АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 753/5045/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/796/158/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року, ухвалене під головуванням судді Шклянка М.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

у березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останнього на свою користь 164 190, 02 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Справа № 753/5045/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/158/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шклянка М.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обгрунтування позову зазначала, що 28.03.2015 року з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої вона отримала тілесні ушкодження, а належний їй автомобіль «КІА», д.н. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень. Вартість матеріального збитку завданого у зв'язку з пошкодження автомобіля складає 214 190, 02 грн., з яких 50 000 грн. їй відшкодувало МТСБУ, тому відповідач зобов'язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим відшкодуванням МТСБУ. Внаслідок ДТП вона зазнала значних психічних, фізичних та моральних страждань, у неї порушилися нормальні життєвих зв'язки, неможливість продовження активного громадського життя вплинула на її ділову репутацію.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 164 190, 02 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд зі стадії клопотань перейшов відразу до винесення рішення по суті. Відповідача не було повідомлено про необхідність оплатити експертизу, а у листі експерта причиною повернення справи без проведення експертизи зазначено не надання автомобіля на огляд або його кольорових фотокопій.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач чи його представник у судове засідання після повернення справи з експертної установи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2015 року в м. Києві на перехресті пр. Миру та пр. Гагаріна сталася ДТП за участю автомобілів «Volkswagen», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та «КІА» д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль належний позивачу.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у даній ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до звіту від 17.04.2015 року № 1112 про визначення вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА» д.н. НОМЕР_1 складає 214 190,02грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року не була застрахована, а відтак позивач звернулася із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про здійснення регламентної виплати до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Згідно листа від 10.08.2015 року № 3/1-05/22201, МТСБУ здійснило відшкодування ОСОБА_1 18 794,56 грн. шкоди, заподіяної життю та здоров'ю та 50 000 грн. шкоди, заподіяної її майну.

Відповідно до виписки з медичної картки та довідки від 22.04.2015 року, у результаті ДТП позивачці було завдано тілесні ушкодження, що призвели до тривалого лікування та звернення в медичні заклади.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є винним у заподіянні позивачці матеріальної та моральної шкоди. Розмір матеріальної шкоди визначено у звіті, який відповідачем не спростований. Судова автотоварознавча експертиза не проведена, оскільки відповідач не оплатив вартість проведення такої експертизи. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з глибини та тривалості фізичних і душевних страждань позивачки, з урахуванням принципу розумності та справедливості .

Колегія суддів виходять з наступного.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, інтим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ЦПК України, яка діяла на час призначення судової експертизи судом апеляційної інстанції, кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. У разі неоплати судової експертизи у встановлений судом строк суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

При розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням відповідача була призначена судова автотоварознавча експертиза. Проте справа до суду першої інстанції була повернута без проведення автотоварознавчої експертизи у зв`язку з тим, що позивач не надала автомобіль на огляд експерту чи оригінал звіту з кольоровими фото додатками. Задовольняючи ж позовні вимоги суд послався на те, що експертиза не була проведена через відсутність попередньої оплати з боку відповідача. У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи судом апеляційної інстанції ухвалою від 12.12.2017 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання визначити розмір матеріальної шкоди, завданої ушкодженням автомобіля «КІА», д.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка сталася 28.03.2015 року та визначити залишкову вартість цього автомобіля.

09.01.2018 року КНДІСЕ направило ОСОБА_2 повідомлення про необхідність оплати експертизи за вказаною самим ОСОБА_2 адресою. Судом також було направлено повідомлення про необхідність оплати експертизи, проте, повідомлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання», на телефонний дзвінок ОСОБА_2 не відповів. Повторне повідомлення про необхідність оплати експертизи було вручено представнику відповідача 02.03.2018 року, проте кошти за проведення експертизи внесені не були.

15.03.2018 року справа повернулася до суду у зв`язку з відсутність попередньої оплати експертизи.

За вказаних обставин колегія суддів виходить з того, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо попередньої оплати експертизи, чим фактично ухилився від її проведення, а відтак при вирішенні спору колегія суддів виходить з тих доказів, які знаходяться у матеріалах справи.

Відповідно до звіту від 17.04.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА»д.н. НОМЕР_1 складає 214 190,02 грн. Зазначений висновок відповідачем не спростований, а тому розмір відшкодування матеріальної шкоди судом першої інстанції визначено правильно. Доводів щодо неправильності визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди апеляційна скарга не містить, а тому рішення в частині стягнення моральної шкоди колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до роз`яснень, наданий у п. 9 постанови Пленуму верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір шкоди, яка виплачена МТСБУ та, яка стягнута за рішенням суду становить 94,29 % ринкової вартості автомобіля на час ДТП. Так, ринкова вартість автомобіля «КІА» д.н. НОМЕР_1 на час ДТП згідно зі звітом складає 227 149,12 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 214 190,02 грн. Разом з тим, представник позивачки пояснив, що автомобіль «КІА» д.н. НОМЕР_1 на даний час частково відремонтовано та відчужено. Відповідач питання про повернення йому замінених деталей не ставив та за обставинами справи встановлено, що такі деталі збережені не були.

За вказаних обставин питання про повернення замінених деталей не може бути вирішено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд зі стадії клопотань відразу перейшов до винесення рішення по справі без дослідження матеріалів справи не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На стадії апеляційного розгляду порушення, допущені судом першої інстанції було усунено і ці порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлено 10.04.2018 року.

Головуючий

Судді