Справа № 489/4465/17
Номер провадження 2-др/489/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Сироватка Т.О.,

за участю:

представника позивачів - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з заявою про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі. Вказували, що згідно Рішення суду від 20.12.2017 р. за ними визнано право власності на частки земельних ділянок, розташованих за адресою їх домоволодіння, але ДНАП ММР відмовив заявникам у реєстрації права власності на земельні ділянки, оскільки реєстратор вважає, що резолютивна частина рішення в такому вигляді як вона викладена, не може бути виконана.

Посилаючись на вищевикладене, заявники просять ухвалити додаткове рішення по даній справі, виклавши резолютивну частину рішення таким чином:

визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0307 га, яка належала ОСОБА_7 відповідно до державного акта серії І-МК№012509 від 15.07.1997 р., виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №368 від 01.07.1997 р., зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №561 за ОСОБА_2 на 51/100 частки та ОСОБА_3 на 49/100 частки для обслуговування індивідуального житлового будинку №41 по вул. Кірова (Троїцькій) в м. Миколаєві;

визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0310 га, яка належала ОСОБА_5 відповідно до Державного акта серії І-МК №012508 від 15.07.1997 р., зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №560 за ОСОБА_2 на 51/100 частки та ОСОБА_3 на 49/100 часток для обслуговування індивідуального житлового будинку №41 по вул. Кірова (Троїцькій) в м. Миколаєві.

Представник позивача підтримав вимоги, зазначивши, що рішення суду у чинній редакції неможливо виконати.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

20.12.2017 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено рішення по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельні ділянки, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено. А саме визнано за ОСОБА_2 право власності на 51/100 частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку № 41 по вул. Кірова (Троїцькій) в м. Миколаєві; визнано за ОСОБА_3 право власності на 49/100 часток земельної ділянки для обслуговування житлового будинку № 41 по вул. Кірова (Троїцькій) в м. Миколаєві.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р.додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України ( в редакції від 15.12.2017 р. 270 ЦПК України), воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

В обґрунтування своїх вимог заявники посилаються на те, що вони не можуть зареєструвати право власності на земельні ділянки, оскільки реєстраційні органи відмовляють їм у реєстрації з огляду на некоректне викладення резолютивної частини рішення.

Проте, доказів цього твердження суду не надано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заявлені позивачами позовні вимоги були розглянуті в судовому засіданні в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки Рішенням суду від 20.12.2017 року всі заявлені позовні вимоги розглянуті в повному обсязі, під час розгляду справи по суті, судом були вирішені всі питання зазначені у ст. 270 ЦПК України, а тому підстави для винесення додаткового рішення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені вимоги про ухвалення додаткового рішення необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельні ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 02.04.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова