Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 306/2249/15-ц

провадження № 61-4072 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 нарішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Куцина М. М., Павліченка С. В., Фазикош Г. В., від 30 серпня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у подальшому перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитну лінію, в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом у розмірі 3 207 грн 95 коп., з порядком повернення кредиту згідно з умовами договору, зі сплатою 24 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 22 липня 2023 року.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість, яка станом на 6 серпня 2015 року становила 4 301 грн 25 коп., з яких: 2 130 грн 47 коп. - заборгованість за кредитом, 2 170 грн 78 коп. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Украсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що боржником у повному обсязі виконано грошове зобов'язання за указаним кредитним договором за рахунок реалізації іпотечного майна.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2008 року у розмірі 4 301 грн 25 коп., з яких: 2 130 грн 47 коп. - заборгованість за кредитом; 2 170 грн 78 коп. - заборгованість за відсотками. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», суд апеляційної інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яку необхідно стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Посилання суду першої інстанції на те, що заборгованість за вказаним договором погашена за рахунок реалізації іпотечного майна є безпідставними, оскільки нею було погашено заборгованість за іншим кредитним договором, зобов'язання якого було забезпечено іпотекою.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції нормматеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги

ПАТ «Укрсоцбанк», апеляційний суд фактичних обставин справи не встановив, не перевірив доводи відповідача про те, що кошти з реалізованого іпотечного майна покривають заборгованість за обома кредитними договорами.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 23 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір

№ 305/90-С-08, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитну лінію, в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом у розмірі 3 207 грн

95 коп., з порядком повернення кредиту згідно з умовами договору, зі сплатою 24 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 22 липня

2023 року.

Відповідно до пункту 1.1.1 договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо «Транш», а у сукупності «Транші», зі сплатою 24 % річних, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом у розмірі 3 207 грн 95 коп., з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 22 липня 2023 року на умовах, визначених договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 305/90-С-08

від 23 липня 2008 року станом на 6 серпня 2015 року: виникла заборгованість у розмірі 4 301 грн 25 коп., з яких: 2 130 грн 47 коп. - заборгованість по кредиту; 2 170 грн 78 коп. - заборгованість по відсотках.

Також судом встановлено, що за договором кредиту № 305/90-Ж-08 від 23 липня 2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі

45 тис. доларів США, зі сплатою відсотків 14 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 22 липня 2023 року. За цим кредитним договором в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 передав в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку за адресою:

вул. Жатковича,12, м. Свалява, Закарпатська область.

14 вересня 2010 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В. І. було видано виконавчий напис щодо звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, загальним розміром 0, 0619 га, за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2

Постановою від 10 травня 2012 року відкрито виконавче провадження, здійснено проведення прилюдних торгів, за результатами яких вказане іпотечне майно було продано за 233 175 грн 94 коп.

26 вересня 2012 року державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки та грошові кошти перераховано на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Згідно з виконавчим написом нотаріуса було проведено погашення по заборгованості боржника за кредитним договором № 305/90-Ж-08 від 23 липня 2008 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 10, 11, 59, 60 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволені позову, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за договором кредиту № 305/90-С-08 від 23 липня 2008 року не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

При цьому апеляційний суд вірно врахував, що за рахунок реалізації іпотечного майна було погашено заборгованість боржника за кредитним договором

№ 305/90-Ж-08 від 23 липня 2008 року, зобов'язання якого було забезпечено іпотекою, а заборгованість за договором № 305/90-С-08 від 23 липня 2008 року залишилася непогашеною.

Враховуючи те, що висновки апеляційного суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк