Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1097/18
провадження № 2/650/23/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікора О.О.,

за участю секретарів судового засідання Ялаєвої Ю.О. та Ткаченко І.С.,

інших учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в інтересах якого звернувся представник - адвокат ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків завданих злочином та моральної шкоди,

встановив:

31 серпня 2107 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому, після неодноразових уточнень, просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 34564,77 грн та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 10 червня 2016 року керуючи технічно справним транспортним засобом марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 о 15.30 год. на автодорозі Т-22-07 (від Т-04-03-Високопілля В.Олександрівка Берислав) км 76/058, між населеними пунктами с. Мала Олександрівка та с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, порушив пункти 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, в наслідок чого, виїхавши на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення із транспортним засобом марки ВАЗ 210740-110-30, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 (далі транспортний засіб), який рухався на зустріч, внаслідок чого обидва транспортні засоби були пошкоджені та позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого наколінника, забою грудної клітини справа, садни в області колінних суглобів, синців в області нижньої третини правого передпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

За даним фактом ухвалено вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року, що набрав законної сили, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за обставин описаних вище.

Витрати позивача на лікування, яке виразилось у проходженні амбулаторного лікування та придбанні ліків, склали 7254,95 грн, що становить розмір матеріальної шкоди завданої здоровю.

Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу належного позивачу, останньому були завдані збитки розмір яких представником позивача, після уточнень визначений в сумі 71410 грн, з яких відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума в розмірі 23267,56 грн, що складає різницю між страховим відшкодуванням та коштами затраченими на відновлювальні роботи. Суму в розмірі 48124 грн позивачу відшкодовано страховою компанією. Вищевказана сума складається із витрат понесених позивачем у звязку з відновлювальним ремонтом.

Крім того позивачем до матеріальної шкоди віднесено: витрати на послуги евакуатора в сумі 1700 грн, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 982,20 грн, витрати на пальне в сумі 1360,06 грн.

Також, позивачу діями відповідача завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 50000 грн та яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, що спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоровя.

В момент ДТП позивач відчув значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє та дружини здоровя, а головне за їх життя.

Позивач змушений був проходити амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду, оброблення та перевязки ран. Більше двох місяців позивач не міг ходити, спокійно лежати та сидіти, гігієнічні процедури не обходилися без сторонньої допомоги. Проблеми зі здоровям продовжуються дотепер у вигляді періодичних болів, обмеження фізичної активності.

У відзиві на позов, поданому 28.12.2017 року, відповідач просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі вказавши в обґрунтування, що заявлені позивачем вимоги безпідставні та не відповідають нормам чинного законодавства. Висновок експертного дослідження не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки містить суперечності у розрахунках та не відповідає методики його проведення, про що свідчить відсутність у ньому визначення утилізаційної вартості транспортного засобу.

Сума в розмірі 48124 грн в рахунок відшкодування вартості ремонту відшкодована позивачу МТСБУ, а відтак не може бути стягнута з відповідача.

Вимога щодо відшкодування шкоди, завданої здоровю також задоволенню не підлягає з тих підстав, що: вироком суду встановлено, що відповідачем матеріальні збитки, заподіяні ушкодженням здоровю позивача відшкодовані повністю і позивач претензій з цього приводу не має; амбулаторна картка позивача не підтверджує причинно-наслідкового звязку між хворобою позивача та ДТП, а відомості що в ній містяться викликають обґрунтовані сумніви у цьому, оскільки ОСОБА_4 від госпіталізації відмовився одразу після ДТП, яке сталося 10.06.2016 року, а експертиза була проведена лише 05.07.2016 року; товарні чеки надані позивачем підтверджують початок лікування позивача лише 04.08.2016 року.

Заявлена позивачем моральна шкода задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена доказами, до яких має бути віднесена судово-психіатрична експертиза в порядку проведення якої повинен бути встановлений факт наявності моральних страждань, їх ступінь, глибина, дія, причинно-наслідковий звязок змін психічної діяльності потерпілого і дій заподіювача шкоди.

У поясненнях на відзив, поданих 12.03.2018 року, представник позивача зазначив, що фактично ним було витрачено на відновлювальний ремонт транспортного засобу 71410 грн, з яких: 7204 грн витрачено в магазині «Фарби», 26690 грн витрачено в магазині «Запчастини», 37516 грн згідно з актом виконаних робіт. З цієї суми відшкодовано МТСБУ 48142,44 грн. Витрати на евакуатор склали 1700 грн, за проведення експертизи 982,20 грн, витрати за доставку експерта для огляду автомобіля 860,19 грн, витрати на доставку висновку експерта 499,87 грн. Загальна сума становить 4042,26 грн. Фактично лікування позивача почалося не 04.08.2016 року як зазначено у відзиві, а з 11.06.2016 року при першому огляді у лікаря і в подальшому продовжувалося, що відображено в амбулаторній карті. Проти призначання судово-психіатричної експертизи заперечє, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, що підтверджують завдання позивачу моральної шкоди.

Під час розгляду справи судом були вирішені заяви та клопотання сторін, а також вчинені такі процесуальні дії.

26 жовтня 2017 року ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області задоволено заяву про відвід ОСОБА_5 у звязку з обставинами, які викликали сумнів в його обєктивності та неупередженості.

16 листопада 2017 року судом постановлено ухвалу про прийняття до провадження заяви позивача про уточнення позовних вимог, згідно яких він просив суд стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 30140,33 грн, з яких 22885,38 матеріальні збитки на відновлення автомобіля, 7254,95 грн кошти витрачені на лікування та 50000 грн моральні збитки.

16 листопада 2017 року відповідачем було подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яке судом залишено без розгляду за заявою представника.

12 грудня 2017 року ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребувано з аптеки № 2 ФЛП ОСОБА_6 і аптеки «Валентина» інформації на підтвердження видання документів у виді товарних чеків, копії яких були надані суду.

28 грудня 2017 року ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з МТСБУ розрахунок розміру шкоди у сумі 48142,16 грн.

30 березня 2018 року судом постановлено ухвалу про прийняття уточнених позовних вимог, згідно яких позивач остаточно просить суд стягнути з відповідача: матеріальні збитки в сумі 34564,77 грн, з яких 23267,56 грн матеріальні збитки на відновлення автомобіля, 1700 грн послуги евакуатора, 982,20 грн витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, 1360 грн витрати на пальне; 7254,95 грн кошти витрачені на лікування; 50000 грн моральні збитки.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити уточнені позовні вимоги з підстав викладених у позові. Пояснив, що не вважає за необхідне проведення судової-психіатричної експертизи, оскільки для цього достатньо наявних в матеріалах справи доказів. Вказав, що пошкоджений транспортний засіб був повернутий позивачу та на його основі проведені відновлювальні роботи, вартість яких склала 71410 грн. Звернув увагу на те, що позивач обрахував розмір завданих йому збитків, внаслідок пошкодження транспортного, виходячи з витрат, які були фактично понесені позивачем згідно акту виконаних робіт. При цьому зазначив, що остаточно визначаючи суму збитків, позивач не бере до уваги висновок експерта, який в свою чергу визнає як доказ.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив у його задоволені відмовити з підстав вказаних у відзиві. Вказав на відшкодування під час кримінального провадження шкоди в розмірі 4000 грн про що зазначено у вироку суду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, послалася на безпідставність позовних вимог. Вказала, що вартість відновлювального ремонту автомобілю відшкодована позивачу повністю, шляхом перерахування йому МТСБУ різниці між вартістю пошкодженого автомобілю та його вартістю і поверненням позивачу залишків автомобілю, які також мають вартість. Матеріальна шкода у виді витрат позивача на ліки відшкодована йому під час кримінального провадження, а факт спричинення моральної шкоди та її розмір позивачем не доведені. Крім того, не підлягають стягненню: витрати позивача на евакуатор, оскільки наданий представником чек не підтверджує факту евакуації автомобілю з місця дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП); витрати на паливо, оскільки представником не доведена необхідність привезення експерта та неможливість отримання висновку експерта у спосіб, що передбачає менші, більш обґрунтовані витрати.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, покази свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке.

Суд встановив, що згідно з вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2016 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першої статті 286 Кримінального кодексу України від 05 квітня 2001 року та йому призначено покарання у виді шести місяців арешту з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 10 червня 2016 року керуючи технічно справним транспортним засобом марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 о 15.30 год. на автодорозі Т-22-07 (від Т-04-03-Високопілля В.Олександрівка Берислав) км 76/058, між населеними пунктами с. Мала Олександрівка та с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, порушив пункти 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в наслідок чого, виїхавши на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення із транспортним засобом марки ВАЗ 210740-110-30, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який рухався на зустріч, внаслідок чого обидва транспортні засоби були пошкоджені та останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого наколінника, забою грудної клітини справа, садни в області колінних суглобів, синців в області нижньої третини правого передпліччя, яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Відповідні висновки суд зробив виходячи з дослідженого висновку лікаря судово-медичного експерта № 17 від 05.07.2016 року в якому зазначено, що вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися в результаті дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі деталі салону автомобіля, яким керував ОСОБА_4 при дорожньо-транспортній пригоді 10 червня 2016 року. Вказані обставини сторонами не заперечувались.

В силу вимог частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі ЦПК України) суд вважає доведеним факт вчинення відповідачем дій щодо порушення правил дорожнього руху, які призвели до пошкодження належного позивачу транспортного засобу та завдання шкоди його здоровю, а отже сторони звільнені від доказування відповідних обставин.

Згідно з медичною карткою амбулаторного хворого № 17430 (далі медична картка) 11 червня 2017 року ОСОБА_4А звернувся до лікаря з причини отримання ним тілесних ушкоджень 10 червня 2017 року внаслідок пошкодження його транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді. У нього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого наколінника, забою грудної клітини справа, садни в області колінних суглобів, синців в області нижньої третини правого передпліччя. Йому надавалась допомога хірургом, терапевтом, психотерапевтом. Позивач проходив судинне та седативне лікування, яке передбачало прийом ліків. Він скаржився на головні болі, дратівливість, поганий сон. Останній запис зроблений 06 липня 2017 року, коли лікар відмітив покращення загального стану самопочуття, зменшення головного болю, зменшення нудоти, запаморочення, та вказав на те, що у пацієнта залишився поганий сон, дратівливість.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працює психотерапевтом та до неї 04 серпня 2016 року звертався ОСОБА_4 зі скаргами на періодичні головні болі, безсоння, дратівливість. Вона йому призначала заспокійливі. Виписувала пацієнту гідазепам, еглоніл, феназепам тощо. Знає, що він також лікувався у травматолога. У нього був підвищений тиск. Вона призначала позивачу судинну та седативну терапію із призначенням біфрену, геравіталу, магнію Б6. Також позивач звертався із скаргами на поганий сон, пригнічений настрій. Тоді вона призначила йому антидепресант Метамакс. Встановила, що стан пацієнта був спровокований психотравмуючою ситуацією, яка його декомпенсувала. Внаслідок цього могли загостритись наявні у позивача хворобливі стани, які б не мали прояви в іншому випадку. До вказаного періоду позивач не звертався з подібними скаргами. До психіатричного закладу пацієнт не був направлений, оскільки у нього не було виявлено психозу.

Відповідно до призначень лікаря позивачем придбавались ліки та медичні перепрати, що відображені у товарних чеках: № 104 від 04 серпня 2016 року на суму 302,55 грн; № 117 від 28 серпня 2016 року на суму 93,20 грн; № 122 від 06 вересня 2016 року на суму 293,70 грн; № 130 від 15 вересня 2016 року на суму 850,30 грн; № 137 від 27 вересня 2016 року на суму 739,50 грн; № 146 від 14 жовтня 2016 року на суму 410,70 грн; № 03 від 10 січня 2017 року на суму 882,10 грн; № 05 від 02 лютого 2017 року на суму 388 грн; № 08 від 26 лютого 2017 року на суму 1701,45 грн; № 11 від 28 березня 2017 року на суму 954 грн; № 20 від 01 липня 2017 року на суму 125,10 грн; № 21 від 01 липня 2017 року на суму 184,25 грн; фіскальному чеку від 15 вересня 2016 року на суму 60 грн, на загальну суму 6984,85 грн. В судовому засіданні були досліджені оригінали вказаних документів, які підлягають поверненню представнику позивача після закінчення розгляду справи.

Також, з метою встановлення вартості відновлювального ремонту 12 вересня 2016 року експертом товарознавцем було скалено висновок № Вэ-363 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 12.09.2016 року (далі висновок експерта) разом з ремонтною калькуляцією № 363, фототаблицею та протоколами огляду, згідно якого визначено, що вартість транспортного засобу марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 до його пошкодження становила 68122,44 грн, вартість його відновлювального ремонту становить 71009,38 грн, а розмір матеріальної шкоди відповідно дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження.

Вартість автотоварознавчої експертизи становить 982,20 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 754 від 09 вересня 2016 року.

