Ухвала

Іменем України

30 березня 2018 року

м. Київ

справа № 712/9488/17

провадження № 61-431 ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання сина, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є повнолітнім сином ОСОБА_5 і у зв'язку з навчанням на 3 курсі в Національній академії Державної прикордонної служби ім. Богдана Хмельницького, денної форми навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільному порядку не надає.

У зв'язку з викладеним, просив суд стягнути із ОСОБА_5 на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн щомісячнопротягом навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Верховного Суду 18 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги посилався на те,що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки доводам позивача про те, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату у розмірі 3 487,00 грн, грошове забезпечення інваліда 2-ї групи у розмірі 1 312,00 грн, проживає у власному будинку з новою дружиною, шлюб з якою офіційно зареєстрував 26 травня 2017 року та веде з нею спільне господарство, має спільний сімейний бюджет, здійснює ремонт у своєму помешканні та повністю його утримує, що власне і свідчить про його платоспроможність та стан здоров'я.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що останній на даний час потребує матеріальної допомоги, оскільки він є повнолітнім, у зв'язку з одруженням має власну сім'ю, в період навчання знаходиться на повному державному утриманні, а його проживання поза межами учбового закладу є його особистим волевиявленням. Крім того, відповідач являється інвалідом другої групи, має ряд захворювань, потребує довготривалого лікування на що потрібні значні кошти, а позивачем не надано доказів щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норми статей 182, 199, 200 СК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання сина, що продовжує навчання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта