АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/814/18 Справа № 191/27/17 Головуючий у 1 й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря Керімової-Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди транспортного засобу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання договору оренди дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу, згідно якою просить визнати дійсним договір оренди транспортного засобу, стягнути суму заборгованості по орендній платі з відповідача на його користь, а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 листопада 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір оренди транспортного засобу - автомобіля марки DAF CF 85 2006 року випуску, на підставі якого позивач передав відповідачу вказаний транспортний засіб в оренду, а відповідач зобов'язався щомісячно здійснювати орендні платежі в розмірі 13000,00 грн. Строк дії договору з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року. Автомобіль був переданий відповідачу 01 листопада 2015 року. 31 грудня 2015 року відповідач повернув позивачу вказаний автомобіль у пошкодженому стані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Орендної плати відповідач за листопад та грудень 2015 року не сплачував. Загальний розмір заборгованості складає 26000,00 грн.

А також, посилався на те, що вказаний договір не був нотаріально посвідчений у зв'язку з тим, що на час його укладення між сторонами були довірливі відносини і відповідач наполягав на якнайшвидшій передачі йому автомобіля. Між сторонами була домовленість протягом листопада 2015 року здійснити нотаріальне посвідчення договору, однак відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення, хоча позивач неодноразово телефонував та наполягав на такому посвідченні. Вважає, що між сторонами відбулася домовленість щодо усіх істотних умов договору.

У березні 2017 року, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору оренди транспортного засобу недійсним.

Зустрічний позов мотивовано тим, що жодного договору оренди транспортного засобу ОСОБА_4 із ОСОБА_2 не укладав, транспортний засіб у позивача не отримував, від нотаріального посвідчення договору не міг ухилятися у зв'язку з його неукладенням. Договір був підписаний під вливом обману, підставою його складання були обставини, які мали місце у грудні 2015 року. Так, відповідач працював з 22 січня 2014 року згідно строкових трудових договорів на ТОВ «Іліман», розташованого в с. Покровське по вул. Куйбишева, 30 Дніпропетровської області. Власником даного підприємства є позивач ОСОБА_2 Товариство надає послуги з перевезення вантажів по території України. До штату товариства відповідача ніколи не зараховували, а приймали на роботу тільки на підставі трудових договорів, обумовлюючи це спрощенням системи оплати та обліку працівників. Робота відповідача полягала в перевезенні вантажів згідно договорів, які укладав позивач. Відповідач працював на автомобілі DAF CF 85 2006 року випуску, реєстраційний номер: АЕ1470ЕХ, який належить на праві власності позивачу, а 09 грудня 2015 року, керуючи вказаним автомобілем, відповідач став учасником дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки у даному випадку відшкодування шкоди лягає на ТОВ «Іліман», згідно ст.1172 ЦК України, власник даного товариства ОСОБА_2, з метою уникнення відповідальності, шляхом зловживання довірою, вказуючи на необхідність здачі податкового звіту, умовив відповідача підписати документи про те, що він начебто орендував у позивача транспортний засіб, на якому було скоєно ДТП, завіривши, що всі матеріальні збитки будуть ним компенсовані.

В подальшому 31 грудня 2015 року позивач звільнив відповідача з ТОВ «Іліман» та надав суду підроблений договір оренди вказаного автомобіля та акт його приймання-передачі, намагаючись уникнути відповідальності по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП. Також Покровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження на підставі заяви відповідача ОСОБА_4 про вчинення відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ч.1 ст.192 КК України.

Крім того, в провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Іліман», треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про стягнення шкоди, завданої ДТП, що підтверджує викладені у зустрічному позові обставини недійсності правочину.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди транспортного засобу недійсним відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що вказані позивачем ОСОБА_2 обставини ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору повинні бути позивачем доведені суду, оскільки лише на припущеннях рішення суду ґрунтуватися не може. Жодного письмового доказу зазначеному факту позивач суду не надав, що унеможливлює у даному випадку застосування вимог ч.2 ст.220 ЦК України. А також тим, що відповідачем ОСОБА_4 обрано невірний спосіб захисту його цивільних прав та інтересів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується доказами, а тому спірний договір має бути визнано дійсним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно наданої суду копії договору оренди транспортного засобу, 01 листопада 2015 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір оренди транспортного засобу у простій письмовій формі, на підставі якого позивач передав відповідачу автомобіль марки DAF CF 85 2006 року випуску в оренду, а відповідач зобов'язався щомісячно здійснювати орендні платежі в розмірі 13000,00 грн. Строк дії договору з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року.

Згідно Акту прийому-передачі автомобіля, вказаний автомобіль був переданий відповідачу 01 листопада 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що вказані позивачем ОСОБА_2 обставини ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору повинні бути позивачем доведені суду, оскільки лише на припущеннях рішення суду ґрунтуватися не може. Жодного письмового доказу зазначеному факту позивач суду не надав, що унеможливлює у даному випадку застосування вимог ч.2 ст.220 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується доказами, а тому спірний договір має бути визнано дійсним не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Згідно ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

У ч.1 ст.220 ЦК України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Тобто суд може застосувати норми закону про визнання договору дійсним при одночасній наявності наступних умов: домовленість сторін щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення такого договору.

У даному випадку в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що неодноразово телефонував відповідачу з метою посвідчення договору в нотаріальному порядку, однак відповідач ухилявся.

Жодного доказу в обґрунтування вказаних обставин позивач суду не надав, тоді як відповідач такий факт заперечує і зазначає, що не міг ухилятися від нотаріального посвідчення договору, оскільки такого договору він з позивачем взагалі не укладав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права.

За таких обставин, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова