АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5361/17 Номер провадження 22-ц/786/791/18Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря: Зеленської О.І.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача: адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Васильєвої К.В. в м. Полтаві зі складанням повного тексту судового рішення 01 лютого 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення його від права на спадкування. В ході розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила зменшити розмір обовязкової частки відповідача у спадщині його померлої матері, ОСОБА_6 до 1/10 частини. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за життя спадкодавця відповідач ОСОБА_5 неналежним чином ставився до матері, коли остання перебувала у безпорадному стані за віком та станом здоровя, взагалі із нею не спілкувався, не цікавився її життям та станом здоровя, не надавав необхідної підтримки та допомоги. Вказувала, що є племінницею померлої ОСОБА_6, здійснювала за нею догляд під час хвороби та поховання після смерті.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зменшено розмір обовязкової частки ОСОБА_5 у спадщині після померлої 09.03.2017 року ОСОБА_6 до 1/10 частини.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_5, який в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що суд безпідставно не взяв до уваги його доводи щодо неможливості ним належним чином виконувати обовязки по догляду за матірю, оскільки він страждає психічним захворюванням у вигляді шизофренії, що обєктивним чином перешкоджало йому в цьому. Окрім того відповідачка забравши матір до себе в помешкання в Кременчуцький район чинила йому тим самим перешкоди у спілкуванні з матірю, внаслідок чого він навіть не знав про її смерть. Також зазначив, що суд необґрунтовано відмовив в клопотанні його представника стосовно зупинення провадження у справі, а також у призначенні стосовно нього психіатричної експертизи.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 з її доводами не погодилась та пославшись на законність і обґрунтованість судового рішення просила залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи і давши оцінку наданим доказам колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

При цьому апеляційний суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що померла 9 березня 2017 року ОСОБА_6 була матір'ю ОСОБА_5.

Згідно з медичною довідкою ОСОБА_5 є особою з інвалідністю третьої групи безтерміново, перебуває на обліку в Полтавському обласному психіатричному диспансері з діагнозом хронічний психічний розлад, систематично приймає підтримуюче лікування.

7 червня 2016 року ОСОБА_6 склала заповіт на все належне їй майно на користь ОСОБА_2

У зв'язку з похилим віком - 87 років, та незадовільним станом здоров'я, ОСОБА_6 потребувала постійного стороннього нагляду, та допомоги, у період з 12 по 25 листопада 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Першій міській лікарні м. Полтави, з діагнозом ішемічний інсульт.

Наведені обставини підтверджуються довідкою ЛКК та випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 27, 29).

Оскільки ОСОБА_6 проживала ІНФОРМАЦІЯ_1 і була одинокою, то після виписки із лікарні позивач ОСОБА_2 вимушена була перевезти її до свого помешкання в с. Мала Коханівка Кременчуцького району Полтавської області для здійснення постійного догляду.

Згідно медичної документації ОСОБА_6 потребувала постійного стороннього нагляду.

9 березня 2017 року ОСОБА_6 померла, її поховання здійснила ОСОБА_2

Після смерті відкрилась спадщина на домоволодіння по вул. Спартака, 94 в м. Полтаві.

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом і ОСОБА_5, як спадкоємець за законом (обовязкова частка).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом і за законом.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, спадкують незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року ( справа № 1-1 2014 ), зокрема, щодо тлумачення поняття "повнолітні працездатні діти" відповідач ОСОБА_5 підпадає під даний статус, як інвалід 3 групи.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями і спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України від 16.05.2013 р. № 24-753 04-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ" підставами для зменшення обов'язкової частки у спадщині є характер відносин між спадкодавцем і спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

Зменшення розміру обовязкової частки у спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 тривалий час не підтримував звязків зі спадкодавцем ОСОБА_6, незважаючи на потребу останньої в цьому, не здійснював за нею належного догляду і таким чином нехтував прямими обов'язками сина по догляду за престарілою матірю, навіть в тих мінімальних розмірах, які він міг надати. Окрім того суд зазначив, що байдуже ставлення до матері та її пам'яті, з боку відповідача, мало місце не тільки за її життя, а і після її смерті, оскільки він не прийшов навіть на її поховання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду оскільки наведені вище обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які окрім того показали, що після повідомлення ними відповідача про те, що його матір знаходиться у лікарні він в брутальній формі запитав чи вона ще не вмерла.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили суду, що догляд за ОСОБА_6 здійснювала саме позивач, що покійна їм скаржилась на сина, який не спілкується з нею, що вона від цього страждає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів дане судове рішення таким критеріям відповідає.

Доводи апеляційної скарги стосовно необхідності зупинення місцевим судом провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи між тими ж сторонами, призначення відповідачу психіатричної експертизи, не заслуговують на увагу оскільки вирішення іншої справи між сторонами про іншу частину спадщини після померлого батька відповідача ніяким чином не може вплинути на правильність вирішення даного спору, як не може вплинути і проведення психіатричної експертизи відповідачу, який недієздатним не визнавався, а лише перебуває на обліку у лікаря - психіатра. Згадана обставина не могла впливати на здатність ОСОБА_5 спілкуватися з матір'ю, надавати допомогу.

Не приймаються колегією суддів і доводи апелянта, щодо здійснення стосовно ОСОБА_6 стороннього догляду працівниками соціальних служб, та відкидання судом показів свідків з його боку, оскільки праця соціальних служб не виключає його участі, як сина, близької людини, як майбутнього спадкоємця, у догляді за матірю. Щодо показань свідків ОСОБА_14,ОСОБА_15 та ОСОБА_16, то районний суд вірно не взяв їх до уваги, оскільки їх свідчення стосувались іншого періоду життя сторін.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та бажання переоцінки доказів.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надавши суду належні та допустимі докази (медична документація, показання свідків), позивач на переконання колегії суддів свій позов довела.

Відповідач, в свою чергу, обставин на які він посилався, як на підставу своїх заперечень перед судом не довів.

Більше того, як він особисто, так і його представники не заперечували, що він, ОСОБА_5, з матірю не проживав, не спілкувався з нею, допомоги не надавав.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ст. 375 ч. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дане судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги правильність рішення суду не спростовують.

Керуючись ст. 374 ч.1п.1., ст. ст. 375, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_17 /підпис/ ОСОБА_18

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1

Повний текст судового рішення виготовлено 03 квітня 2018 року.