Справа № 375/253/17 Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Провадження № 22-ц/780/182/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 42 22.03.2018

ПОСТАНОВА
Іменем України
22 березня 2018 року м. Київ
Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого Волохова Л.А.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України про визнання протиправним та нечинним рішення житлової комісії, зобов`язання житлової комісії поновити на квартирному обліку, -

встановила:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому посилається на те, що у відповідності до ордера № 139 від 22.08.1989 року її сім`ї була надана житлова квартира АДРЕСА_1 . На момент заселення до вказаної квартири сім`я складалася з 4-х осіб: ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 син.
Зазначила, що квартира має статус службового житлового приміщення та складається із 2-х кімнат загальною жилою площею 30.6 кв.м.
У відповідності до Наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 022 пм від 01.11.1999 року чоловік позивача ОСОБА_2 був звільнений з військової служби у запас за п/п "д" п. 46 Тимчасового Положення про проходження військової служби прапорщиками і мічманами, затвердженого Указом Президента України № 174/93 від 13.05.1993 року.
Станом на 12.01.2011 року проживаюча у квартирі сім`я складалася вже з п`яти чоловік і за висновком житлової комісії потребувала поліпшення житлових умов та перебувала на квартирному обліку в загальній черзі з 22.04.1998 року.
13.01.2014 року вона звернулася до командування військової частини із письмовою заявою про внесення змін до облікової справи у зв`язку зі смертю її чоловіка - ОСОБА_2 . У результаті розгляду вказаного питання на засіданні житлової комісії 22.01.2014 року такі зміни були внесені до облікової справи, і на квартирному обліку стала перебувати її сім`я у складі чотирьох чоловік та про що свідчить протокол №217 засідання житлової комісії.
15.12.2016 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про виключення її сім`ї зі списків загальної черги по квартирному обліку осіб, що потребують покращення житлових умов і про що свідчить протокол засідання комісії № 261 від 15.12.2016 року.
Підставою для прийняття такого рішення комісія визначила звільнення її чоловіка - ОСОБА_2 зі служби в запас по закінченню строку контракту та поліпшення житлових умов її сім`ї і внаслідок чого відпала потреба в наданні жилого приміщення.
Зазначила, що в обґрунтування прийняття оспорюваного рішення комісія послалася на положення п. 2.18 Наказу МО України № 737 від 30.11.2011 та ст.34 Житлового кодексу Української РСР, на разі, вважає таке посилання безпідставним, оскільки передбачений статтею 34 вказаного Кодексу перелік підстав для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов, не являється вичерпним.
Так, у відповідності до п.п. 7 п. 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених Постановою ради Міністрів Української PCP і Української республіканської Ради професійних спілок № 470 від 11.12.1984 року, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, якщо в одній кімнаті проживають особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними приміщення складається більш як з одної кімнати).
Станом на 15.12.2016 року і на даний час сім`я позивача проживала у двокімнатній квартирі з житловою площею у розмірі 30 кв.м. в кількості чотирьох осіб, з яких ОСОБА_5 1984 року народження зі своїм сином ОСОБА_6 , а вона із своїм сином ОСОБА_4 1988 року народження в іншій і що вказувало на те, що в обох кімнатах проживають особи різної статі, які є старшими за 9 років.
Вважає, що вказана обставина не була врахована житловою комісією в/ч НОМЕР_1 при прийнятті рішення про зняття її сім`ї з квартирної черги, а тому власне просила визнати протиправним і нечинним рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 15.12.2016, зобов`язавши при цьому відповідача відновити у списках загальної черги по військовій частині НОМЕР_1 на отримання житла її сім`єю в складі чотирьох осіб.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовільнити її позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.08.1989 року сім`я позивача із чотирьох чоловік ( ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 син) отримали службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Станом на 12.01.2011 року у квартирі стало проживати вже п`ять осіб сім`ї позивача, а саме став проживати також внук позивача ОСОБА_6 , 2004 р.н..
З 22.04.1998 сім`я ОСОБА_2 перебувала на квартирній черзі по отриманню житла в м. Біла Церква та рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 15.12.2007 року була знята із обліку і що було предметом судового спору за позовом ОСОБА_2 , за результатами розгляду якого Рокитнянський районний суд Київської області своїм рішенням від 18.10.2010 року визнав вказане рішення житлової комісії протиправним та зобов`язав житлову комісію поновити ОСОБА_2 та членів його сім`ї у складі 4 чоловік у списку загальної черги на отримання житла в м. Біла Церква. Своїм рішенням від 12.01.2011 року житлова комісія в/ч НОМЕР_1 поновила ОСОБА_7 та його сім`ю ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ) на загальній квартирній черзі.
13.01.2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про внесення змін до облікової справи у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 12) і відповідно до протоколу житлової комісії № 217 від 22.01.2014 року такі зміни були внесені і на квартирному обліку стала перебувати сім`я позивача у складі чотирьох чоловік ( ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ) (а.с.13).
15 грудня 2016 року на засіданні житлової комісії в/ч НОМЕР_1 було прийнято рішення (протокол № 261 від 15.12.2016) про виключення сім`ї позивача із списків загальної черги квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з підстав звільнення чоловіка позивача зі служби в запас по закінченню строку контракту та у зв`язку із поліпшенням житлових умов сім`ї позивача.
З рішення суду першої інстанції вбачається, що представниками відповідача було визнано неправомірність посилань житлової комісії як на підставу для зняття сім`ї позивача з квартирного обліку звільнення ОСОБА_2 зі служби по закінченню терміну дії контракту.
Натомість суд першої інстанції вказує, що інша підстава зняття сім`ї позивача з квартирного обліку є правомірною, а саме поліпшення житлових умов сім`ї позивача, яке мало місце на час прийняття житловою комісією спірного рішення.
Крім того, Рокитнянський районний суд Київської області зазначає, що у грудні 2015 року дочка позивач ОСОБА_5 разом зі своїм сином ОСОБА_6 перестали проживати у квартирі АДРЕСА_1 , та не проживали у вказаній квартирі і на момент ухвалення житловою комісією спірного рішення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів критично ставиться до вищезазначених доводів суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що на момент оспорюваного рішення у зазначеній квартирі не проживала дочка позивачки разом зі своїм сином. Позивач заперечує даний факт та стверджує, що на момент ухвалення рішення житловою комісією сім`я позивача проживала у вказаній квартирі у кількості чотирьох чоловік.
Також колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів які б могли слугувати підставою для обґрунтованого висновку щодо поліпшення житлових умов сім`ї позивача, а отже суд першої інстанції дійшов передчасних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Стаття 9 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.
За змістом вимог ст. 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
При цьому законодавець визначив, що потребуючими поліпшення житлових умов (ст. 34 Житлового кодексу Української РСР) визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. На разі, відповідно до положень статті 48 вказаного Кодексу жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Тобто, вбачається, що для реалізації вказаного конституційного права на житло громадянин повинен потребувати поліпшення житлових умов, тобто бути забезпеченим жилою площею нижче за рівень, що визначається у порядку, встановленому Радою Міністрів Української РСР та Українською Республіканською радою професійних спілок.
Відповідно до п. 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності.
На підставі зазначених Правил органами місцевого самоврядування приймаються локальні нормативні акти, що містять рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею на одну особу та встановлюють норму жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати протиправним та нечинним рішення житлової комісії про виключення зі списків загальної черги по військовій частині НОМЕР_1 сім`ї померлого старшого прапорщика (запасу) ОСОБА_2 складом сім`ї три особи, а саме: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_4 , викладеного у протоколі № 261 від 15.12.2016 року.

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 відновити у списках загальної черги по військовій частині НОМЕР_1 сім`ю ОСОБА_1 , що скаладається з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.