Відповідно до інформації наданої у листі начальника Департаменту внутрішнього страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України від 25.01.2018 року № 390/18-Вх та розрахунку від 14.09.2017 року, визначено, що розмір матеріального збитку завданого позивачу відповідає ринковій вартості транспортного засобу в сумі 68122,16 грн, з яких відшкодовано 48142,16 грн. Вартість відновлювального ремонту 71009,38 грн, а вартість транспортного засобу в пошкодженому стані дорівнює 19980 грн.

Наведені докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, адже вони отримані із дотриманням встановленого законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли деліктні правовідносини з приводу відшкодування шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, які врегульовані статтями 22, 23, 1188 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України), в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому стаття 1187 ЦК України, на яку посилається представник позивача як на підставу позову, застосуванню не підлягає, з огляду на те, що її положення регулюють правовідносини, які виникли в результаті взаємодії одного джерела підвищеної небезпеки з іншим обєктом, що і обумовлює презумпцію вини заподіювача шкоди, тоді як за встановлених судом обставин, шкоду заподіяно внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відповідальність яких є рівною і визначається виходячи з доведеності вини заподіювача, а не з самого факту завдання шкоди.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої та четвертої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Поряд з цим суд вважає, що положення статей 1166 та 1167 ЦК України, на які посилається представник позивача, також не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони є загальними по відношенню до статті 1188 ЦК України, яка є спеціальною, а отже саме їй має бути надана перевага в застосуванні (правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 06 листопада 2013 року № 6-108 цс 13).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що чинним законодавством передбачена відповідальність особи, винної у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю двох джерел підвищеної небезпеки, за завдану нею як майнову так і моральну шкоду потерпілому, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав відповідає змісту спірних правовідносин та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).

Встановлено, що відповідач винний у спричиненні ДТП, а отже він повинен відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду в межах доведеної суми.

Відшкодуванню підлягає сума в розмірі 6984,85 грн, що становить витрати позивача понесені ним у звязку з лікуванням ушкодженого здоровя, які доведені вказаними доказами.

Суд вважає, що перераховані у товарних чеках та фіскальному чеку медичні препарати придбавались позивачем саме з метою лікування за призначенням лікарів, адже вчинені у них записи відображають назви виписаних ліків, які зазначені в медичній карті та про які заявив допитаний свідок. Період придбання вказаних ліків з 04 серпня 2016 року по 01 липня 2017 року відповідає періоду лікування позивача згідно записів лікарів.

Вказані твердження спростовують доводи представника відповідача щодо придбання позивачем ліків, які не призначались лікарями та які позивач приймав для власних потреб не повязаних із лікуванням ушкоджень отриманих внаслідок ДТП.

Поряд з цим суд відхиляє доказ у виді чеку на суму 270,10 грн, оскільки він не містить дати придбання ліків, що виключає можливість встановлення обставин їх придбання саме в межах лікування.

Доводи представника відповідача про те, що вироком суду доведений факт відшкодування відповідачем вартості лікування в розмірі 4000 грн, оскільки в ньому маються відповідні покази ОСОБА_4, а отже він в силу частини шостої статті 82 ЦПК України доведенню не підлягає, суд вважає не обґрунтованими, оскільки відповідно до вказаної процесуальної норми не належить доводити саме факти щодо того чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наявний в матеріалах справи технічний запис відповідного судового засідання збережений на диску, в судовому засіданні не досліджувався, зважаючи на те, що сторони на цьому не наполягали та просили суд його не відтворювати.

Для суду даний факт не може мати преюдиційного значення та в силу статей 77, 78 ЦПК України, засад змагальності, має бути доведений у загальному порядку. Відповідних доказів суду не надано, а відтак і стверджувати про відшкодування матеріальної шкоди у вказаному розмірі немає підстав.

Сторони в судовому засіданні визнали той факт, що ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження сказав суду про відшкодування йому з боку обвинуваченого матеріальної шкоди в заявленому розмірі, однак заявив про це за домовленістю з відповідачем, який пообіцяв після ухвалення вироку відшкодувати усі збитки. Даний факт не був предметом судового розгляду, йому не була надана оцінка, а відтак таку обставину повинен був довести відповідач при вирішенні даного спору у відповідності до загальних засад доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини відповідач не надав.

Визначаючи розмір шкоди завданої позивачу шляхом пошкодження належного йому транспортного засобу суд виходить з відомостей зазначених у висновку № Вэ-363 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 12.09.2016 року, оскільки він є економічно обґрунтованим та визнаний сторонами.

При цьому суд оцінює даний доказ з урахуванням положень статті 22 ЦК України та статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка застосовується у відповідності до частини першої статті 8 ЦК України (аналогія закону) та визначає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Відповідно до розяснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 15 вказано, що «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.»

Таким чином, розмір збитків завданих пошкодженням транспортного засобу не може перевищувати вартості автомобіля до ДТП, а отже становить 68122,44 грн.

Із зазначених підстав суд відхиляє надані представником позивача докази у виді Акту виконаних робіт від 22 січня 2018 року № 24, квитанцію до прибуткового касового № 149 від 22 січня 2018 року, товарний чек від 22 січня 2018 року та розрахунок від 22 січня 2018 року, на загальну суму 71410 грн, оскільки вказані докази представляють собою альтернативний розрахунок вартості відновлювальних робіт, при наявності висновку експерта, який представником позивача визнаний і на підставі якого позивач отримав страхове відшкодування, тим самим взявши його за основу при розрахунку збитків.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що висновок експерта на час розгляду справи не оспорений та спору із МТСБУ щодо правильності розрахунку завданих збитків та розміру відшкодованої суми немає.

Після зменшення позовних вимог позивач просив суд із суми, що складає вартість відновлювального ремонту стягнути різницю між останнім та відшкодованою сумою, яка не може бути стягнута, з урахуванням того, що фактично вказана різниця становить вартість пошкодженого транспортного засобу у стані після ДТП, яка оцінена МТСБУ в розмірі 19980 грн, відшкодування якої позивач отримав в натурі шляхом залишення йому у власність пошкодженого транспортного засобу, що відповідає вимогам частини четвертої статті 22 ЦК України.

Отже, враховуючи, що позивач отримав повне відшкодування збитків завданих пошкодженням транспортного засобу, позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Між тим необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 982,20 грн, які останній зробив для відновлення свого порушеного права, адже вони охоплюються визначенням реальних збитків (пункт перший частина друга статті 22 ЦК України).

Суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним збитків у виді витрат на послуги евакуатора в сумі 1700 грн та паливо в сумі 1360,06 грн необґрунтовані, а відтак не можуть бути задоволені.

Квитанція до прибуткового касового ордера від 22 березня 2017 року згідно з якою позивач витратив 1700 грн на послуги евакуатора належного йому транспортного засобу не містить зазначення пункту початку маршруту та його кінцевий пункт, відстані на яку було здійснено евакуацію, що виключає можливість віднесення вказаних витрати до збитків, які зазнав позивач.

У квитанції зазначено, що евакуацію було здійснено 22 березня 2017 року, при тому, що ДТП сталося 10 червня 2016 року. Представник позивача не надав доказів на підтвердження того, що такі витрати були необхідними і невідворотними та пояснив, що евакуація здійснювалась з відділу поліції до місця ремонту, докази чого відсутні.

Фіскальний чек від 09 вересня 2016 року на суму 860,19 грн щодо купівлі бензину та фіскальний чек від 12 вересня 2016 року на суму 499,87 грн щодо купівлі дизельного палива не можуть бути підставою для віднесення вказаних витрат до збитків, оскільки вони понесені позивачем на перевезення експерта для проведення експертизи та перевезення висновку експерта після звершення дослідження. Відповідні пояснення представник позивача не підтвердив належними та допустимими доказами та такі витрати не можуть бути віднесені до необхідних та невідємних при здійсненні особою процедури відновлення свого порушеного права.

Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди належить задовольнити частково, з огляду на не надання позивачем доказів щодо кожної обставини на яку він посилався при їх обґрунтуванні.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовні вимоги в цій частині гуртуються на твердженнях про спричинення позивачу фізичного болю та страждань, яких він зазнав у звязку іншим ушкодженням здоровя (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України), а отже суд обмежується дослідженням відповідних обставин.

Суд вважає, що отримання особою ушкодження здоровя, яке супроводжувалось вищеописаними тілесними травмами та тривалим лікуванням невідворотно призводить до фізичного болю та страждань, які складають моральну шкоду, відшкодування якої є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

В такому випадку, в силу принципів змагальності та диспозитивності (стаття друга ЦПК України), правила розподілення обовязку доказування та подання доказів (стаття 81 ЦПК України) саме на позивача покладається обовязок надати суду докази, які підтверджують характер та розмір завданої шкоди.

