Справа № 658/274/17
(провадження № 2/658/25/18)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Подячевої І.Д,,

при секретарі Бердніковій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в місті Каховці у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат, викликаних необхідністю проведення санаторно-курортного лікування в сумі 9028 грн. 80 коп., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат, викликаних необхідністю проведення санаторно-курортного лікування в сумі 8795 грн..

ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, у звязку з чим просив, крім витрат обумовлених санаторно-курортним лікуванням, відшкодувати відповідачем витрати на проїзд до санаторію у розмірі 233 грн. 80 коп. та судові витрати (а.с. 39).

В судовому засіданні 28 березня 2018 року позивач та його представник відмовились від вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат.

В обґрунтування позову зазначається, що 08 вересня 2015 року ОСОБА_4 внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку із примиренням обвинуваченого з потерпілим (ОСОБА_1О.). Однак, ОСОБА_5 тілесні ушкодження ОСОБА_1 внаслідок ДТП завдано, лікування в лікарні повною мірою наслідки тілесних ушкоджень не усунуло, а тому за рекомендацією лікаря ОСОБА_1 продовжив лікування в санаторії.

Після проведення санаторно-курортного лікування позивач звернувся до відповідача із проханням відшкодувати йому витрати повязані із перебуванням у санаторії, однак відповідач в порушення ч. 1 ст. 1195 ЦК України відмовився від такого відшкодування.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, просили їх задовольнити та окремо зазначили, що грошові кошти отримані позивачем від відповідача під час примирення в процесі розгляду кримінального провадження погашали лише збитки позивача повязанні із матеріальною шкодою, проте збитки повязанні із лікуванням відповідачем не погашались, а відшкодування винною особою додаткових витрат, викликаних необхідністю санаторно-курортного лікування прямо передбачено ст. 1195 ЦК України, а тому ОСОБА_4 зобовязаний відшкодувати витрати позивача повязанні із лікуванням в санаторії «Березовий гай», який є профільним за захворюванням позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та окремо зазначав, що позивачем від відповідача, згідно розписки від 29 березня 2016 року, отримано грошові кошти у розмірі 1300 дол. США в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Згідно розписки позивач зобовязався не мати ніяких претензій грошового характеру до відповідача, що виникли у звязку або внаслідок ДТП. Також позивач на той час погодився з тим, що сума у розмірі 1300 дол. США є узгодженою і повністю достатньою для відшкодування завданої позивачу майнової, моральної шкоди, а також інших збитків чи будь-яких грошових вимог. Крім того, відповідач згідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мав право звернутись із такою вимогою до страхової компанії, оскільки відповідальність відповідача була належним чином застрахована, умови полісу передбачали відшкодування майнової шкоди як щодо майна, так і щодо здоровя, а саме відшкодовуються витрати потерпілого у звязку з лікуванням, діагностикою лікування, реабілітацією у відповідному закладі охорони здоровя.

Також представник відповідача зазначив, що потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії, тоді як позивачем такий висновок до суду не наданий.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року зобовязано ПрАТ «СК «Провідна» направити до суду копію страхової справи, яку заведено у звязку з виникненням страхового випадку по страховому полісу № А/2570627 від 05 квітня 2015 року.

Також для повного та обєктивного розгляду цивільної справи було витребувано кримінальну справу № 658/1194/16-к за обвинуваченням ОСОБА_4 в кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Так, судом встановлено, що 08 вересня 2015 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, грубо порушив Правила дорожнього руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який наближався до перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з іншим автомобілем, яким керував ОСОБА_1, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

22 квітня 2016 року ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку з примиренням обвинуваченого з потерпілим (ОСОБА_1О.).

Кримінальне провадження у звязку з цим закрито на підставі ст. 46 КК України.

Зазначені обставини встановлено судом з матеріалів кримінальної справи № 658/1194/16-к оглянутої в судовому засіданні.

29 березня 2016 року ОСОБА_1 складено розписку про отримання від ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 1300 дол. США в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Також в розписці зазначено, що отримана позивачем сума є відшкодуванням, яке становить доплату (різницю) між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яке належить йому до виплати відповідно до умов полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отримана позивачем сума є узгодженою і повністю достатньою для відшкодування завданої йому майнової, моральної шкоди, а також інших збитків чи будь-яких інших грошових вимог. Ніяких претензій грошового характеру до ОСОБА_4, що виникли у звязку або внаслідок ДТП, позивач не має і на майбутнє не матиме (а.с. 45).

