РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бібіка О.В.,

з участю секретаря Горобець Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами: визначити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: с. Вирішальний Зміївського райну АДРЕСА_1, відповідно до якого виділити у користування: їй, ОСОБА_1, житлові кімнати площею 19,5 м. кв. та 12,6 м. кв., а також балкон площею 3,3 м. кв., та лоджію площею 3,3 м. кв., а відповідачу ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату площею 9,8 м. кв., кухню площею 7,8 м. кв., ванну кімнату площею 2,2 м. кв., туалет площею 1,0 м. кв., коридор площею 10,5 м. кв., вбудовану шафу площею 1,0 м. кв. залишити в загальному користуванні; стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила про те, що спірна квартира належить в ? частці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000 року; в ? частці належить їй, ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000 року; в ? частці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 23.09.2015 р., р-р № 2-323; в ? частці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 20.02.2016 р., р-р № 2-22. В даний час позивач не має можливості проживати у квартирі, оскільки відповідач змінив замок. Просить задовольнити позовні вимоги.

Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності та відсутності представника адвоката ОСОБА_3, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, 06.01.2017 подав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив про те, що ОСОБА_1 є власником ? частин, а він ? частини спірної квартири. При цьому, на думку відповідача, дані, внесені в технічний паспорт, який надано позивачкою в якості доказу, викликає сумніви, оскільки в ньому містяться арифметичні неточності щодо площі кімнат. В спірній квартирі відповідач мешкає разом з дружиною і малолітньою дочкою. Позивач у квартирі не мешкає з 2000 року, комунальні послуги не сплачує.

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відсутність позивача та відповідачки, від яких надійшли заяви про судовий розгляд справи за їх відсутності, та належного їх повідомлення, не перешкоджає судовому розгляду справи, що дало суду підстави для рішення про здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Спірним є право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 13 у будинку № 42 по вул. Центральній в с. Вирішальний Зміївського району Харківської області, яка належить в ? частці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000 року; в ? частці належить їй, ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000 року; в ? частці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 23.09.2015 р., р-р № 2-323; в ? частці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 20.02.2016 р., р-р № 2-22 (а.с. 7-14)

З копії свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 119424, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (до шлюбу Тимченко) О.О. (а.с. 30)

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_2 марію Станіславівну, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 198788 (а.с. 31)

З акту обстеження, складеного 24.11.2016 депутатом міської ради ОСОБА_4 у присутності двох свідків, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_1 у даній квартирі не проживає з 2000 року (а.с. 32)

Даний факт підтверджується даними довідки про склад сім»ї № 6451 від 14.11.2016, виданої Зміївським міським головою (а.с. 34)

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 356, ч. 1-3 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок житлового будинку з володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно ст. 155 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, визначено, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 02.06.2017 було призначено судову будівельно технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Які можливі варіанти (варіант) визначення порядку користування квартирою №13 у будинку №42 по вул. Центральній в м. Зміїв Харківської області з урахуванням ідеальних долей співвласників, а саме 3/4 часток належних ОСОБА_1 та 1/4 частки належної ОСОБА_7».

29.08.2017 до суду надійшло повідомлення судового експерта Харківського науково дослідного інституту сужових експертиз ім.. Засл. Проф.. ОСОБА_8 про неможливість дати висновок експерта № 9923, складений 21.08.2017.

Експертиза проведена не була через її неоплату позивачем ОСОБА_1В.(а.с.75)

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з"ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визанні.

Оскільки позивачем ініційовано призначення експертизи з метою доведення факту визначення порядку користування спірною житловою квартирою за заявленими позовними вимогами, то ухилення позивачки від проведення експертизи є підставою для відмови суду у визнанні цього факту.

Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Так, позивачу належить на праві власності 3/4 частини квартири житловою площею 41,9 кв.м., де її реальна частка має становити 10,4 кв.м.

Натомість, відповідачу на праві власності належить кімната площею 9,8 м. кв, яка за площею менша від реальної частки позивача на 0,6 м. кв.

Відповідно до ст.6 ЖК України житлові будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилиж приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у житлових будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Спірна квартира, що розташована за адресою: с. Вирішальний Зміївського райну АДРЕСА_1 відноситься до категорії житлових приміщень.

Відповідачем не спростовано ту обставину, що з часу оформлення спадщини, з 2000 року вона у вказаній квартирі не проживає, комунальні послуги та обов"язкові платежі, спрямовані на утримання власності не здійснює, тим самим не виконує приписи ч.4 ст.319 ЦК України, за якими - власність зобов"язує.

Відповідачем надані докази його постійного проживання в спірній квартирі, та утримання майна, що є спільною частковою власністю. ( а.с.32-34).

Суд, виходячи із засад виваженості і справедливості, вважає за можливе відхід в незначних обсягах від відповідності реальної частки відповідача від ідеальної у зв»язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

З огляду на викладене, позивачці ОСОБА_1 в користування слід залишити кімнати житлові, зазначені у технічному паспорті від 15.07.2015 року під №8 площею 19,5 м. кв. з балконом площею 3,3 м. кв. під №2 та кімнату, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під №9 площею 9,8 м. кв...

Відповідачу ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під №7 площею 12,6 м. кв. та лоджію площею 3,3 м. кв. під №1

Кухню площею 7,8 м. кв., ванну кімнату площею 2,2 м. кв., туалет площею 1,0 м. кв., коридор площею 10,5 м. кв., вбудовану шафу площею 1,0 м. кв. залишити в загальному користуванні співласників.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішити у відповідності до положення ст.. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3.

Виділити у користування ОСОБА_1 на належну їй у праві власності ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_3, кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під №8 площею 19,5 м. кв. з балконом площею 3,3 м. кв. під №2 та кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під №9 площею 9,8 м. кв..

Виділити у користування ОСОБА_2 на належну йому 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під №7 площею 12,6 м. кв. та лоджію площею 3,3 м. кв. під №1.

Допоміжні приміщення: кухню площею 7,8 м. кв., ванну кімнату площею 2,2 м. кв., туалет площею 1,0 м. кв., коридор площею 10,5 м. кв., вбудовану шафу площею 1,0 м. кв. -залишити в загальному порядку.

В ішній частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 02.04.2018 року.

Головуючий: