Справа №560/1299/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути з нього 352400,00 грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 04 серпня 2017 року, а також судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 04 серпня 2017 року він уклав договір позики з відповідачем, за яким надав йому в позику грошові кошти в сумі 352400,00 грн., які відповідач зобов'язувався повернути в строк до 01 жовтня 2017 року. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів, відповідач власноручно написав розписку. Проте, в порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та отриманні в позику кошти в обумовлений строк не повернув. В подальшому відмовився будь-яким чином пояснити свої дії, припинивши будь-яке спілкування та уникав зустрічей з позивачем на його телефонні дзвінки та "смс"-повідомлення не відповідав. З цих підстав просить суд стягнути з відповідача вказані кошти.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, покликаючись на відзив на позовну заяву, де зазначено, що написана відповідачем розписка не містить вказівки про передачу відповідачу коштів у власність. Не зазначено, чи передані грошові кошти до укладення договору, у момент його укладення, чи після його укладення. Також відповідач вказує, що з травня 2012 року, року і по вересень місяць 2017 року він працював водієм автомобіля на фірмі "Бріс" ЛТД, на дільниці, яка знаходиться в м.Дубровиця Рівненської області. У вересні 2017 року на його дільниці була проведена ревізія, в результаті якої у відповідача була виявлена недостача дизпалива на суму 352400 грн. Після цього позивач, який є директором фірми викликав відповідача в м. Луцьк, де у своєму кабінеті став його залякувати, пояснюючи, що передасть матеріали ревізії в поліцію, якщо він не поверне цю суму. Після цього, запропонував відповідачу написати розписку про те, що він позичив в нього гроші в сумі 352400 грн., лише з чим пов'язав можливість припинення відносно відповідача погроз та залякування, яку відповідач і написав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка працює інспектором з кадрів "Бріс" ЛТД, пояснила, що відповідач ОСОБА_4 є директором фірми "Бріс" ЛТД. В кінці липня 2017 року по автоколоні м.Дубровиця було виявлано нестачу пального на суму більше 350000,00 грн. Після зясування обставин виявилось, що крадіжка була вчинена водієм автоколони ОСОБА_2 Після чого 04 серпня 2017 року в м.Луцьк на фірму приїхали начальник автоколони ОСОБА_6, диспетчер автоколони ОСОБА_7 та водій автоколони ОСОБА_2 Знаходячись поряд у сусідньому кабінеті, ОСОБА_5 чула, як ОСОБА_2 підтвердив, що він дійсно брав дизельне пальне. Через деякий час ОСОБА_5, спустилась до директора в кабінет, щоб підписати документи та коли зайшла, то побачила, як ОСОБА_2 перераховував велику суму коштів, які лежали на столі. На запитання, що це за гроші, директор ОСОБА_4 відповів, що він вирішив допомогти ОСОБА_2 перекрити розтрату пального, і позичив йому гроші. При цьому додала, що ніякого тиску з боку ОСОБА_4 на ОСОБА_2 не чинилось.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_2 працюючи водієм протягом 2013-2017 років набрав багато дизпалива. 04 серпня 2017 року ОСОБА_6 з водієм ОСОБА_2 та диспетчером ОСОБА_7 поїхали в м.Луцьк до директора ОСОБА_4 В кабінеті директора на першому поверсі ОСОБА_2 визнав, що брав пальне і запевнив, що буде віддавати гроші і написав про це ОСОБА_4 розписку, але про її зміст ОСОБА_6 нічого не відомо. Отримання коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_4 ОСОБА_6 не бачив, а при написанні розписки він декілька разів залишав кабінет директора. Ніяких погроз з боку ОСОБА_4 до ОСОБА_2 не чинилось.

