Справа № 2-з/593/4/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"28" березня 2018 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши дотримання вимог статті 151 ЦПК України при поданні заявником ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 27 березня 2018 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову й просить суд «…накласти арешт на автомашину марки Мерседес-Бенц, моделі спринтер 316 CDI, 2000 року випуску, двигун об»ємом 2685, держ № НОМЕР_1, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області, накласти арешт на автопричеп марки ТА-НО моделі VO 2016 року випуску, зареєстрованого 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі, державний № НОМЕР_2 та накласти арешт на автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 208 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року, держ № НОМЕР_3».

В обґрунтування заяви зазначено, що 18 липня 1998 року в Підвисоцькій сільській раді між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який не розірваний. На даний час у них відносини склались так, що виникло питання про поділ їх спільного майна. Вказала, що за час спільного проживання подружжям було придбано таке майно: автомобіль марки Мерседес-Бенц, моделі Спрінтер 316 CDI, 2000 року випуску, двигун об»ємом 2685, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області 17.10.2014 року, держ № НОМЕР_1; автопричеп марки ТА-НО моделі VO 2016 року випуску, зареєстрований 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області, державний № НОМЕР_4 та автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 2008 року випуску, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року, держ № НОМЕР_3. Розподілити майно в добровільному порядку на пропозицію позивачки відповідач відмовився, при цьому заявивши, що він реалізує майно до його поділу. А тому заявниця вважає, що є загроза можливої реалізації ма йна відповідачем до вирішення питання про його поділ. З метою забезпечення позовних вимог і недопущення реалізації оспорюваного майна до вирішення справи в суді, просить накласти арешт на вказане вище майно.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, прийшов до висновку, що вона підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд розглядаючи заяву про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред»явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв»язку та адреси електронної пошти. (реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику).

Положеннями ч.1 ст.153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд констатує, що згадана заява про забезпечення позову подана до відкриття провадження у справі за позовом про поділ спільного майна подружжя і вона не в повній мірі відповідає вимогам статті 151 ЦПК України. Так, у заяві не вказано ім»я (прізвище, ім»я, по батькові) осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місце проживання та перебування, відомі заявниці реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта, а також відомі номери засобів зв»язку та адреси електронної пошти

Також, в порушення вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, в заяві:

- не зазначено доказів в підтвердження обставин, якими заявниця обґрунтувала необхідність забезпечення позову, зокрема в підтвердження загрози можливої реалізації відповідачем спірного майна до вирішення питання про його поділ;

- відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, враховуючи наявність інших способів забезпечення позову таких як заборона вчиняти певні дії, заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, чи виконувати щодо нього інші зобов»язання;

- не зазначено жодного доказу, що підтверджують обставину, якою позивачка обґрунтувала необхідність звернення до суду із такою заявою, а саме, що між сторонами є спір щодо поділу майна подружжя і що відповідач на пропозицію позивачки відмовився в добровільному порядку розділити таке майно;

- не вказано відомостей хто є титульним володільцем спірного майнам (тобто за ким зареєстроване право власності на зазначене у заяві рухоме майно), як і доказів на їх підтвердження.

Заявницею також не зазначено фактичного місця знаходження об»єктів, на які вона просить накласти арешт.

Відсутність у заяві зазначених вище відомостей у заяві позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали. А відсутність, передбачених ч.2 ст. 151 ЦПК України, відомостей про осіб, які можуть отримати статус учасника справи, (зокрема власника рухомого майна, яке заявниця просить арештувати), позбавляє суд можливості надіслати такій особі судове рішення, прийняте за результатами розгляду даної заяви, що призведе до порушення права такої особи на оскарження такого судового рішення.

Також суд звертає увагу на суперечності у заяві щодо відомостей про майно, на яке заявниця просить накласти арешт. Так, в описовій частині заяви вказано: «автопричеп марки ТА-НО моделі VO 2016 року випуску, зареєстрований 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області, державний № НОМЕР_4», однак в прохальній частині заяви заявниця просить накласти арешт на: «...автопричеп марки ТА-НО моделі VO 2016 року випуску, зареєстрованого 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі, державний № НОМЕР_2».

В описовій частині заяви вказано : « автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 2008 року випуску, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року, держ № НОМЕР_3, однак в прохальній частині заяви заявниця просить накласти арешт на: «автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 208 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року, держ. № НОМЕР_3».

Інших відомостей, які б дали змогу ідентифікувати вказані об»єкти рухомого майна, у заяві не зазначено.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-150, 151, 153, 260, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до відкриття провадження у справі, повернути заявниці, як таку, що не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.

Суд роз»яснює, що усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, заявник не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із аналогічними вимогами.

Суд також вважає за доцільне розяснити, що відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі повернення заяви або скарги, сплачена сума судового збору може бути повернена за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня її отримання безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області, в порядку, передбаченому статтями 353-355 ЦПК України з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_3