 року, до складу сім'ї входив син - ОСОБА_11

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів №138-В від 27.06.1991 року зобов'язано громадян, які повністю внесли свої пайові внески за квартиру у житлово-будівельних кооперативах, дачну будівлю чи садово-огородницьку ділянку, замовити в БТІ поверхові плани та плани земельних ділянок та зареєструвати їх.

Відповідно до довідки ТОВ ЖЕО №283 від 22.12.2016 року за квартиру АДРЕСА_2 пайові внески сплачені у повному обсязі, а вартість квартири на момент отримання ордеру ОСОБА_10 складала 6354 рублів. Вартість квартири після індексації згідно з наказом Державного Комітету України з будівництва та архітектури від 11.03.2008 року за №197/14888 становила 47455,77 грн. Дані обставини підтверджуються також довідкою ТОВ «ЖЕО» №39 від 20.07.2015 року (а.с.50).

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.1987 року, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26.12.2016 року розірвано.

Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_1 виданого 04.02.2000 року місце проживання ОСОБА_12 з 13.08.1987 року зареєстровано за квартирою АДРЕСА_2.

Відповідно до копії довідки №286 від 19.12.1996 року, виданої Хмельницький ЖЕО кооперативних будинків ЖБК-35, ОСОБА_5, в тому що квартира виплачена повністю. Вартість після індексації становить 11300 грн. (а.с.44).

24.12.1996 року Хмельницьким БТІ видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру, якими встановлено, що двохкімнатна квартира №145, житловою площею 27,1 кв.м, по АДРЕСА_2, дійсно належить ОСОБА_5 на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Хмельницької міської Ради народних депутатів №138-В від 27.06.1991 року. Зареєстроване в реєстрі за №9625/145 від 24.12.1996 року (а.с.46).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_5

При цьому доводи відповідача про те, що за час шлюбу з ОСОБА_5 вони спільними коштами сплачували пайові внески за квартиру, з 1987 року по 1992 рік, а саме сплатили 3800 крб. з розрахунку від 63 до 70 крб. за місяць, а з 1992 року доплачували купонами належними та допустимими доказами не підтверджено, суд обґрунтовано визнав такими, що не спростовують факту придбання ОСОБА_5 та її колишнім чоловіком ОСОБА_8 спірної квартири за їх спільні кошти.

Відповідно до п.п. Г п. 37 Типового статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановами ради міністрів PCP від 27.06.1972 № 297, що відповідає абз. 2 п. 31 Типового статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановами ради міністрів PCP від 27.06.1972 № 297 та від 30.04.1985 р. № 186) член житлово-будівельного кооперативу, який повністю виплатив пайовий внесок за квартиру, в разі вибуття з кооперативу вправі передати квартиру своїм родичам або іншим особам, які відповідно до законодавства мають право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду або на вступ до кооперативу і беруть на себе зобов'язання по додержанню статуту кооперативу.

Зважаючи на зазначене, згідно поданої заяви від 17.11.1983 року ОСОБА_8 був виключений із членів кооперативу у зв'язку з переїздом у інше місто, пай та квартиру АДРЕСА_2 передав своїй колишній дружині ОСОБА_5

Посилання ОСОБА_7 на те, що квартира набута сторонами у шлюбі та належить їм на праві спільної сумісної власності, не відповідають фактичним обставинам справи і нормам закону.

Довідка житлово-будівельного кооперативу № 286 щодо проіндексованої вартості спірної квартири (а.с. 44) не містить інформації про розмір пайового внеску за квартиру та є неналежним доказом, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги.

Рішення Хмельницької міської ради народних депутатів № 138-В від 27.06.1991 р. про розширення сфери послуг технічної інвентаризації населенню м. Хмельницького, теж не містить інформації про розмір пайового внеску за квартиру та є неналежним доказом, мало більше рекомендаційний характер та стосувалось розширення сфери послуг БТІ в зв'язку прийняттям Закону СРСР «Про власність». Згідно якого усі особи - члени ЖБК, СРО, які сплатили свої пайові внески за квартиру чи дачу ставали власниками цього майна.

Інші доводи апеляційної скарги зазначені висновки суду не спростовують, вони є аналогічними з доводами зустрічної позовної заяви, зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук