АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/1027/17 Номер провадження 22-ц/786/767/18Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Вергун Н.В. в селищі Шишаки, Полтавської області зі складанням повного тексту рішення 15 січня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Астарта-Київ" про визнання контракту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що у зв'язку із зміною істотних умов праці, що передбачало продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору, 03 січня 2017 року між ним, як генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", та Товариством фірма «Астарта Київ» в особі представника вищого його органу генерального директора ОСОБА_4, укладено контракт, терміном дії до 31 грудня 2019 року. Укладання такого контракту вважає незаконним, оскільки посада генерального директора, не відноситься до переліку працівників, які згідно з чинним законодавством мають працювати за контрактом, а положеннями статуту ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" не передбачено можливості укладання із генеральним директором такої форми трудового договору. Вказує, що він має бути визнаний судом недійсним у відповідності з вимогами ст. 9 КЗпП України.

Окрім цього, на думку позивача, деякі умови вказаного контракту погіршують його становище, як працівника, порівняно із законодавством України про працю, та, як наслідок, порушують його права та інтереси.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що висновки суду не ґрунтуються на нормах матеріального права, суперечать матеріалам справи та зроблені з порушенням норм процесуального права, зокрема в частині необхідності мотивування судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, визнавши недійсним спірний контракт від 03.01.2017 року .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги та власне як і на підставу визнання контракту недійсним адвокат ОСОБА_3, вказує на наступне:

-відповідно до чинного законодавства посада генерального директора товариства не відноситься до категорії осіб, з якими можливо укладати контракт;

- окремі умови контракту погіршують становище позивача, порівняно з трудовим законодавством;

- відповідно до ст. 9 КЗпП України наявна можливість визнання контракту недійсним, як повністю, так і частково.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» зазначає, що доводи апеляційної скарги є надуманими та свідчать про вільне тлумачення норм права на свою користь та їх перекручування, а тому просить рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 січня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» в особі представника його вищого органу, генерального директора ТОВ фірма «Астарта - Київ» ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як посадовою особою Товариства, укладено контракт (а. с. 9 - 14).

Відповідно до п. 1.1 контракту, у зв'язку зі змінами істотних умов праці, введених наказом № 64/2016 від 11 жовтня 2016 року, що передбачало можливість продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору було укладено вказаний контракт між раніше призначеним наказом № 81 від 26.12.2008 року на посаду генерального директора Товариства ОСОБА_2 та Товариством.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі і достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України / ч.3 ст.21 КЗпП України /.

У пунктах 7, 10, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Вирішуючи питання правомірності укладення між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_2 контракту від 03.01.2017 року, суд першої інстанції вірно виходив із положень ч. 4 ст. 65 ГК України, відповідно до якої у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначається строк найму, права, обов'язки, відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Вказана норма Закону надала право Товариству на укладення контракту з керівником підприємства в силу приписів ст. 21 КЗпП України.

Такий висновок суду також обґрунтований тим, що згідно статуту Товариства, затвердженого протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 18 травня 2016 року, засновником Товариства, окрім інших, являється ТОВ «фірма «Астарта - Київ» (а.с. 16). Керівництво поточною діяльністю Товариства здійснює Генеральний директор, який призначається і звільняється з посади загальними зборами учасників за поданням учасників (представників учасників), що визначено пунктами 19.1, 19.2 статуту Товариства.

Протоколом загальних зборів учасників № 12/26/2016 від 26 грудня 2016 року Вищим органом Товариства визначено генерального директора ТОВ фірма «Астарта Київ» ОСОБА_4 (а. с. 9).

Таким чином, здійснюючи статутні повноваження, генеральний директор ТОВ фірма « Астарта - Київ » ОСОБА_4 03 січня 2017 року уклав із ОСОБА_5, як генеральним директором Товариства «Агрофірма «ім. Довженка», контракт, як особливу форму трудового договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для укладення в даному випадку контракту між Товариством та ОСОБА_6, а також безпідставності посилань останнього з приводу того, що посада генерального директора Товариства не відноситься до категорії осіб, які працюють за контрактом.

Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до незгоди з висновками суду та власного тлумачення норм матеріального права. Зокрема посилання на те, що зміст ч. 4 ст. 65 ГК України містить лише загальне положення укладення договору (контракту) і при цьому не регулює питання, в яких саме випадках і з керівником якого підприємства укладається договір, а з яким контракт, не можна приймати до уваги, оскільки згадана норма не містить прямої заборони укладення контракту між суб'єктом господарювання та його керівником, а є імперативною нормою, яка надає право на вчинення контракту.

Крім того здійснений апелянтом аналіз змісту ст. 65 ГК України, є його суб'єктивним баченням та не відповідає правовій природі норми даного закону.

Далі судом також вірно зроблено висновок стосовно відсутності підстав вважати, що деякі пункти контракту суперечать чинному законодавству та статуту Товариства, порушують конституційні права позивача на працю та свободу підприємницької діяльності і у зв'язку з цим погіршують його становище. При цьому судом надано кожному доводу позивача правову оцінку та обґрунтування.

Колегія суддів погоджується з висновками та мотивами суду першої інстанції в цій частині, оскільки, умови передбачені контрактом не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють заінтересовану особу того, на що вона розраховувала при укладені спірного контракту.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат ОСОБА_3 зазначає, що суд не звернув уваги на пункти 2.2.2., 2.2.7, 2.2.8, 3.1, 4.3, 4.4, 4.9 та інші пункти розділу 2 контракту, якими покладено на позивача обов'язок дотримання вимог документів (регламентів, положень тощо), зміст яких позивачу невідомий, які ним не підписувалися.

Проте вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки згадані пункти контракту носять загальний характер і не порушують прав і законних інтересів позивача. В свою чергу, даних (відомостей) про примушування його до виконання положень вказаних документів (регламентів, положень тощо), з якими він не був ознайомлений під підпис, позивач суду не надав.

Також, колегія суддів, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно п. 5.1, 6.2, які порушують право ОСОБА_2 на працю, оскільки п. 2 ст. 21 ЗУ «Про інформацію» передбачає відповідні обмеження щодо розповсюдження конфіденційної інформації. Стосовно порушення прав щодо обов'язку збереження комерційної таємниці, то остання згідно ст. 505 ЦК України, має зберігатися особами, яким вона стала відома, при цьому вони не мають права її розголошувати що не обмежується жодними строками. Також ч. 2 ст. 506 ЦК України передбачено належність майнових прав на комерційну таємницю особі, яка правомірно визначила її такою. Відповідно розголошення такої інформації тягне за собою порушення майнових прав її володільця, а відтак доводи апелянта, що п.5.1 порушує його права не мають під собою жодних юридичних підстав. Заразом колегія суддів також не вбачає, що п. 6.2 контракту порушуються права позивача, оскільки положення цього пункту направлені лише на заборону вчиняти дії щодо зменшення землекористування Товариства та заборону вчиняти дії по розголошенню інформації, що може завдати шкоди діловій репутації або майновим інтересам Товариства.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка. В судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а відтак суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як убачається в цілому доводи апеляційної скарги є надуманими, та такими, що зводяться в основному до переоцінки доказів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не вбачається підстав для його зміни або скасування.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 Івановича- залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ О.О. Панченко

Судді:/підпис/ Т.В. Одринська /підпис/ В.М. Триголов

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________ О.О. Панченко

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2018 року.