РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 березня 2018 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

18 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що в 1965 році його бабуся ОСОБА_4 отримала 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з 4-х чоловік (вона, її матір, її брат та її донька - матір позивача).

На момент приватизації у 2013 році в квартирі проживали він, його бабуся та його матір, тому вони приватизували квартиру на трьох осіб і отримали свідоцтво про право власності на квартиру.

З моменту його народження (1987 рік) ним опікувалась тільки бабуся ОСОБА_4 Матері ніколи не було вдома, вона вела аморальний спосіб життя. Коли йому було 5 років матір зникла, і в 1992 році бабуся оформила над ним опікунство.

23 жовтня 2014 року на початку другої години ночі матір без їх з бабусею згоди привела в квартиру сторонню людину - ОСОБА_3, якого представила як свого чоловіка. Відповідач відразу вчинив скандал і сказав, що прийшов «навести порядок» і «вставити мізки» бабусі.

Вони з бабусею, як співвласники житла, відразу почали вимагати, щоб відповідач звільнив квартиру. Спочатку він переховувався і приходив тільки вночі. Потім почав вести себе все агресивніше та відчував себе повним господарем в квартирі. Він почав систематично руйнувати та псувати жиле приміщення: позривав плінтуси та карнизи, зруйнував радіоточку, сантехніку, знищив дзеркало у ванній кімнаті, його та бабусині речі. Періодично відповідач з матір'ю не дають їм з бабусею користуватись туалетом, ванною кімнатою, балконом, кухнею. Неодноразово вони зламували замки до його кімнати та кімнати бабусі: шукали цінні речі, документи, забирали гроші, які він залишав на оплату житла. Відповідач привів у квартиру велику собаку бійцівської породи, яку періодично нацьковує на них з бабусею. ОСОБА_3 постійно вчиняє сварки, погрожує йому та бабусі, тому вони неодноразово звертались до органів міліції, прокуратури, до депутата та у Верховну Раду.

У зв'язку з такими подіями, 24 лютого 2017 року бабуся подарувала йому належну їй частину квартири, що підтверджується договором дарування.

Позивач зазначає, що відповідач у спірній квартирі не зареєстрований, тому що згоди на це вони не давали та має інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання.

Всі їх спроби виселити відповідача, який самовільно зайняв жиле приміщення та проживає там без їх згоди, не принесли позитивного результату, а проведені з ним бесіди службовцями правоохоронних органів виявились безрезультатними, тому він як власник 2/3 частин квартири вимушений звернутись до суду.

Просить суд ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року відкрито провадження в справі.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Додатково пояснили, що на день самовільного вселення відповідача в впірну квартиру він як співвласник не надавав згоди на це. Відповідач зайняв жиле приміщення самоправно, систематично руйнує та псує це приміщення, порушує правила співжиття.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 39). Заперечень чи відзиву на позовну заяву до суду не направляв. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки до суду відповідач не подавав. Третя особа в справі - ОСОБА_2 подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки до відповідача 21 березня 2018 року викликалась швидка медична допомога та проводився його огляд. Такі причини неявки відповідача визнані судом неповажними, оскільки з наданої суду довідки не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачу з'явитись у судове засідання.

Третя особа ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що на день самовільного вселення відповідача в спірну квартиру вона також була її співвласником та не надавала своєї згоди на вселення. Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів від свого імені та імені онука з приводу виселення відповідача, проте всі їх звернення позитивного результату не дали. Через побоювання неправомірних дій її доньки (ОСОБА_2.) разом з відповідачем щодо її частки в квартирі, вона 24 лютого 2017 року подарувала свою частку онуку (позивачу).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У день судового засідання подала до суду заяву про відкладення розгляду справи. Посилалась на те, що її мати періодично підсипає в їжу її чоловіка (ОСОБА_3.) якість хімікати. У день засідання у нього був приступ та викликалась швидка. Такі причини неявки третьої особи в судове засідання визнані судом неповажними.

Суд за згодою сторони позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11 вересня 2013 року Відділом приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно з розпорядженням від 11 вересня 2013 року № 45784, видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та членам її сім'ї: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках (а.с. 7).

Згідно з довідкою ЖЕД № 905 форми № 3 від 22 лютого 2017 року в квартирі зареєстровані три особи: ОСОБА_4 (власник особового рахунку), ОСОБА_2 (онук) та ОСОБА_2 (дочка) (а.с. 11).

24 лютого 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_4 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_2 посилався на те, що в спірній квартирі з 1992 року проживав лише з бабусею, яка була його опікуном, проте 23 жовтня 2014 року матір без їхньої з бабусею згоди привела у квартиру сторонню людину - ОСОБА_3 Відповідач без їх згоди самоправно зайняв жиле приміщення, систематично руйнує та псує це приміщення, порушує правила співжиття та не бажає виселятись.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У частині 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами частин 1, 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками зі їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У частинах 2, 4 статті 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 як на день вселення у спірну квартиру, так і на сьогоднішній день не є членом сім'ї позивача ОСОБА_2, та останній як співвласник квартири не надавав своєї згоди на вселення відповідача.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 пояснила, що на день самовільного вселення відповідача в спірну квартиру вона була її співвласником, проте також не надавала своєї згоди на вселення відповідача.

Доказів на спростування зазначених обставин відповідачем надано не було.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Сторона позивача на підтвердження відсутності згоди на вселення відповідача та неможливості їх спільного проживання також посилається на письмові докази.

Так, третя особа в справі - ОСОБА_4 до укладення договору дарування на свою частку в квартирі 11 листопада 2014 року зверталася з заявою до дільничного Солом'янського району м. Києва. Зазначала, що 23 жовтня 2014 року її донька привела в квартиру незнайомого чоловіка, і він залишається ночувати, тому вона боїться за своє майно і життя своє та внука (а.с. 15).

23 березня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (позивач) зверталися з заявою до Начальника міліції Солом'янського району м. Києва, в якій зазначили, що ОСОБА_3 проживає в квартирі проти їхньої волі, не прописаний в ній та згоди на його реєстрацію в квартирі вони не нададуть. Вказували, що ОСОБА_3 ламає замки вхідних дверей, не дає користуватися вбиральнею (а.с. 16).

31 березня 2015 року ОСОБА_4 зверталася зі скаргою до прокуратури Солом'янського району м. Києва. Зазначала, що ОСОБА_3, який проживає в квартирі проти їхньої з внуком волі, постійно чинить не неї психологічний тиск, застосовує нецензурну лайку та виганяє її з квартири (а.с. 18-19).

27 квітня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (позивач) звернулися зі скаргою до Начальника міліції Солом'янського району м. Києва в якій, зокрема, зазначили, що ОСОБА_3 чинить перешкоди в користуванні кухнею, балконом, вбиральнею (а.с. 22).

Також 01 вересня 2015 року, 31 жовтня 2015 року та 20 серпня 2016 року ОСОБА_4 зверталася з відповідними заявами до правоохоронних органів з приводу протиправних дій ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_2 (а.с. 76-78).

Згідно з листами Солом'янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 18 лютого 2015, 06 квітня 2015 року, 19 травня 2015 року, 25 жовтня 2016 року за результатами проведених перевірок даних, які б свідчили про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення не встановлено. З ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду попереджувального характеру, направлену на недопущення ним протиправних дій у подальшому (а.с. 23-25, 82).

26 грудня 2017 року ОСОБА_4 подано заяву до Солом'янського управління поліції про внесення відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за статтями 15, 151 КК України, ст. 146 КК України, ст. 189 КК України до ЄРДР з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_2 (а.с. 54-56).

12 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Солом'янського управління поліції зі зверненням в якому вказала, що 07 лютого 2018 року, коли онук ОСОБА_2 прийшов з роботи, ОСОБА_3 вдерся до його кімнати з погрозами, лайкою, вимагаючи від онука документів на приватизацію квартири, і щоб він переписав квартиру на нього та ОСОБА_2 (а.с. 51).

Також ОСОБА_4 зверталася з заявою від 28 грудня 2017 року до Голови Київської міської державної адміністрації (а.с. 66), з заявами від 20 червня 2016 року та від 29 листопада 2017 року до Голови Верховної Ради України (а.с. 72-74), в яких зазначала про нестерпні умови проживання в квартирі через дії, які вчиняють ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Вирішуючи питання про правомірність користування жилим приміщенням особою, яка вселилась до власників цих приміщень, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при вселенні, зокрема, чи була згода на це всіх співвласників чи зареєстрована ця особа в жилому приміщенні, чи було це приміщення її постійним місцем проживання, чи вела вона з власниками спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між власниками та цією особою певний порядок користування жилим приміщенням.

На день вселення ОСОБА_3 в квартиру зі згоди одного зі співвласників ОСОБА_2 (третя особа), інші співвласники: позивач та третя особа ОСОБА_4 (яка на момент вселення була власником 1/3 частини квартири) такої згоди не надавали.

Відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується довідкою форми № 3, виданою 22 лютого 2017 року ЖЕД № 905 (а.с. 11).

У судовому засіданні також встановлено, що між позивачем та відповідача не склались відносини, виникають конфлікти та позивач вимагає звільнення спірної квартири.

Надані суду докази свідчать, що позивач та третя особа, яка була співвласником квартири на момент вселення відповідача, приймали міри щодо врегулювання питання здійснення свого права власності на житло в позасудовому порядку.

Проте на день розгляду справи конфлікт між сторонами не вирішений.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Враховуючи те, що відповідач не є членом сім'ї співвласника квартири ОСОБА_2, дозволу на його вселення у квартиру всіма співвласниками надано не було, тому позовна вимога про виселення ОСОБА_3 ґрунтується на законі.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 640 гривень судового збору.

Керуючись статтями 317, 319, 321, 358, 360, 391 ЦК України, статтями 64, 109, 156 ЖК, ст. 3 СК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 280-289 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: