Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 203/6904/13-ц

провадження № 61-1634св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Міське комунальне підприємство «Дніпропетровський електротранспорт»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року у складі судді Маймур Ф. Ф. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року у складі суддів: Романюк М. М., Котушенко С. П., Красвітної Т. П.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» (далі - МКП «Дніпропетровський електротранспорт») про відшкодування майнової шкоди.

Позов мотивовано тим, що 08 листопада 2012 року о 14 годині 30 хвилин на перехресті вул. Чернишевського і вул. Виконкомівської у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої відбулося зіткнення трамвая Т-з за номером 1321 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Вказував, що внаслідок зіткнення пошкоджено автомобіль Toyota Land Cruiser. Згідно висновку експертного дослідження загальна вартість майнової шкоди становить 66 894 грн 66 коп.

Посилаючись на те, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2, яка керувала транспортним засобом, що належить МКП «Дніпропетровський електротранспорт», з яким вона перебувала у трудових відносинах, просив стягнути з останнього на свою користь 66 894 грн 66 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2012 року, 65 500 грн 83 коп. та 655 грн судових витрат, всього стягнуто 66 155 грн 83 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому стягненню з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 08 листопада 2012 року, підлягають фактичні витрати на ремонт автомобіля, зокрема вартість деталей, вартість ремонтних робіт та втрата товарної вартості автомобіля.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за відновлювальний ремонт суми у розмірі 45 615 грн 09 коп, оскільки на підтвердження понесених витрат на відновлення пошкодженого автомобіля позивачем було надана видаткова накладна від 12 листопада 2012 року про сплату позивачем 32 046 грн 76 коп. за запчастини, та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 листопада 2012 року про сплату позивачем за проведення ремонтних робіт 13 568 грн 33 коп. Крім того, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача суми втрати товарної вартості у розмірі 19 885 грн 14 коп.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, МКП «Дніпропетровський електротранспорт» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок експертного дослідження про оцінку вартості шкоди № 0612/12/12 від 07 грудня 2012 року, на який посилається суд як на один із доказів майнової шкоди у справі, не відповідає фактичним обставинам справи; в описовій частині рішення суд першої інстанції зазначає, що позивачем на ремонт автомобіля було витрачено грошові кошти у сумі 32 046 грн 76 коп. та 13 568 грн 33 коп., проте рішенням стягнуто з відповідача 65 500 грн 83 коп.; суди не надали оцінки доказам, зокрема видаткова накладна від 12 листопада 2012 року не є належним доказом на підтвердження фактичних затрат позивача, квитанції чи платіжного доручення про сплату позивачем витрат у розмірі 32 046 грн 76 коп. надано не було; реальні затрати позивача підтверджуються лише наданим актом здачі-приймання № АМ-5918 від 27 листопада 2012 року на загальну суму 13 568 грн 33 коп. Також, судами невірно застосовано п. 2.4 та п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів щодо величини втрати товарної вартості, яку стягнуто судом у розмірі 19 885 грн 14 коп., оскільки в даному випадку величина втрати товарної вартості не повинна нараховуватися відповідно до п. 8.6 вказаної Методики; судами не було з'ясовано, чи було здійснено при відновленні автомобіля заміну деталей на нові чи ні; суди не звернули уваги на те, чи була необхідність фарбувати окремі складники автомобіля у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд транспортного засобу така заміна.

19 грудня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

12 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 8 листопада 2012 року о 14 годині 30 хвилин на перехресті вулиці Чернишевського та вулиці Виконкомівської у м. Дніпропетровську сталася ДТП, внаслідок якої відбулося зіткнення трамвая Т-з за номером 1321 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Toyota Land Cruiser за номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого автомобіль, що належить позивачу, було пошкоджено.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2013 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, провадження закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до висновку експертного дослідження про оцінку вартості збитку, складеного 07 грудня 2012 року судовим експертом-товарознавцем, вартість майнових збитків (з урахуванням втрати товарної вартості), завданих внаслідок ДТП власнику транспортного засобу - автомобіля Toyota Land Cruiser за номерним знаком НОМЕР_1, складає 66 894 грн 66 коп. Вартість відновлювального ремонту складає 47 009 грн 52 коп., з яких: 6 407 грн - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 3 339 грн 77 коп. вартість необхідних для ремонту матеріалів, 37 262 грн 75 коп. - вартість нових складових частин, які підлягають заміні.

Згідно з видатковою накладною від 12 листопада 2012 року ОСОБА_1 придбав у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 товари на загальну суму 32 046 грн 76 коп.

Відповідно до акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) товариства з обмеженою відповідальністю «Алмаз Мотор, ЛТД» від 27 листопада 2012 року останнім були проведені роботи (надані послуги) з обслуговування автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1, на загальну суму 13 568 грн 33 коп.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши на підставі наданих доказів, зокрема висновку експертного дослідження про оцінку вартості шкоди від 07 грудня 2012 року, видаткової накладної № РН-000098 від 12 листопада 2012 року та акта АМ-5918 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 листопада 2012 року, яким було дано належну оцінку, ті обставини, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль позивача, у зв'язку із чим завдані матеріальні збитки підлягають стягненню з МКП «Дніпропетровський електротранспорт», правильно виходив з фактично понесених витрат на ремонт автомобіля у розмірі 45 615 грн 09 коп., з яких 32 046 грн 76 коп. - вартість деталей та 13 568 грн 33 коп. - вартість ремонтних робіт.

Доводи касаційної скарги про те, що надані позивачем докази не підтверджують реально понесені витрати на ремонт автомобіля, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сторонам, у тому числі представнику відповідача судом першої інстанції, було запропоновано скористатися своїм правом на звернення з клопотанням про призначення товарознавчої експертизи, але останній відмовився, при цьому не надав доказів на спростування розміру шкоди завданої позивачу.

Вирішуючи спір, суди також врахували правову позицію, висловлену Верховним судом України 16 грудня 2015 року у даній справі № 6-760цс15.

Так, згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Ухвалюючи рішення про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, суди правильно застосували до спірних правовідносин положення Методики, вірно з'ясували фактичний розмір заподіяних позивачу збитків та дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 19 885 грн 14 коп., яка вказана у товарознавчому дослідженні.

Доводи касаційної скарги про невірне застосування судами Методики та про те, що судами не було з'ясовано, чи було здійснено при відновленні автомобіля заміну деталей на нові та чи була необхідність фарбувати окремі складники автомобіля у разі їх заміни, суд не приймає до уваги, оскільки згідно акта АМ-5918 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 листопада 2012 року товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Алмаз мотор, ЛТД» було виконано роботи щодо заміни деталей та фарбування окремих деталей автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1, а підпункт «е» пункт 8.6.2 Методики, на який посилається заявник в касаційній скарзі, визначає обставини, за яких величина втрати товарної вартості транспортного засобу не нараховується, зокрема, в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І.М. Фаловська

С. П. Штелик