Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 316/2149/15-ц

провадження № 61-1667св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення апеляційного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Маловічко С. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12 грудня 2014 року ОСОБА_2, керуючи належним йому автомобілем ЗАЗ Forza, реєстраційний номер НОМЕР_1, при виїзді з паркувального майданчика по вул. Радянській у м. Енергодарі Запорізької області біля магазину «Сільпо» не переконався у відсутності транспортних засобів та скоїв зіткнення з автомобілем Geely CK, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить йому. В результаті ДТП пошкоджено його автомобіль. За спільною згодою ними складено «Європротокол» та повідомлено страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, з вини якого сталася ДТП, про настання страхового випадку. Внаслідок ДТП його автомобіль Geely CK, реєстраційний номер НОМЕР_2, зазнав технічних пошкоджень, що було зафіксовано представником ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» в актах від 29 грудня 2014 року та від 14 січня 2015 року. Відповідно до страхового акта ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» № від 21 січня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 28 856 грн 66 коп. 13 березня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» частково відшкодувала йому завдану майнову шкоду в межах ліміту відповідальності у розмірі 24 500 грн.

Для визначення фактичної шкоди, завданої внаслідок ДТП, на момент отримання страхового відшкодування станом на 13 березня 2015 року він звернувся до виробничого експертного підприємства «Стандарт-Сервіс». За висновком вказаного підприємства № 69 від 13 січня 2016 року розмір майнової шкоди склав 40 142 грн 27 коп., а різниця між страховим відшкодуванням та реальними збитками становить 15 642 грн 27 коп. Крім того, пошкодженням майна внаслідок ДТП йому завдано моральної шкоди.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь 15 642 грн 27 коп. на відшкодування майнової шкоди, 15 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, 4 900 грн на відшкодування витрат на правову допомогу та судовий збір у сумі 487 грн 20 коп.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до страхового акта ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» № від 11 березня 2015 року загальна сума збитків склала 25 тис. грн та виплачена позивачу страховиком в розмірі 24 500 грн, франшиза виплачена відповідачем у сумі 500 грн. При цьому суд не взяв до уваги висновок експертного авто-товарознавчого дослідження № 69 від 13 січня 2016 року, проведеного фахівцями виробничого експертного підприємства «Стандарт-Сервіс», згідно з яким розмір матеріальної шкоди склав 40 142 грн 27 коп., оскільки станом на 13 січня 2016 року автомобіль позивача уже був відремонтований і використовувався ним за призначенням.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 3 856 грн 66 коп., моральну шкоду в сумі 3 тис. грн та судовий збір у сумі 384 грн 61 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно із страховим актом ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» № від 11 березня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача в результаті його пошкодження становила 28 856 грн 66 коп. 13 березня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» частково відшкодувала ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в межах умов договору страхування в розмірі 24 500 грн., а винна особа - 500 грн., тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між страховим відшкодуванням та сумою майнової шкоди у розмірі 3 856 грн 66 коп. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо не прийняття до уваги висновку експертного дослідження № 69 від 13 січня 2016 року, відповідно до якого вартість майнової шкоди, завданої автомобілю позивача, становить 40 142 грн 27 коп., а різниця між страховим відшкодуванням та сумою майнової шкоди становить 15 642 грн 27 коп., оскільки автомобіль позивача був відремонтований в березні 2015 року; доказів того, що за ремонт автомобіля позивач сплатив кошти в розмірі 40 142 грн 27 коп. він не надав. Висновок експертного дослідження № 69 був складений майже через 10 місяців, після того, як автомобіль позивача вже був відремонтований. Вихідні дані для розрахунку заподіяної шкоди в дослідженні взято, в тому числі, з акта виконаних робіт від 27 квітня 2015 року, рахунку-фактури від 12 березня 2015 року, які фактично не виконувалися виконавцем, та без дослідження самого транспортного засобу. Щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд з урахуванням засад розумності та справедливості дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 тис. грн. У відшкодуванні витрат на правову допомогу судом відмовлено у зв'язку з неналежністю підтвердження обставин понесення цих витрат та відсутністю ухвали суду про залучення адвоката ОСОБА_3 до участі у справі як особи, яка надає правову допомогу.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 Є В. просить змінити рішення апеляційного суду в частині стягнення з відповідача на його користь майнової і моральної шкоди та судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовані тим, що за приписами законодавства передбачено, що особа, винна у завданні шкоди, повинна відшкодувати потерпілому різницю між страховим відшкодуванням та майновою шкодою, яка становить реальну вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт. Апеляційним судом не враховано збитки у вигляді втрати товарного вигляду автомобіля, судові витрати, реальні збитки, викликані різницею у вартості ремонту, запасних частин, матеріалів у зв'язку зі зміною валютного курсу. Суд апеляційної інстанції також не врахував обставини справи, які знаходяться у взаємозв'язку з пошкодженням автомобіля і вплинули на погіршення психологічного стану позивача, що спричинило йому моральні страждання і вимагало додаткових зусиль для налагодження життя. Крім того, апеляційний суд не застосував положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

15 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 12 грудня 2014 року при виїзді з паркувального майданчика по вул. Радянській у м. Енергодарі Запорізької області біля магазину «Сільпо» сталася ДТП за участю позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2, внаслідок чого автомобіль позивача Geely CK, реєстраційний номер НОМЕР_2, зазначав механічних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Geely СК реєстраційний номер НОМЕР_2, на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту від 14 жовтня 2014 року, власника автомобіля ЗАЗ Forza, реєстраційний номер НОМЕР_1 (ОСОБА_2.) - в ПрАТ СК «Провідна» згідно страхового полісу № А1/2247508 від 10 липня 2014 року.

З урахуванням того, що ДТП сталася з вини відповідача, який цього не заперечував, за фактом вчинення ДТП було складено «Європротокол» відповідно до пункту 33.2. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а до ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» направлено повідомлення про ДТП.

Відповідно до висновку страхового комісара № від 21 січня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача в результаті його пошкодження становить 28 856 грн 66 коп. 13 березня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» частково відшкодувала ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в межах ліміту відповідальності у розмірі 24 500 грн, а відповідач ОСОБА_2 як винна особа - 500 грн (франшиза).

Згідно із статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП («Європротокол»).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 різниці між страховим відшкодуванням та сумою майнової шкоди у розмірі 3 856 грн 66 коп., визначеної висновком страхового комісара № від 21 січня 2015 року.

Разом з тим, апеляційний суд не врахував принцип повного відшкодування шкоди та залишив поза увагою вимоги позивача щодо відшкодування йому втрати товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року.

Нарахування втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля позивача не становить предмет досліджень страхового комісара у січні 2015 року, за яким виплачено страхове відшкодування. Вимогу про стягнення із винного водія вартості втрати товарної цінності автомобіля у розмірі 4 297 грн 84 коп. заявлено ОСОБА_1 у даному позові із підтвердженням позовних вимог в цій частині висновком експертного дослідження № 69 від 13 січня 2016 року. У висновку зазначено про необхідність заміни окремих складників КТЗ, їх фарбування, відновлювального фарбування інших деталей, а також вказано величину втрати товарної вартості транспортного засобу.

Разом з тим, як доказ на підтвердження втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля вказаний висновок експерта апеляційним судом не досліджено, що унеможливило встановлення істотних для правильного вирішення справи обставин.

Враховуючи наведені порушення апеляційним судом норм процесуального права, взаємозалежність позовних вимог у справі та неможливість вирішити питання про розподіл судових витрат до остаточного вирішення позову, колегія суддів скасовує рішення апеляційного суду за частиною третьою статті 411 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик