Справа № 345/207/13-ц
Провадження № 22-ц/779/559/2018
Головуючий у 1 інстанції Бойко М. Я.
Суддя-доповідач Мелінишин
У Х В А Л А

02 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі судді Мелінишин Г.П., ознайомившись із матеріалами справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Бойка М.Я., ухвалене 1 лютого 2013 року в м. Калуші Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 1 лютого 2013 року частково задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, м. Калуш Івано-Франківської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки б/н від 26 квітня 2007 року, з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки для погашення боргу за кредитним договором №IFM0G00000012 від 26 квітня 2007 року у розмірі 65 037,05 доларів США, що еквівалентно 519 646,04 грн. Встановлено початкову ціну предмету іпотеки згідно договору іпотеки - 90 000,00 грн.

22 березня 2018 року ОСОБА_2 (особа, яка не брала участі у справі) подав на вказане рішення апеляційну скаргу. В обґрунтування доводів скарги вказує, що на момент ухвалення судового рішення був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1. Однак до участі у справі залучений не був. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року у справі № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в Главі 1 Розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Частина 1 ст. 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цих норм право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення безпосередньо встановлює, змінює або припиняє права, свободи, інтереси та (або) обов'язки цих осіб, тобто завдає їй шкоди, що виражається в несприятливих для неї наслідках.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16.

Разом з тим, за загальним правилом немає правових підстав для апеляційного оскарження рішення суду, яке в майбутньому може вплинути на права та обов'язки осіб, що не були залучені до участі в справі.

Однак, апеляційна скарга не містить доводів щодо вирішення судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні питань про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2, що є предметом розгляду у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 26 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Зокрема, для забезпечення належного виконання цього договору ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 3-10).

Зі змісту договору іпотеки від 26 квітня 2007 року видно, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. 25 квітня 2007 року по реєстру №969, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 15088343 (п.33.3.).

Згідно п. п. 12.5., 12.6., 12.7. договору іпотеки предмет іпотеки не знаходиться у спільній власності; не є часткою, паєм (їх частинами) у статутному фонді підприємств, не є часткою у спільному майні за договором про сумісну діяльність. Відносно предмету іпотеки не укладено угод про передачу в оренду, лізинг, у позичку іншим особам, у спільну діяльність, або інших угод про передачу предмету іпотеки третім особам. Відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що банком одночасно було заявлено вимогу про виселення відповідача з предмету іпотеки.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення в задоволенні цієї вимоги відмовлено. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживає. В ній проживають та зареєстровані інші особи - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, проте позов до них не пред'явлено.

Відтак, оскільки судом з'ясовано, що банк не звертався до цих осіб з вимогою про зняття їх з реєстрації та виселення з квартири, яка є предметом іпотеки, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутній предмет спору.

Враховуючи відсутність доказів як у матеріалах справи, так і посилання на них в апеляційній скарзі, що оскаржуваним рішенням безпосередньо вирішено питання про права свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2, такий не вправі оскаржити в апеляційному порядку це рішення.

Положеннями ст. 357 та ст. 358 ЦПК України визначено підстави, за яких апеляційний суд не приймає до розгляду і повертає апеляційну скаргу, та відповідно відмовляє у відкритті апеляційного провадження в справі. Однак, в них не передбачено процесуальні дії апеляційного суду у разі, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не брала участі у справі і суд не вирішував питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після його відкриття за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 352, 358, 362, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 1 лютого 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.П. Мелінишин