Судом в порядку пункту третього частини пятої статті 12 ЦПК України представнику позивача розяснювалось положення статей 77, 78 ЦПК України з приводу можливості та доцільності проведення судової-психіатричної експертизи для визначення ступеню та глибини моральних страждань викликаних обставинами, що відбулись, розміру шкоди у грошовому еквіваленті, на що представник відмовся, пояснивши про обізнаність щодо насідків ненадання доказів на підтвердження обставин на які він посилається як на підставу позову. Також представник позивача заявив про відсутність необхідності у допиті позивача за для надання особистих пояснень з приводу моральної шкоди.

Обраховуючи розмір моральної шкоди, суд не приймаючи до уваги розмір доведеної майнової шкоди, виходить із заявленого позивачем розміру відшкодування і обставин на які він послався на її обґрунтування.

Так, представник не навів будь-яких доводів які б конкретизували, а відтак давали змогу іншій стороні визнати або спростувати, заявлені ним фізичні та моральні страждання у виді: негативних спогадів, настороги, тривоги, емоційних та тілесних реакцій при згадуванні, важкості повсякденних обовязків, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, тимчасової відірваності від активного життя, неприємних сновидінь, емоційної напруги, нервозності, реакції замикання, побоювань щодо стану здоровя.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що за для вирішення психічних проблем позивач звертався до психотерапевта, який призначав необхідний курс лікування.

Такі доводи підтверджені показами свідка ОСОБА_7, які наведені вище та які, у сукупності з відомостями встановленими з медичної карти, достовірно свідчать про спричинення останньому моральної шкоди у виді фізичних та моральних страждань, які супроводжувались зниженим та нестійким настроєм, порушенням сну, дратівливістю,

При цьому суд визнає, що позивач під час дорожньо-транспортної пригоди зазнав фізичного болю викликаного вказаними травмами та стресу, який був викликаний різкою зміною обстановки, яка змусила його вживати негайних заходів для відвернення більш тяжких наслідків, врятування свого життя та здоровя, організації лікування, прикладати додаткові зусилля для протидії дискомфорту викликаному завданими травмами.

На підтвердження того факту, що у позивача дотепер продовжуються проблеми зі здоровям у вигляді періодичних болів, обмеження фізичної активності, представник доказів не надав. Останній запис лікаря у медичній карті датований 06.07.2017 роком.

Досліджуючи вказані вище обставини суд також керувався розясненнями наданими в п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в яких зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, звертаючи увагу на те, що позивач не проявив особисту зацікавленість у сприянні суду в установленні відповідних обставин повязаних із встановленням розміру моральної шкоди та враховуючи тривалість та характер описаних вище фізичних і душевних страждань, суд дійшов висновку, що відшкодування позивачу моральної шкоди завданої відповідачем в розмірі 10000 грн буде достатньою, співмірною, справедливою та виправданою її компенсацією.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що оскільки відповідач не відшкодував позивачу завдані збитки та моральну шкоду в добровільному порядку, в межах доведеного розміру, права останнього, за захистом яких мало місце звернення до суду, були порушені, а тому підлягають захисту.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, в межах доведеної представником позивача суми, з огляду на те, що позивач отримав тілесні ушкодження та зазнав витрат у звязку з пошкодженням належного йому транспортного засобу, в результаті зіткнення двох транспортних засобів з вини відповідача, який таку шкоду не відшкодував з добровільному порядку.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, згідно з пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до пунктів 2 та 6 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року (далі Закону) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи, та про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про відшкодування моральної шкоди та завданих збитків, кожна з яких задоволена частково, з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати обраховані пропорційно до їх задоволеної частини.

За вимогу про відшкодування моральної шкоди передбачена сплата судового збору у розмірі 704,80 грн як за вимогу немайнового характеру, а за вимогу майнового характеру, з урахуванням остаточних вимог позивача, передбачена сплата судового збору в розмірі 704,80 грн (частина третя статті 6, пункт 1 частини першої статті 4 Закону).

Отже, з відповідача в дохід держави належить стягнути 283,33 грн, які складаються з 142,37 грн, що становить 20,2 % ставки судового збору щодо майнової шкоди (задоволено 6984,85 грн з 34564,77 грн), та 20 % ставки судового збору щодо моральної шкоди (задоволено 10000 грн з 50000 грн).

Керуючись статтями 12, 13, 141, 200, 209, 259, 263 265 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

вирішив:

Позов ОСОБА_4, в інтересах якого звернувся представник - адвокат ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про стягнення матеріальних збитків завданих злочином та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, суму в розмірі 6984,85 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та суму в розмірі 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави суму в розмірі 283,33 грн в рахунок компенсації судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 03 квітня 2018 року.

Суддя: О.О. Сікора