Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 536/2079/15-ц

провадження № 61-6570св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року в складі суддів: Одринської Т. В., Карпушина Г. Л., Корнієнка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів на виконання умов договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2014 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу автомобіля Kia Carnival, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила вказаний транспортний засіб за 66 068,44 грн. Позивач виконав умови договору купівлі-продажу та передав відповідачу автомобіль, проте остання не сплатила вартість транспортного засобу.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 вартість проданого автомобіля Kia Carnival у розмірі 66 068,44 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року (в складі судді Колотієвського О. О.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зібраними по справі доказами підтверджено сплату відповідачем позивачу вартості автомобіля Kia Carnival у розмірі 66 068,44 грн, вказані обставини позивачем не спростовано.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 66 068,44 грн згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу Kia Carnival від 25 грудня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 387, 43 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що довідка-рахунок не є доказом сплати вартості проданого транспортного засобу, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених вимог. Вартість автомобіля була сплачена під час укладення договору купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року, що не спростовано позивачем. Саме позивач повинен подати докази щодо наявності боргових зобов'язань за вказаним вище правочином, проте такі в матеріалах справи відсутні. Договір купівлі-продажу не містить положень щодо розстрочки або відстрочки розрахунків за цим правочином, оскільки кошти за автомобіль були сплачені в день укладення цього правочину. Апеляційним судом не вказано жодної норми матеріального права, на підставі якої задоволено заявлені вимоги.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Судами встановлено, що 25 грудня 2014 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу автомобіля Kia Carnival, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язується передати у власність ОСОБА_3, а покупець приймає та оплачує продавцю належний йому на праві власності вказаний транспортний засіб. Ціна автомобіля становить 66 068,44 грн.

Відповідно до пункту 4.3 договору купівлі-продажу продавець та покупець розрахунки проводять між собою в повному обсязі після укладення цього договору.

У пункті 5 договору купівлі-продажу сторони погодили, що продавець зобов'язується передати покупцю ключі та документи на автомобіль після укладення цього договору. Договір підписаний обома сторонами.

На виконання зазначеного договору позивач передав відповідачу автомобіль Kia Carniva, що підтверджується актом технічного стану транспортного засобу від 25 грудня 2014 року та довідкою-рахунком від 25 грудня 2014 року.

Відповідно до довідки-рахунку від 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 продано і видано автомобіль Kia Carniva за ціною 66 068,44 грн, 25 грудня 2014 року здійснено перереєстрацію цього автомобіля.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 691, 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Частиною першою статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем не подано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог у цій справі, зокрема про наявність невиконаних відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року.

Судом першої інстанції відповідно до довідки-рахунку від 25 грудня 2014 року встановлено, що відповідачем сплачено позивачу вартість автомобіля Kia Carnivaу розмірі 66 068,44 грн.

Крім того, заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказувала, що у провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсним вказаного вище договору купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року та застосування наслідків недійсного правочину, зокрема повернення ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 66 068,44 грн, які були сплачені на виконання спірного правочину. ОСОБА_2 визнав заявлені ОСОБА_6 вимоги та просив їх задовольнити, про що подав до суду заяву від 28 вересня 2015 року.

Відповідно до вимог частини третьої статті 10 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із того, що посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості автомобіля за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року, є безпідставними та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 58, 59 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Судом першої інстанції вірно установлено обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку.

Апеляційний суд, задовольняючи позов, не витребував нових доказів для встановлення обставин справи, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, не зазначив, якими належними та допустимими доказами підтверджено позовні вимоги, отже, безпідставно скасував законне рішення місцевого суду.

Апеляційним судом скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року скасувати.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик