Ухвала

Іменем України

30 березня 2018 року

м. Київ

справа № 755/11281/17-ц

провадження № 61-14746ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С.Ф.,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала 500 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконує свої обов'язок за вказаним кредитним договором внаслідок чого існує заборгованість перед банком у розмірі 20 226,91 грн, де 500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 937,53 грн - несплачені проценти за користування кредитом, 3 350,00 грн - пеня та комісія за несвоєчасне повернення кредитних коштів, а також штрафи у розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 939,38 грн (процентна складова), які позивач просив стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при зверненні у липні 2017 року до суду із вказаним позовом, банком пропущено визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності, оскільки право вимагати повернення усієї суми кредитної заборгованості у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 14 вересня 2011 року.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року рішенняДніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позов банком пред'явлено із пропуском встановленого строку позовної давності, оскільки строк виконання зобов'язання настав 14 вересня 2011 року; підтвердження отримання кредитних коштів ОСОБА_4 09 січня 2014 року у матеріалах справи відсутні.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішенняДніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального прав та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитну картку відповідачу було надано 09 січня 2014 року, строк дії картки визначено до жовтня 2017 року, а останній платіж у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4 здійснено 30 жовтня 2014 року, у зв'язку із чим банком не пропущено визначений законодавством строк позовної давності.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Під час розгляду та вирішення справи у даних кредитних правовідносинах, судами попередніх інстанцій правильно враховані умови укладеного між сторонами кредитного договору та вищеперелічені правові норми. Виходячи із тих обставин, що підтвердження отримання кредитних коштів ОСОБА_4 09 січня 2014 року та здійснення безпосередньо нею платежів 30 жовтня 2014 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2010 року відсутні, строком повернення кредиту є 14 вересня 2011 року, і саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності за вимогами банку по стягненню кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами. Звернувшись до суду із даними вимогами лише у липні 2017 року, банк пропустив визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності. Причин пропуску цього строку ПАТ КБ «ПриватБанк» наведено не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанції про відмову у позові з вищевикладених підстав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається неправильного застосування судами апеляційної та першої інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В.Білоконь

С. Ф.Хопта