В судовому засіданні ОСОБА_7, яка працювала диспетчером в Дубровицькій автоколоні пояснила, що від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 були предявлені обвинувачення щодо розтрати дизельного пального, кошти за яке ОСОБА_2 мав йому повернути. 04 серпня 2017 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та водієм ОСОБА_2 поїхала в м.Луцьк, до керівника "Бріс" ЛТД, ОСОБА_4, відносно ситуації, яка склалась з нестачею пального. В кабінеті ОСОБА_4 ОСОБА_2 написав розписку, зміст якої їй не відомий. Передачі грошей ОСОБА_4 ОСОБА_2 не бачила. Потім ОСОБА_7 залишила кабінет і поїхала додому в м.Дубровиця Рівненської області, що було далі вона не бачила.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 04 серпня 2017 року між сторонами було укладено договір позики на підтвердження якого відповідачем ОСОБА_2 було складено розписку, відповідно до якої він отримав від позивача ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 352400,00 грн. на строк до 01 жовтня 2017 року. Вказане підтверджується долученою позивачем до матеріалів справи копією розписки (а.с.3). Проте, у визначений у розписці строк, відповідач зобов'язання не виконав та кошти позивачу не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України: якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У правових позиціях висловлених в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15 та від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, зазначено, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Судом встановлено, що грошові кошти отримані відповідачем за розпискою від 04 серпня 2017 року, підлягали поверненню до 01 жовтня 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, дата 01 жовтня 2017 року у розписці і є датою, зі спливу якої у відповідача виникли обов'язки, а у позивача - права щодо повернення грошових коштів за договором позики.

При цьому доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Проте, такі докази відповідачем суду не надавались.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки відповідач власноручно написав боргову розписку, тому це підтверджує факт укладення між сторонами договору позики, оскільки з неї вбачається, як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її повернення, тому укладений між сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що розписку він написав перебуваючи у службовій залежності в результаті погроз та залякування є безпідставними з огляду на наступне.

Так, з долученої відповідачем до матеріалів справи копії трудової книжки вбачається, що з 14 травня 2012 року по 31 серпня 2017 року ОСОБА_2 працював на посаді водія автотранспортних засобів з виконаннями обовязків експедитора на фірмі «БРІС» ЛТД (а.с.25).

З витягу з кримінального провадження №0003980 від 26 серпня 2017 року вбачається, що в період часу з 2013 року по 2017 рік ОСОБА_2, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів ТзОВ "Бріс" ЛТД з виконанням обовязків експедитора Дубровицької автоколони з покладенням на нього повної матеріальної відповідальності, привласнив дизельне паливо в кількості 15421 літра, чим завдав товариству матеріальної шкоди (а.с.34).

Як вбачається із пояснюючої записки від 26 липня 2017 року, написаної ОСОБА_2 на імя директора ТзОВ фірма "Бріс" ЛТД, ОСОБА_2 здійснюючи рейси, заправляв автомобіль більше норми у власних цілях, свою провину визнавав та був готовий відшкодувати матеріальні збитки (а.с.56).

Вказане підтверджує те, що ОСОБА_2 дійсно знаходився у трудових відносинах з ТзОВ "Бріс" ЛТД, де директором був позивач. Під час перебування відповідача на посаді водія, виникла недостача пального в кількості 15421 літра. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач надав в позику вищевказану суму відповідачу для погашення перед фірмою суми збитків, спричинених ОСОБА_2

Належних та допустимих доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з відповідними заявами про застосування до нього тиску, погроз чи залякування, примусу з боку позивача для написання розписки матеріали справи не містять, а тому доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач у визначений у розписці строк позику не повернув, тобто не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання та продовжує ухилятись від їх виконання, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 352400,00 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

При подачі позову, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3524 грн., а тому вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2, паспорт серії МЮ №165368, виданий 01 квітня 2008 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, паспорт серії АС №304327, виданий 23.06.1997 року Луцьким МУ УМВС України у Волинській області, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 - 352400,00 грн. (триста п'ятдесят дві тисячі чотириста гривень заборгованості за договором позики (розписки) від 04 серпня 2017 року.

Стягнути із ОСОБА_2, паспорт серії МЮ №165368, виданий 01 квітня 2008 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, паспорт серії АС №304327, виданий 23.06.1997 року Луцьким МУ УМВС України у Волинській області, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 - 3524 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні) понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31 березня 2018 року

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_8