З 17 жовтня по 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 знаходився на санаторно-курортному лікуванні в санаторії «Березовий гай» (а.с. 11).

Вартість путівки склала 3680грн., вартість процедур отриманих позивачем в санаторії 635 грн., вартість проживання в санаторії склала 4480 грн., вартість проїзду до санаторію склала 233 грн. 80 коп..

Позивач звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування додаткових витрат, понесених їм у звязку із необхідністю проведення санаторно-курортного лікування, відповідач відмовився відшкодовувати такі витрати позивача, оскільки вважав, що всі витрати повязанні із шкодою завданою відповідачем позивачу внаслідок ДТП узгодженні під час складання розписки про отримання позивачем грошових коштів від відповідача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтями 1168, 1177 названого Кодексу встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Зазначене кримінальне правопорушення повязане із шкодою завданою відповідачем джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) внаслідок винного порушення останнім Правил дорожнього руху, які призвели до зіткнення із автомобілем, яким керував позивач.

Статтями 1187 та 1188 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

Матеріалами справи встановлено, що матеріальні та моральні претензії позивача були відшкодовані відповідачем під час розгляду кримінальної справи в суді, а саме позивачем отримано від відповідача 1300 дол. США в рахунок відшкодування завданих позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Сторонами вказаний факт не оспорюється.

Предметом розгляду в даній цивільній справі є вимога позивача відшкодувати відповідачем додаткові витрати викликані необхідністю проведення санаторно-курортного лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту зазначеної норми Цивільного кодексу вбачається, що позивач, як потерпіла особа, якій ушкоджено здоровя внаслідок винних дій відповідача, дійсно має право на відшкодування додаткових витрат, повязаних, в тому числі, із санаторно-курортним лікуванням.

В Цивільному кодексі України та в інших законодавчих актах з цього питання не регламентовано підстави та умови відшкодування винною (фізичною) особою потерпілому додаткових витрат, повязаних із санаторно-курортним лікуванням.

Однак, як зазначено в пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону N 1961-IV .

При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії.

Зазначений пункт Постанови регламентує дії суду під час розгляду цивільних справ відповідної категорії, за умови відшкодування таких витрат страховиком.

Відповідно до частин 9 та 10 Цивільного процесуального кодексу України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Так, законами України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що відшкодування страхувальнику витрат, повязаних із санаторно-курортним лікуванням можливо лише за умови надання їм відповідного медичного висновку страховику.

Згідно ч. 2 ст. 67 Основ законодавства України про охорону здоровя санаторно-курортні заклади здійснюють свою діяльність у порядку, передбаченому законодавством про курорти. З метою забезпечення надання в них належної медичної допомоги відкриття санаторно-курортного закладу, встановлення його спеціалізації (медичного профілю) та медичних показань і протипоказань для санаторно-курортного лікування здійснюється за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Потреба у санаторно-курортному лікуванні визначається лікарем за станом здоров'я хворого і оформляється медичними документами відповідно до встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, зразка.

Таким медичним документом є санаторно-курортна карта, яка заповнюється за формою № 072/о та є обовязковим медичним документом, який заповнюється на хворих (18 років і старше) при направленні їх на лікування до санаторно-курортних закладів будь-якого типу.

Форма № 072/о заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоровя, який надає амбулаторно-поліклінічну допомогу в центрі первинної медико-санітарної допомоги, лікарській амбулаторії, поліклініці, диспансерному відділенні чи жіночій консультації за місцем проживання хворого, за винятком хворих, що перенесли гострий інфаркт міокарда, які безпосередньо зі спеціалізованого відділення стаціонару переводяться на доліковування в реабілітаційні кардіологічні відділення санаторіїв (форма № 072/о заповнюється лікуючим лікарем стаціонару) (Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 072/о «Санаторно-курортна карта № ___», затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 28.07.2014 № 527).

Позивачем в підтвердження необхідності отримання їм санаторно-курортного лікування до суду надано лише копія медичної карти амбулаторного хворого, в якій лікарем невропатологом зазначено «Нуждается в санаторно-курортном лечении» (а.с. 10).

З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність отримання їм санаторно-курортного лікування, в розумінні ст. 1195 ЦК України.

За таких даних, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат, викликаних необхідністю проведення санаторно-курортного лікування в сумі 9028 грн. 80 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 258-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат, викликаних необхідністю проведення санаторно-курортного лікування в сумі 9028 грн. 80 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Суддя: І. Д. Под'ячева

Повний текст виготовлено та підписано 03 квітня 2018 року.