Справа № 703/3155/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючо судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Харченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

встановив:

Позивач посилаючись на те, що відповідач не надає допомоги на її утримання, звернулася до суду з позовом та просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до покращення її матеріального становища.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що має повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перестав турбуватися про неї, не цікавиться її життям та здоровям, не піклуються про неї. На теперішній час відповідач є працездатною особою, працевлаштований та отримує доходи. Відповідач не зважаючи на можливість матеріальну надавати матері допомогу, такої допомоги не недає, нехтує своїм обовязком по відношенню до неї, через що вона змушена звернутися до суду із вищевказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно свідоцтва про народження ІІІ-СР № 257806 виданого 10 грудня 1988 року Куцівською сільською радою Смілянського району Черкаської області позивач є матірю повнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в Смілянському обєднаному управлінні пенсійного фонду України Черкаської області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалід ІІ групи, що підтверджується довідкою № 2789/02 від 2 жовтня 2017 року (а.с.7).

Як вбачається з довідки МСЕ № 027128 від 11 вересня 2001 року позивач має загальне захворювання, на підставі чого їй встановлена безстроково група інвалідності (а.с.6)

Згідно зі ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Потреба в матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримки нормальної життєздатності особи.

При визначенні того, чи потребують батьки матеріальної допомоги, слід керуватися прожитковим мінімумом, встановленим законом. Тому з урахуванням наведеної в ч.1 ст. 10 СК України вказівки про можливість застосування аналогії закону до сімейних правовідносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні того, чи потребують батьки матеріальної допомоги, слід виходити з критеріїв, встановлених в ч.4 ст. 75 СК України.

Відповідно до положень ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, для визначення того, чи потребують батьки матеріальної допомоги та чи мають повнолітні дочка, син можливість надавати допомогу своїм батькам слід виходити з цих же критеріїв.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №6 від 15 травня 2006 року судам роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ( 2947-14 ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Згідно зі ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, а також з урахуванням можливості одержання утримання від інших дітей, подружжя, батьків, до яких не пред'явлено позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за віком є непрацездатною та є інвалідом ІІ групи від 11 вересня 2003 року безстроково, що підтверджується довідкою МСЕ № 027128

Покладення на відповідача такого обовязку відповідає морально-етичним стандартам суспільства та загальним засадам цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності (статті 3 ЦК України).

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,75, 202, 205 СК України, ст.ст. 82, 137, 141, 206, 247, 259, 263-265,273,354,430 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15 травня 2006 року-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2017 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителька с. Куцівка Смілянського району Черкаської області, вул. Українська, 27.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Головуючий О.П.Опалинська