Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 353/1655/16

провадження № 61-3705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Осоцького І. І., Кухаря С. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 грудня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 842‑99/К-07, за умовами якого ОСОБА_1 отримала у борг 17 346 доларів США з кінцевою датою повернення 11 грудня 2013 року та зі сплатою 9,50 % річних за умови виконання пункту 4.2.10. цього договору та 10,5 % річних у разі невиконання вказаного пункту договору.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань у заставу передано автомобіль «Кіа», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Національним банком України укладено договір про передачу на користь ПАТ «Дельта Банк» активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк».

У зв'язку із чим до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 13 грудня 2007 року № 842-99/К-07.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 03 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 534 054 грн 96 коп., яка складається із тіла кредиту - 386 435 грн 48 коп., процентів за користування кредитними коштами - 141 864 грн 20 коп. та комісії - 5 755 грн 28 коп.

У квітні 2016 року представник відповідача подав заперечення на позов, у якому зазначив, що відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свій обов'язок новому кредитору до надання боржнику доказів переходу його до нового кредитора у зобов'язанні. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відбувся перехід права вимоги до ПАТ «Дельта Банк». Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, оскільки відповідач не виконувала умови кредитного договору з дати його укладення, перший платіж за вказаним договором мав бути здійснений 21 січня 2008 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 07 липня 2016 року у складі судді Шалагінової А. В. у позові ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові; законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів та використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у ПАТ «Дельта Банк» наявне право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 Крім того, на вимогу суду позивачем не надано оригінали кредитного договору та договору застави.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 07 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2007 року у розмірі 445 951 грн 16 коп., яка складається із тіла кредиту - 386 435 грн 48 коп., процентів за користування кредитними коштами - 57 213 грн 05 коп., комісії - 2 302 грн 63 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк». За умовами договору ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги до боржників ТОВ «Укрпромбанк». Вказаний договір не є нікчемним та недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому його умови є дійсними. Неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання ні перед первісним, а ні перед новим кредитором не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання. Суд визнав такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги банку в частині кредитної заборгованості за основним зобов'язанням у цілому, процентної складової та комісії, які виникли станом на 30 червня 2010 року.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності.

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» у касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі 141 864 грн 20 коп.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не встановив фактичних обставин справи та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог банку щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами. Факт неповідомлення боржника про перехід права вимоги не звільняє останнього від виконання кредитних зобов'язань.

Відзивів на касаційні скарги до Верховного Суду не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 842‑99/К-07, за умовами якого ОСОБА_1 отримала у борг 17 346 доларів США з кінцевою датою повернення 11 грудня 2013 року та зі сплатою 9,50 % річних за умови виконання пункту 4.2.10. цього договору та 10,5 % річних - у разі невиконання вказаного пункту договору.

На підставі договору застави транспортного засобу від 13 грудня 2007 року, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, у заставу передано автомобіль «Кіа», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу на користь ПАТ «Дельта Банк» активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк».

Пункт 1.3. цього договору містить перелік кредитних договорів, за якими передбачено відступлення права вимоги ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, пунктом 1.7. цього договору визначено, що перелік кредитних та забезпечувальних договорів, укладених з боржниками, які підлягають передачі ПАТ «Дельта Банк», наведено в додатку № 2, який містить інформацію щодо кредитного договору від 13 грудня 2007 року № 842‑99/К‑07, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 03 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 534 054 грн 96 коп., яка складається із тіла кредиту - 386 435 грн 48 коп., процентів за користування кредитними коштами - 141 864 грн 20 коп. та комісії - 5 755 грн 28 коп.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за позовом 6-979цс15.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановив, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість. Оскільки ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про заміну кредитора, то апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення кредитної заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 445 951 грн 16 коп., яка складається із тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами та комісії станом на 30 червня 2010 року.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції, правильно визначив характер спірних правовідносин і норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, а тому обґрунтовано задовольнив позов ПАТ «Дельта Банк» у частині, стягнувши кредитну заборгованість, яка виникла станом на час укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань - 30 червня 2010 року.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційних скарг про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк