Справа № 352/177/16-ц
Провадження № 2/352/22/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретарів Кожуховської О.І., Пилипів М.В.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту, -

в с т а н о в и в :

Позивачка 09.02.2016 р. звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання недійсним заповіту.

Свій позов обґрунтовувала тим, що 12.02.2014 р. помер її батько ОСОБА_6 у віці 75 років. Вона як єдиний спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись з відповідною заявою до Тисменицької районної державної нотаріальної контори. До складу спадкового майна входить два будинковолодіння в с. Підлужжя та земельні ділянки. Після звернення до нотаріуса їй стало відомо, що перед смертю батько склав заповіт від 25.08.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_7, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів відповідачці ОСОБА_5 На час складення оскаржуваного заповіту спадкодавець в силу похилого віку погано бачив, у звязку із психічним захворюванням він перебував на обліку в психіатричному диспансері. Згідно вимог ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Просила визнати оспорюваний заповіт від 25.08.2009 р. недійсним.

Ухвалою суду від 18.05.2016 р. провадження у справі зупинено у звязку із призначенням судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 12.08.2016 р. провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 16.03.2017 р. провадження у справі зупинено у звязку із призначенням амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 28.07.2017 р. провадження у справі відновлено.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві від 31.10.2017 р. позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглядати у її відсутності.

Вислухавши позивача, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що предметом спору у даній справі є заповіт від 25.08.2009 р., складений ОСОБА_6 на користь відповідачки ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_7Є та зареєстрований у реєстрі за № 1233 (а.с.157).

Спадкодавець ОСОБА_6 помер 11.02.2014 р. Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому на праві власності два будинковолодіння в с. Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області, а саме № 10 по вул. Грушевського та № 16 по вул. Довженка, а також на земельні ділянки.

Позивачка ОСОБА_4, яка оспорює заповіт, є дочкою померлого ОСОБА_6, єдиним спадкоємцем за законом першої черги та спадкоємцем за заповітом від 19.03.2007 р., посвідченим секретарем виконкому Підлузької сільської ради, на будинковолодіння № 16 по вул. Довженка в с. Підлужжя та земельні ділянки. Іншим спадкоємцем за заповітом від 19.03.2007 р., посвідченим секретарем виконкому Підлузької сільської ради, на будинковолодіння № 10 по вул. Грушевського в с. Підлужжя є дочка позивачки ОСОБА_8

Позивачка прийняла спадщину після смерті батька відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, позивачка у порядку, передбаченому ст.1269 ЦК України, звернулась із заявою про прийняття спадщини (а.с.139) до Тисменицької районної державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, на підставі чого 06.05.2014 р. у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа (а.с.155).

Відповідачка ОСОБА_5 як спадкоємець за оспорюваним заповітом від 25.08.2009 р. не прийняла спадщину після смерті спадкодавця, що підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 протягом тривалого часу зловживав спиртними напоями, як наслідок хворів парціальною деменцією змішаного ґенезу (атеросклеротичною та алкогольною).

Допитані у судовому засіданні в якості свідків сусіди ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_6 протягом багатьох років до смерті зловживав алкоголем, ще більше пити почав після смерті дружини, що настала у 2008 р.; у нетверезому стані він був буйним, агресивним, бився, не раз, перебуваючи у пяному вигляді, бігав по вулиці роздягнутим; ОСОБА_6 проживав з дочкою ОСОБА_4, яка доглядала його до смерті; коли остання перебувала на заробітках, діда доглядали її діти. Свідок ОСОБА_10 підтвердила суду, що мав місце факт, коли пяний ОСОБА_6 бігав за її чоловіком із сокирою.

Свідок ОСОБА_11, яка працює лікарем-психіатром Івано-Франківської ОПНЛ № 1 пояснила у судовому засіданні, що у серпні 2011 р. ОСОБА_6 поступив на лікування до ОПНЛ № 1 за направленням районного психіатра, був поміщений на стаціонарне лікування; тоді у серпні 2011 р. мав місце кризис; допускає, що хвороба виникла давно, можна твердити, що ОСОБА_6 хворів протягом останніх пяти років парціальною деменцією змішаного ґенезу, а протягом останнього року перед поступленням на лікування вже не міг перебувати у соціумі, був дезорієнтований у часі, мала місце втрата памяті, маячення.

Згідно висновку амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 03.07.2017 р. (а.с.109-112) вирішити питання про здатність ОСОБА_6 усвідомлювати свої дії та керувати ними у звязку з психічним станом здоровя на час складання оспорюваного заповіту від 25.08.2009 р. не представляється можливим з огляду на відсутність даних щодо стану здоровя спадкодавця у період часу з 2000 р. до серпня 2011 р.

Згідно вимог ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин суд піддає сумніву той факт, що спадкодавець ОСОБА_6 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності під час складання оспорюваного заповіту від 25.08.2009 р.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачкою позову, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 30, 203, 215, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 25 серпня 2009 року, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 1233.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03.04.2018 р.

Головуюча М.М.Хоминець