Ухвала

Іменем України

05 квітня 2018 року

місто Київ

справа № 466/6752/16-ц

провадження № 61-15244ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В. від 16 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, у жовтні 2016 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

09 лютого 2018 року ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належну на праві власності ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 та заборони її відчуження.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково; судом заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 У задоволенні вимоги заявника про накладення арешту на квартиру відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2018 року в частині відмови у забезпеченні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, та постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дослідив подану касаційну скаргу з доданими документами, вивчив судові рішення у справі, за результатами чого зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зміст оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про необхідність забезпечення позову в цій справі саме шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, оскільки предметом спору за позовом ОСОБА_4 є стягнення з відповідача ОСОБА_5 грошових коштів на загальну суму 459 995, 00 грн, докази про наявність у відповідача іншого рухомого та/або нерухомого майна, коштів на рахунках у фінансових установах, стабільного доходу тощо суду не були надані, тому у разі ухвалення судового рішення про задоволення позову ОСОБА_4 воно може залишитись невиконаним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважав, що застосування такого способу забезпечення позову є достатнім, оскільки квартира не є предметом спору в цій справі.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному статтею 259-260 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд зробив висновок про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали. Тобто вірогідність існування чи виникнення у майбутньому загрози правам та інтересам позивача має бути об'єктивно існуючою та достатньо реальною, аби суд мав достатні підстави для висновку про обов'язковість для нього вжиття саме таких заходів забезпечення позову.

В оцінці Верховним Судом обґрунтованості оскаржуваного судового рішення суд визнає дії суду апеляційної інстанції такими, що ним дотримано розумний баланс інтересів обох сторін з врахуванням того, що розгляд справи по суті не завершено.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального і процесуального права судом апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик