Номер провадження: 22-ц/785/2723/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року м. Одеса

Справа № 523/17984/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

- відповідачі - 1) ОСОБА_4; 2) ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Сувертак І.В. 26 липня 2016 рокуо 10 годині 38 хвилині в м. Одесі,

встановила:

У листопаді 2015 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку: 1) солідарно заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 р. станом на 19.11.2015 р. у розмірі: - заборгованість по кредиту та процентам у сумі - 58 975,57 доларів США; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у сумі - 29 110,49 грн.; 2) в рівних частках судовий збір у сумі - 21 591,42 грн..

Банк в позові посилався на те, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10 червня 2008 р. Банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі - 59 000 доларів США, строком - до 11.06.2029 р., зі сплатою за користування кредитом - 13,5 % відсотків річних.

Всупереч умовам Кредитного договору ОСОБА_4 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлений Договором строк та розмірі. Має значну заборгованість по сплаті нарахованих процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Даний кредит згідно договору поруки від 10 червня 2008 р. №210324 забезпечений порукою ОСОБА_7. Згідно з п. п. 1.1 - 1.5 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж самому обсязі, що й позичальник - ОСОБА_4, у тому числі, за повернення основної суми боргу, відсотків, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених в кредитному договорі. Згідно з пунктом 1.4. відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Відповідно до пункту 2.2. Договору поруки у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання.

Через невиконання позичальником зобов'язань по Кредитному договору № 0 від 10 червня 2008 р. станом на 19 листопада 2015 р. загальний розмір заборгованості становить - 58 975, 57 доларів США, з яких: - заборгованість по кредиту строкова - 51 756, 67 доларів США; - заборгованість по кредиту прострочена - 1 202,16 доларів США; - заборгованість по процентам поточна - 607,66 доларів США; - заборгованість по процентам прострочена - 5 409, 08 доларів США. А також пеня: - за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 4770, 28 грн.; - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 24 340,21 грн..

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.07.2016 р. позов Банку задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 р. по кредиту та процентам в сумі - 58 975,57 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у сумі - 28 110,49 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку судовий збір у сумі - з кожного по - 10 795,71 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за умовами укладеного 10.06.2008 р. між Банком і ОСОБА_4 Договору про надання споживчого кредиту № 0 остання отримала від Банку кредит у сумі - 59 000 доларів США, строком - до 11.06.2029 р., зі сплатою за користування кредитом - 13,5 % відсотків річних.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору з ОСОБА_5 10.06.2008 р. укладено договір поруки № 210324, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність у повному обсязі.

Через невиконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № 0 від 10 червня 2008 р. станом на 19.11.2015 р. загальний розмір заборгованості становить - 58 975,57 доларів США, з яких: - заборгованість по кредиту строкова - 51 756, 67 доларів США; - заборгованість по кредиту прострочена - 1 202,16 доларів США; - заборгованість по процентам поточна - 607,66 доларів США; - заборгованість по процентам прострочена - 5 409,08 доларів США. А також пеня: - за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 4 770, 28 грн.; - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 24 340,21 грн..

Відповідачі повідомлялись листами - вимогами про порушення зобов'язання і необхідність сплатити заборгованість. Заборгованість не погашена (Т. 2, а. с. 7 - 10).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку.

Апелянт посилається на те, що рішення ухвалене судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4, зокрема, вказує на те, що безпідставно відхилено клопотання про відкладення розгляду справи. З дати здійснення останнього платежу - 09.01.0215 р. поручитель не отримував жодної письмової вимоги Банку про необхідність погашення боргу. Вимога Банку направлена з пропуском шестимісячного строку, а тому порука є припиненою. Банком невірно визначено розмір заборгованості.

Банк у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що у зв'язку із простроченням сплати чергового платежу у Банку виникло право вимагати дострокового повернення кредиту. Вимога Банку про дострокове повернення кредиту була направлена відповідачам рекомендованим листом у серпні 2015 р.. Вони не отримані відповідачами у зв'язку з недотриманням останніми Правил надання послуг поштового зв'язку. Позов до суду Банк подав без пропуску шестимісячного строку після направлення вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.10.2016 р. по справі була призначена судова фінансово-економічна експертиза, у зв'язку з чим провадження по справі зупинялося на час проведення експертизи. Апеляційному суду надано висновок судової фінансово-економічної експертизи.

Учасники справи у судове засідання, призначене на 22.03.2018 р., не з'явилися. Банк сповіщений про дату, час і місце розгляду справи. Судова повістка про виклик у судове засідання ОСОБА_4 повернулася до суду з приміткою пошти - «Не проживає», її представника ОСОБА_6 - «Не знайдено», ОСОБА_5 - «Не проживає». Разом з тим, від ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що справа розглядається тривалий час, баланс інтересів сторін у результаті розгляду спору, керуючись положеннями ст. ст. 128, 130, 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову Банку. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно доукладеного 10.06.2008 р. між Банком і ОСОБА_4 договору про надання споживчого кредиту № 0 (Т. 1, а. с. 5 - 8), виписки по рахунку (Т. 1, а. с. 14) остання отримала від Банку кредит у сумі - 59 000 доларів США, строком - до 11.06.2029 р., зі сплатою за користування кредитом - 13,5 % відсотків річних.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору з ОСОБА_5 10.06.2008 р. укладено договір поруки № 210324 (Т. 1, а. с. 9), за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність у повному обсязі.

