Справа № 545/394/18
Провадження № 2/545/550/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Потетій А.Г.

при секретарі - Задорожна Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Полтавської райдержадміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Полтавської райдержадміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що ОСОБА_1 (колишнє прізвище до реєстрації другого шлюбу - «ОСОБА_1» перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 06 квітня 2002 року по 28 листопада 2007 року.

Шлюб розірвано на підставі Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2007 року по справі № 2-957/2007р., про що Відділом РАЦС Полтавського РУЮ в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 234 від 28 листопада 2007 року та 29 червня 2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Від шлюбу Позивач і Відповідач мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Тростянецькою сільською радою Полтавського району 29 жовтня 2002 року, яке додається.

Після розірвання шлюбу дитина, відповідно до вище вказаного рішення суду, проживає разом з матір'ю (Позивачем), на даний час за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, дитина знаходиться на повному утриманні Позивача. Відповідач участі у вихованні та догляді за Дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає.

11 квітня 2012 року між Позивачем і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ 11 квітня 2012 року, яке додається. Від цього шлюбу Позивач - ОСОБА_1 і ОСОБА_4 мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району 20 червня 2012 року.

Позивач має намір разом з чоловіком - ОСОБА_4 та дітьми: ОСОБА_3 (старша донька - від першого шлюбу) і ОСОБА_5 (менша донька - від другого шлюбу) в період з 01.06.2018 року до 17.09.2018 року здійснювати сімейні подорожі до інших країн літаком та сімейним автомобілем. Тобто, Позивач із сім'єю планує у вищевказаний період тимчасово виїжджати за кордон до таких країн: Румунія, Болгарія, Республіка Чорногорія і Туреччина для відпочинку та оздоровлення.

Однак, Відповідач постійно уникає зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем реєстрації не проживає, на даний час місцезнаходження (місце перебування) його взагалі не відоме. Тому, Позивач не може у передбаченому законодавством України порядку отримати від Відповідача дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 разом з нею за кордон для відпочинку та оздоровлення на морі.

Отже, в результаті протиправної бездіяльності Відповідача порушуються права неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 (в т. ч. на відпочинок, на вільний розвиток своєї особистості) та інтереси (індивідуальні потреби).

Виїзд дитини разом з Позивачем за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню мов, розширить її кругозір. Також, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини на морі.

Крім того, Позивач гарантує повернення дитини до України до постійного місця проживання.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Через бездіяльність Відповідача Позивач не в змозі реалізувати права та задовольнити інтереси своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, тому змушений звернутися до суду за їх захистом, як це передбачають стаття 8 Конституції України, стаття 16 Цивільного кодексу України і стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримав повністю та прохав суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи, зокрема копія оголошення на сайті «Судова влада України».

Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов прохали задовольнити.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (колишнє прізвище до реєстрації другого шлюбу - «ОСОБА_1» перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 06 квітня 2002 року по 28 листопада 2007 року.

Шлюб розірвано на підставі Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2007 року по справі № 2-957/2007р., про що Відділом РАЦС Полтавського РУЮ в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 234 від 28 листопада 2007 року та 29 червня 2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Від шлюбу Позивач і Відповідач мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Тростянецькою сільською радою Полтавського району 29 жовтня 2002 року.

Після розірвання шлюбу дитина, відповідно до вище вказаного рішення суду, проживає разом з матір'ю (Позивачем), на даний час за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, дитина знаходиться на повному утриманні Позивача. Відповідач участі у вихованні та догляді за Дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає.

11 квітня 2012 року між Позивачем і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ 11 квітня 2012 року, яке додається. Від цього шлюбу Позивач - ОСОБА_1 і ОСОБА_4 мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району 20 червня 2012 року.

Позивач має намір разом з чоловіком - ОСОБА_4 та дітьми: ОСОБА_3 (старша донька - від першого шлюбу) і ОСОБА_5 (менша донька - від другого шлюбу) в період з 01.06.2018 року до 17.09.2018 року здійснювати сімейні подорожі до інших країн літаком та сімейним автомобілем. Тобто, Позивач із сім'єю планує у вищевказаний період тимчасово виїжджати за кордон до таких країн: Румунія, Болгарія, Республіка Чорногорія і Туреччина для відпочинку та оздоровлення.

Однак, Відповідач постійно уникає зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем реєстрації не проживає, на даний час місцезнаходження (місце перебування) його взагалі не відоме. Тому, Позивач не може у передбаченому законодавством України порядку отримати від Відповідача дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 разом з нею за кордон для відпочинку та оздоровлення на морі.

Отже, в результаті протиправної бездіяльності Відповідача порушуються права неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 (в т. ч. на відпочинок, на вільний розвиток своєї особистості) та інтереси (індивідуальні потреби).

Виїзд дитини разом з Позивачем за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню мов, розширить її кругозір. Також, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини на морі.

Крім того, Позивач гарантує повернення дитини до України до постійного місця проживання.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Через бездіяльність Відповідача Позивач не в змозі реалізувати права та задовольнити інтереси своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_3.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Відповідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Так, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Беручи до уваги вище зазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 141, 150, 154-155 СК України, ст.313 ЦК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетину державного кордону громадянами України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1- задовольнити.

Надати неповнолітній особі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька, ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, у супроводі матері, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на період з 01.06.2018 року до 17.09.2018 року до таких країн: Румунія, Болгарія, Республіка Чорногорія і Туреччина.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: А.Г.Потетій