Справа № 580/288/18
Номер провадження 2/580/216/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,
при секретарі судового засідання Івановій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення компенсації за невикористану відпустку;

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.09.2016 року він уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського складу терміном на 6 місяців і у період з 23.09.2016 р. по 22.03.2017 р. проходив військову службу. Весь період проходження служби він перебував у довгостроковому відрядженні у військовій частині, яка залучалась до дій в зоні АТО. З відрядження прибув 20.03.2017 року. Зі служби він був звільнений наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.03.2017 №8-РС у запас за пунктом «ж», як такий, що відслужив строк військової служби за контрактом. За період служби у нього виникло право на відпустку, яку він не мав змоги використати, оскільки весь час знаходився в зоні проведення АТО, а тому йому була виплачена грошова компенсація. В послідуючому позивачеві повідомили, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік не відповідає наказу МО № 260, а тому він був змушений повернути отримані кошти у розмірі 1 475,49 грн. Дії відповідача він вважає такими, що не відповідають Конституції України та вимогам законодавства про працю. Тому позивач просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на свою користь безпідставно повернуті кошти за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 у розмірі 1475,49 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в наданих запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що Сумський ОВК жодних дій щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 вказаної компенсації не вчиняв. Грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки він повернув добровільно.

Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 23.09.2016 року позивач проходив військову службу за контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського складу (а.с. 23-25).

З витягу з наказу (а.с. 28) вбачається, що наказом №8-РС від 20.03.2017 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас. З 22 березня 2017 року він виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що за період служби у нього виникло право на відпустку, яку він не мав змоги використати, оскільки знаходився в зоні проведення АТО, а тому йому була виплачена грошова компенсація.

В послідуючому він був змушений повернути кошти у розмірі 1 475,49 грн., отримані за невикористану відпустку за 2016 рік на вимогу позивача, який мотивував це тим, що така виплата грошової компенсації не відповідає наказу Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Ухвалюючи рішення, суд враховує те, що контрактом, який був укладений з позивачем, визначено, що Міністерство оборони України (в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином, додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України.

Статтею 45 Конституції України визначено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно зі ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з ч. ч. 2, 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них:

2. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

14. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані у 2016 році дні відпустки порушено, а тому безпідставно повернуті ОСОБА_1 кошти у розмірі 1475,49 грн. підлягають стягненню на користь позивача.

При цьому суд не може взяти до уваги заперечення сторони відповідача про те, що грошову компенсацію позивач повернув добровільно, а так як Сумський ОВК жодних дій щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 вказаної компенсації не вчиняв, то у задоволенні позову слід відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що кошти виплачені неправомірно, а тому підлягають поверненню. Зазначене стверджується листом (а.с. 31), наданого позивачеві на його звернення (а.с. 29-30).

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для відмови у задоволенні позовних вимог немає, а доводи сторони відповідача, спростовуються вище наведеним.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним покласти їх на відповідача.
На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 81, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 83 КЗпПУ, Законом України «Про відпустки», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 (код платника податків НОМЕР_2 ) безпідставно повернуті кошти за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 у розмірі 1475,49 грн.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (код НОМЕР_1 ) на користь Державної судової адміністрації України: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача 0001; код класифікації доходів бюджету 22030106 судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чхайло О. В.