Справа № 199/5055/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16.03.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення по виплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення по виплаті аліментів. В обґрунтування позову посилалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2006 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх його доходів, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 11 грудня 2006 року. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів і внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, згідно з довідками Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, станом на 15 січня 2018 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 46072,60 грн. Вважає , що вона має право на стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) у розмірі 13156,80 грн. станом на лютий 2018 року

У судовому засіданні представник позивача надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала частково, надала суду пояснення, відповідно до яких відповідач частково сплачував заборгованість по аліментам, оскільки у сторін була усна домовленість щодо сплати та розміру аліментів. Аліменти відповідач сплачував на картковий рахунок позивача через термінал особисто або його дружина.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2006 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх його доходів, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 11 грудня 2006 року.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідач за період з лютого 2015 року по 01.01.2018 року відповідач не здійснював аліментних платежів та має заборгованість у розмірі 43156,25 грн.

Проте, судом встановлено, що відповідачем частково за вказаний період виконувались аліментні зобов'язання. При цьому суд приймає як належні та допустимі докази виконання відповідачем аліментних зобов'язань копії квитанцій про часткову сплату аліментів відповідачем на картковий рахунок позивача, а також інформацію, надану ПАТ КБ «Приватбанк», щодо поповнення карткового рахунку № НОМЕР_2, що належить позивачу ОСОБА_3 відповідачем та його дружиною ОСОБА_7. та матір'ю ОСОБА_8 У той же час суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо того, що вказані платежі не є аліментами та здійснювались невідомою особою на ім'я ОСОБА_4, оскільки авторизація платника здійснювалась за номером телефону, який належить відповідачу по справі, про що сама зазначила у своїй позовній заяві позивач (платежі від 9.05.2015, 06.06.2015, 07.07.2015, 7.08.2015, 08.10.2015, 08.12,2015, 05.02.2016, 05.03.2016, 08.04.2016, 09.05.2016, 09.06.2016, 08.09.2016, 12.11.2016, 11.12. 2016 року). Інші платежі здійснювались дружиною відповідача ОСОБА_7 (платежі від 09.09.2015, від 07.11.2015, від 8.07.2016, від 06.08.2016, від 10.10.2016 року) та матір'ю відповідача ОСОБА_8 ( платіж від 07.04.2015 року). Доказів наявності у вказаних осіб будь-яких зобов'язань перед позивачем, останньою суду не надано, таким чином позивачем не спростовані докази, надані відповідачем, щодо часткової сплати аліментів за період квітень 2015 року - грудень 2016 року в розмірі 10861,67 грн..

Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При визначенні суми неустойки (пені) суд враховує фактично сплачені відповідачем грошові кошти, та погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем за 2014 рік в розмірі 2598,92 грн. та за 2017 рік в розмірі 2916,35 грн., а також за січень 2018 року в розмірі 247,69 грн. З урахуванням визначеного вище розміру частково сплачених аліментів за 2015-2016 роки, суд вважає, що розмір пені за 2015 рік становить 2003,45 грн., за 2016 рік - 2379,38 грн. Отже, сума неустойки (пені) складає - 10 145, 79 грн.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) та вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача пеню за прострочення по виплаті аліментів за період з 01 січня 2014 року по 01 лютого 2018 року в розмірі 10145,79 грн.

У частині стягнення заборгованості по аліментам позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Стаття 187 СК України містить норму про відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів. Оскільки аліменти на користь позивача стягнуті за рішенням суду, то заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. за позовні вимоги про стягнення неустойки (пені). Судові витрати у вигляді судового збору, понесені позивачем за позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам, покладаються на позивача з урахуванням відмови у позові в цій частині.

Керуючись ст.196 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України,

суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення по виплаті аліментів,- задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2) пеню за прострочення по виплаті аліментів за період з 01 січня 2014 року по 01 лютого 2018 року в розмірі 10145,79 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя