АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 березня 2018 року

м. Харків

справа № 635/187/15-ц

провадження № 22-ц/790/623/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни про визнання договору недійсним,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області, ухвалене 06 листопада 2017 року, під головуванням судді Токарєаої Н.М., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2

В обґрунтування позову посилалася на те, що 22 травня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким позивач відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 70000,00 доларів США, позичальник зобов'язаний був повернути отриманий кредит не пізніше 21 травня 2018 року 19 травня 2009 року укладено між банком та відповідачем ОСОБА_1 додаткову угоду до кредитного договору № 0160/08/12-СLNv від 22 травня 2008 року, згідно якої кредитний ліміт було зменшено. Позивачем було видано позичальнику грошові кошти у розмірі 70000,00 доларів США. ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав, грошові кошти отримані в борг не повертає, вимога позивача про дострокове повернення кредиту залишилася не виконана боржником. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0160/08/12-СLNv від 22 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 0160/08/12-СLNv (I), предметом якого є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В договір іпотеки 19 травня 2009 року також вносились зміни щодо оцінки предмета іпотеки. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0160/08/12-СLNv від 22 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 22 травня 2008 року було укладено договір поруки № 0160/08/12-СLNv (II).

У зв'язку із чим, з урахуванням уточнень, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0160/08/12-СLNv від 22.05.2008р. у розмірі 39543,63 доларів США, що в еквіваленті в гривні за курсом НБУ станом на 15.03.2016р. становить 1053595,64грн.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни.

В обґрунтування позову посилалася на те, що при укладенні кредитного договору були порушені права споживача банківських послуг, договір незаконно укладений в іноземній валюті, не було роз'яснено перелік послуг, наданих банком, в борг отримав грошові кошти у гривневому еквіваленті за іншим курсом долара США на момент укладення оспорюваного договору та фактично сплачено банку суму більшу ніж отриману у борг за кредитним договором № 0160/08/12-СLNv від 22 травня 2008 року.

ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір № 0160/08/12-СLNv від 22 травня 2008 року, застосувати реституцію та стягнути з банку на його користь мельника М.В. 291725,27 грн. - різницю між отриманими у борг та сплаченими грошовими коштами, і судовий збір.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» суму заборгованості за кредитним договором № 0160/08/12-CLNv від 22.05.2008р. в розмірі 973834,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни про визнання договору недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що зміст кредитного договору № 0160/08/12-СLNv від 22 травня 2008 року укладений між АКБ «Банк Форум» та ОСОБА_1 суперечить ч. 1 ст. 524 та ч. 1 ст. 533 ЦК України. Позивачем не надано до суду доказів того, що у відповідача за зустрічним позовом є ліцензія на кредитування фізичних осіб і іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка в межах відступленого права вимоги становить 973834,00 грн., що еквівалентно 36784,11 доларів США, яку позичальник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2008р. між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0160/08/12-СLNv, за яким позивач відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 70000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 відсотків річних за користування кредитними коштами, який зменшується згідно з графіком, викладеним у додатку № 1 до Договору. Позичальник зобов'язаний був повернути отриманий кредит не пізніше 21.05.2018 р. згідно з графіком.

19.05.2009 р. між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 0160/08/12-СLNv від 22.05.2008р., згідно якої кредитний ліміт зменшується відповідно до графіку, викладеному у Додатку № 2 до Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0160/08/12-СLNv від 22.05.2008р. між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 0160/08/12-СLNv (I), предметом якого є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В договір іпотеки від 19.05.2009 р. Додатковим договором № 1 внесені зміни - змінена заставна вартість, у зв'язку із новим графіком зменшення ліміту кредитування за кредитною лінією.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0160/08/12-СLNv від 22.05.2008 р., між банком та ОСОБА_1 22.05.2008 р. було укладено договір поруки № 0160/08/12-СLNv (II) (т. 1 а.с.8-17).

Позивачем було видано позичальнику грошові кошти у розмірі 70000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки, в якій є підпис позичальника про отримання в касі банку грошових коштів у розмірі відкритої кредитної лінії в гривневому еквіваленті в сумі 339500,00 грн. (т. 1 а.с.18).

У зв'язку з невиконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 01.10.2014р. виникла заборгованість. В жовтні 2014 року кредитором направлялися боржнику та поручителю вимоги про дострокове виконання зобов'язань. (т. 1 а.с.19-21).

Відповідно до рішення Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.06.2014р. № 49 розпочато ліквідацію ПАТ «Банк Форум» з 16.06.2014р. та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Соловйову Наталію Анатоліївну. Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.01.2015 р. № 10 призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірину Миколаївну (т. 1 а.с.26, т. 2 а.с.17).

Згідно протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-03-28-000142-b від 13.04.2017р. ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» придбало право вимоги за кредитним договором № 0160/08/12-СLNv від 22.05.2008 р. разом з правом вимоги за договором іпотеки № 0160/08/12-СLNv (I) від 22.05.2008 р. та договором поруки № 0160/08/12-СLNv (II) від 22.05.2008р. (т. 2 а.с.79-80).

13 травня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» укладено договори № 528-Ф про відступлення права вимоги, згідно з положеннями яких новий кредитор - ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» набув права вимоги банку до позичальника, іпотекодавця та поручителя за договорами № 0160/08/12-СLNv від 22.05.2008 р., № 0160/08/12-СLNv (I) від 22.05.2008 р., № 0160/08/12-СLNv (II) від 22.05.2008 р. (т. 2 а.с.81-87).

Згідно з актом прийому-передачі права вимоги від 13.05.2017 р. новий кредитор отримав право вимоги до боржника в межах загальної суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 36784,11 доларів США, що станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги № 528-Ф еквівалентно 973834,00 грн. за офіційним курсом НБУ. (т. 2 а.с.88).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином , в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

За ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом ( ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України).

Виходячи з наведених норм матеріального права колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів щодо належного виконання позивальником умов кредитного договору, спірний договір кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позивач вказував, що оспорюваний правочин порушує вимоги ч. 2, п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» - не містить розпису сукупної вартості кредиту та умов кредитування.

У пункті 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз*яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, поквартально тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов*язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом (пункт 3.2).

Пунктом 3.3. Правил зобов*язано банки зазначити в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобов*язань споживача. які пов*язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Доводи ОСОБА_1 про те, що при укладенні кредитного договору позивачу не було надано всю необхідну інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію, котра передбачена умовами Закону України «Про захист прав споживачів», про незаконність надання кредиту в іноземній валюті - не знайшли свого підтвердження, оскільки укладений між сторонами кредитний договір з додатковою угодою відповідає чинному цивільному законодавству, містить всі суттєві умови, повну і детальну інформацію про права і обов'язки його учасників, порядок отримання і повернення кредиту, розмір платежів, відповідальність сторін.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору, ОСОБА_1 посилається, як на підставу його недійсності на укладення договору на умовах, що суперечать положенням діючого цивільного законодавства України, оскільки правочин щодо укладення спірного кредитного договору, вчинено відповідачем без відповідної індивідуальної ліцензії на право видачі кредитних коштів в іноземній валюті фізичній особі.

Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність")

Згідно положень статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до положень статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України -в іноземній валюті. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Згідно положення статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі -Декрет), Національний банк України у сфері валютного регулювання видає ліцензії на здійснення валютних операцій та приймає рішення про їх скасування.

Згідно ч. 1, 2 ст. 5 Декрету, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. (ч. 4, 5 ст. 5 Декрету)

Судом встановлено, що 03.12.2001 року Акціонерному комерційному банку "Форум", зареєстрованому Національним банком України 31.01.94 року за номером 231, видано банківську ліцензію N 62 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

10.06.2005 року Акціонерному комерційному банку "Форум", зареєстрованому Національним банком України 31.01.94 року за номером 231, який має банківську ліцензію за номером 62, видану Національним банком України 03.12.2001 року, видано дозвіл N 62-3 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з додатком до цього дозволу.

Згідно додатку до дозволу N 62-3 від 10.06.2005 року наведено перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати Акціонерний комерційний банк "Форум", серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) у грошовій одиниці України; відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій з ними; відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій з ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; операції з банківськими металами на валютному ринку України; операції з банківськими металами на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов*язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням частини 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинено, якщо він підписаний сторонами.

Пунктами. 10, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" N 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року N 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Аналізуючи оспорюваний кредитний договір, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, умови користування наданих за договором послуг, які є невід'ємною частиною договору, дослідивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача, заперечення уповноваженого представника відповідача, керуючись положеннями діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, оскільки в матеріалах справи наявні докази правомірності здійснення АКБ "Форум", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "Банк Форум", банківських операцій, визначених ч. 1, п. п. 5-11, ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", підтвердженням чого є Банківська ліцензія N 62 від 03.12.2001 року, а також на підставі Дозволу N 62-3 від 10.06.2005 року Національним банком України надано право АКБ "Форум" на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до додатку до Дозволу N 62-3 від 10.06.2005 року, та даний Дозвіл N 62-3 від 10.06.2005 року є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, яким надано право банку здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті відповідно до п. 2 ч. 5 Декрету про валютне регулювання, що є предметом роз'яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" N 5 від 30.03.2012 року.

Вищевикладений аналіз свідчить про правомірність надання відповідачем кредитних коштів позивачу в іноземній валюті (доларах США) згідно умов кредитного договору N 0207/08/05-CLNv від 03.09.2008 року та, відповідно, одержання позивачем кредиту в іноземній валюті, сплата ним процентів за користування кредитними коштами не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної із сторін спірних правовідносин.

Відповідач наполягає на тому, що матеріали справи не містять посвідченої копії зазначених дозволів, однак наявність у АКБ «Форум» відповідних дозволів вбачається і з Переліку банків, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями, що міститься у листі Департаменту реєстрації та ліцензування банків НБУ від 03.10.2007 N 41-211/1814-10108, який розміщений у відкритому доступі на офіційному порталі Верховної Ради України.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що АКБ «Форум» мав право видавати кредити в іноземній валюті на час вчинення оспорюваного правочину.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року - залишити без змін

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 березня 2018 року.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругової