Справа №: 398/3986/17
провадження №: 2/398/698/18
"04" квітня 2018 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Коліуш Г.В., за участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №107 в будинку №31 по вул. Садовій в м. Олександрії Кіровоградської області.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач 08.06.2001 року уклала шлюб з ОСОБА_3. Від спільного шлюбу мають сина ОСОБА_4, 14.01.2008 року шлюб розірвано, 26.10.2012 року між ними повторно укладено шлюб. 13.11.2012 року ОСОБА_3 помер, якому на праві приватної власності згідно із свідоцтвом про право власності від 18.12.2000 року належала квартира№107 по вул. Садовій, 31 в м. Олександрії. Відповідач є сином померлого чоловіка від попереднього шлюбу та з липня 2002 року без відома позивача зареєстрований у квартирі. Після смерті ОСОБА_3, позивач та їхній син ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частини квартири кожен, що разом становить 2/3 частки квартири. Відповідач ніколи на проживав у квартирі, участі в утриманні не приймає, не є членом сімї спадкодавця.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що вона діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина, відповідач зареєстрований в квартирі незаконно, не проживає з 2000 року, за прийняттям спадщини до нотаріуса не звертався.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не надав, враховуючи приписи ст..131 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 18.12.2000 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради, зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за №9922 18.12.2000 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_3. 08.06.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ОЛ № 018046. 14.11.2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.07.2009 року №1-ОЛ №036148. 26.10.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ОЛ № 063357.
14.11.2012 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом по смерть серія І-ОЛ №161275, виданого 14.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області.
На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним на момент його смерті в цій квартирі були зареєстровані: дружина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою виданою ОСББ «Веселка» від 30.08.2013 року №112. Цей факт також підтверджено поясненнями позивача, наданими в судовому засіданні.
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 27.08.2013 року державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 ОСОБА_4 є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 27.08.2013 року державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2. Право власності зазначених осіб зареєстроване у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується відповідними Витягами від 28.08.2013 року №№8596304, 5853717.
З актів від 07.09.2015 року та 08.11.2017 року, складених комісією мешканців ОСББ «Веселка» вбачається, що під час обстеження приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі, але з 1998 року по теперішній час не проживає.
Відповідно до ст.ст.1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
В ч.1, ч.2, ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повідомила суд, що ОСОБА_2 є сином спадкодавця ОСОБА_3, і на момент його смерті був зареєстрований разом із спадкодавцем, відповідач не заявиляв про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України для її прийняття, що також підтверджується копією спадкової справи, яка міститься в матеріалах справи.
З огляду на наведене, суд вважає, що обставини, які визнані сторонами не підлягають доказуванню. А тому відповідно до вимог ст.ст.1216-1220, ст. 1261, ст.1258, ст.1268 ЦК України, за відсутності заповіту, відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги прийняв спадщину померлого ОСОБА_3, оскільки на час відкриття спадщини був з ним зареєстрований.
Відповідно до п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
ОСОБА_3 за життя на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_3.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
В ухвалі Верховного Суду України від 16.03.2011 року висловлена правова позиція, що в разі якщо спадкоємець у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак не отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, проте на підставі ч.5 ст.1268 ЦК спадщина вважається такою, що належить спадкоємцю.
З огляду на наведене, суд вважає, що в порядку спадкування після ОСОБА_3, померлого 13.11.2012 року, його спадкоємцю відповідачу ОСОБА_5, належить частина квартири АДРЕСА_3.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.
Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України визнано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
З огляду на наведені норми права, враховуючи, що ОСОБА_2 в порядку спадкування належить частина квартири АДРЕСА_3, тому він має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд.
Суд критично відноситься до доводів позивача про необхідність позбавлення ОСОБА_2, права користування квартирою, яка належить їй в порядку спадкування, у зв'язку з його не проживанням у зазначеній квартирі з 1998 року, на підставі ст.71 ЖК України, ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, норми ст.71 ЖК України та ст.405 ЦК України, на підставі яких особа може бути позбавлена права користування житловим приміщенням у зв'язку з її не проживанням в цьому приміщенні без поважних причин, стосуються наймачів та членів сім'ї власника, тобто осіб, які не мають права власності на житло.
Проте, ОСОБА_2, якому належить зазначена квартира в порядку спадкування, й це право ніким не оспорено на час розгляду справи, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.319, ст.320, ст.321, ст.355, ст.358, ст.369, 1216-1220, 1268 ЦК України, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним його майном, тому непроживання його в зазначеній квартирі, не є підставою для позбавлення його права користування цим майном.
Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В разі порушення особою наведених вимог, суд може відмовити їй у захисті цивільного права та інтересу. (ст. 16 ЦК України).
Суд вважає, що при обраному позивачем способі захисту своїх прав, а саме позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, яке належить останньому в порядку спадкування, будуть порушені майнові права відповідача, що є підставою для відмови позивачу у захисті її цивільного права та інтересу, тому в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 280 282, 284, 352, 354, пп.15.5 пп.15 п. 1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 12 квітня 2018 року.

Суддя Коліуш Г.В.