Через невиконання позичальником зобов'язань по Кредитному договору № 0 від 10 червня 2008 р., станом на 19.11.2015 р. загальний розмір заборгованості становить - 58 975, 57 доларів США, з яких: - заборгованість по кредиту - 52 958,83 доларів США; - заборгованість по процентам - 6 016,74 доларів США. А також пеня: - за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 4 770, 28 грн.; - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 24 340,21 грн. (Т. 1, а. с. 15 - 24).

Банк направляв відповідачам за вказаними у договорі адресами письмові вимоги про порушення зобов'язання і необхідність достроково повернути кредит, сплати проценти, пеню, які повернулися з приміткою пошти - «Не проживає» (Т. 1, а. с. 10 - 13). Заборгованість не погашена.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки беззаперечно встановлено, що наданий кредит не повернуто, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості.

Апелянт не надав доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта щодо відхилення клопотання про відкладення розгляду справи, не отримання поручителем письмової вимоги Банку про необхідність погашення боргу, припинення поруки, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відмова суду в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, не привела до неправильного вирішення спору. Апелянт є позичальником. Поручитель рішення суду не оскаржив. У позичальника відсутні повноваження захищати права та інтереси поручителя. Пунктом 12.1 кредитного договору передбачено, що у випадку неотримання письмового повідомлення Банку в результаті зміни адреси без повідомлення Банку чи неотримання вищевказаного повідомлення з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення, термін повернення вважається таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення повідомлення.

Банк дотримався вищевказаних умов договору.

Щодо доводів апелянта про невірне визначення розміру заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

З метою визначення розміру заборгованості апеляційним судом по справі призначалася судова фінансово-економічна експертиза. У висновку експертизи (Т. 2, а. с. 145 - 154 зворотня сторона) вказується, що проведеним дослідженням визначено, що заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ «УкрСиббанк» станом на 19.11.2015 р. по поверненню кредиту становить - 19 142,66 доларів США, заборгованість по процентам становить - 5 162,10 доларів США. Визначити розмір заборгованості по пені не надається можливим.

Банк у запереченнях на висновок експерта не погоджується з його висновками. Вказує, що експертом невірно проведено дослідження та співставлення виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Не врахована передбачена кредитним договором (п. 1.6) черговість погашення грошових зобов'язань.

Статтями 89, 110 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивовано в судовому рішенні.

Колегія суддів не приймає до уваги висновки експерта, виходячи з наступного. Призначаючи судово-економічну експертизу, колегія суддів виходила з того, що необхідно встановити відповідність/невідповідність наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_4 (позичальник) станом на 19.11.205 р. умовам укладеного кредитного договору та розрахунковим документам з погашення кредиту, оскільки апелянт не визнає суму боргу.

Експерт у висновку вказує, що згідно Додатку № 1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», що є невід'ємною частиною кредитного договору № 0 від 10.06.2008 р., розмір відсотків становить - 14,42%. Тобто, за графіком погашення відсоткова ставка збільшена на - 0,92% (14,42% - 13,5%) (Т. 2, а. с. 148 зворотня сторона).

Відповідно до ст. ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 була обізнана про розгляд справи судом. В суді першої інстанції при розгляді справи приймав участь її представник - ОСОБА_6 (Т. 2, а. с. 29), яка заявляла клопотання про відкладення розгляду справи (Т. 1, а. с. 61, 77, Т. 2, а. с. 4), надавала заперечення на позов (Т. 1, а. с. 87 - 89). Разом з тим, вимог щодо недійсності окремих положень кредитного договору ОСОБА_4 під час розгляду справи не заявила. З цих підстав, та враховуючи, що розмір процентів був встановлений сторонами при підписанні кредитного договору, відсутність доказів зміни Банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки, колегія суддів не приймає до уваги висновки експерта щодо збільшення процентної ставки.

Експертом вказується, що позичальником сплачено на погашення кредиту загальну суму грошей у розмірі - 58 027,53 долара США (т. 2, а. с. 151 зворотня сторона). Посилаючись на графік платежів експерт вказує, що на погашення тілу кредиту було спрямовано - 39 857,34 долара США, на погашення процентів спрямовано - 18 170,19 доларів США. Заборгованість становить: - строкова по тілу кредиту - 19 142,66 доларів США; - по відсоткам 5 162,10 доларів США. Колегія суддів не приймає до уваги ці висновки, оскільки визначено тільки строковий розмір заборгованості по тілу кредиту, який на думку суду є завищеним, так як не відповідає графіку платежів. Не визначено розмір простроченої заборгованості по тілу кредиту. Розмір боргу про процентам вказаний загальний, без визначення простроченої та строкової заборгованості.

Цивільним процесуальним законодавством передбачені такі основні принципи цивільного процесу, як змагальність сторін та диспозитивність судочинства (ст. ст. 12, 13 ЦПК України). Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Разом з тим, апелянт у судове засідання не з'явився, клопотань щодо висновку експерта (виклик експерта тощо) не заявив. Як вказувалося вище, клопотання апелянта про відкладення розгляду справи відхилено, оскільки це призводить до невиправданого затягування розгляду справи.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова