Справа № 752/1701/18
Провадження № 2/752/3294/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 березня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді - Мирошниченко О.В.
за участю секретаря - Мархотко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-
У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фактично проживають з 21.07.2009 року у квартирі АДРЕСА_1 Вказана квартира належить останнім на праві спільної часткової власності у рівних долях по ? частки, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим 27 вересня 2010 року Відділом приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації та Витягом про державну реєстрацію прав № 28070076 виданим 19.11.2010 року КП «Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.
Позивач на прохання своєї знайомої дала згоду на реєстрацію у належній їй на праві власності квартири № АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які обіцяли укласти з позивачем короткостроковий договір найму на один рік, щоб за цей час вони могли вирішити питання щодо купівлі для себе квартири у м.Києві та здійснити перереєстрацію за новим місцем проживання.
11 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3зареєструвалися у належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1 однак після цього жодного дня за новим місцем реєстрації не проживали і не з'явилися до позивача щоб укласти договір найму.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у належній позивачу на праві власності квартирі, що підтверджується інформацією наданою Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією, однак у квартирі ніколи не проживали, участі в оплаті комунальних послуг не приймали. Таким чином реєстрація відповідачів у вищевказаній квартирі зобов'язує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що є порушенням її прав та інтересів як власника житлового приміщення. Також із-за реєстрації у квартирі відповідачів позивач не має змоги оформити субсидію.
Позивачу невідомі засоби зв'язку відповідачів та не відоме місце проживання останніх, що позбавляє Позивача можливості врегулювати спірні правовідносини щодо скасування реєстрації місця проживання відповідачів у добровільному порядку, тому за таких обставин у позивача виникла необхідність звернутися за захистом свого порушеного права та інтересу до суду у відповідності до положень ст.ст. 15, 16, 391 ЦК України, ст.ст. 1,3, 5, 10 ч. 9 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Позивач вважає, що способом захисту його прав та інтересів буде визнання судом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Позивач в судове засідання не зявилася надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Проти винесеня заочного рішення не заперечує.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторно не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно вимог ст. 280 Цивільного Процесуального Кодексу України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
У судове засідання треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фактично проживають з 21.07.2009 року у квартирі АДРЕСА_1 Вказана квартира належить останнім на праві спільної часткової власності у рівних долях по ? частки, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим 27 вересня 2010 року Відділом приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації та Витягом про державну реєстрацію прав № 28070076 виданим 19.11.2010 року КП «Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с. 7,8).
Крім цього, судовим розглядом встановлено, що відповідачі в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживають з 2012 року, що підтверджується актами від 18.12.2014 р.,03.01.2017 р., 15.06.2017 р., складеними комісією ЖЕД №110 (а.с.14-17).
Відповідно до листа №431-5925 від 30.12.2017 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» вбачається, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зверненнями стосовно їм перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 за період з 09 лютого 2015 рр. по 20 грудня 2017 року не надходило (а.с. 13).
Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2012 року, без поважних причин, жодним чином перешкоди до доступу до квартири відповідачів не чинились, станом квартири вони не цікавляться та не несуть витрат по сплаті комунальних послуг та інших платежів, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом.
Відповідно до ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правовою підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням та задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 12, 48, 81, 82, 141, 76, 259, 263, 264, 268 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя