Справа № 161/1453/18
Провадження № 2/161/1324/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, інших нарахуваннях, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В

30.01.2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що він працює на ПАТ «Електротермометрія» механіком у заготівельно-механічному цеху з 15.09.1999 року по даний час. З 01.07.2017 року відповідач не виплачує йому заробітну плату у зв»язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року на загальну суму 18402,8 грн. Крім того, індексація заробітної плати за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року становить 189,74 грн., нараховані відпускні - 2574,15 грн., компенсація втрати частини доходів у зв»язку з порушенням термінів виплати зарплати - 368,78 грн., лікарняні - 2250,63 грн. В період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року він фактично не працював, оскільки у ПАТ «Електротермометрія» був простой не з його вини. Згідно з ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу). Станом на 01.11.2017 року його середньоденний заробіток складав 279 грн. Кількість робочих днів у листопаді 2017 року становила 22 дня, а у грудні 2017 року - 20 робочих днів. Таким чином, його заробіток у листопаді 2017 року мав становити 6138 грн., а у грудні 2017 року - 5580 грн., а в загальній сумі 11718 грн. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 113 КЗпП України відповідач мав йому виплатити 2/3 заробітку за час простою, тобто 7812 грн. Крім того, тривалою невиплатою належної йому заробітної плати відповідач грубо порушив його конституційні права, зокрема, право на працю, що включає в себе також можливість заробляти собі на життя працею, а також право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Внаслідок неправомірних дій відповідача по невиплаті належною йому по закону заробітної плати, йому були завдані моральні страждання, адже його см»я тривалий час позбавлена засобів до існування. Він не має можливості належним чином оплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування та одяг, оплачувати додаткові витрати на дій, тощо. Він вимушений брати гроші в борг у рідних та друзів. Що є принизливим для нього та емоційно стресовим. Він втратив душевний спокій та рівновагу, були порушені його нормальні життєві зв»язки. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 31600 грн. Просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Електротермометрія» на його користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 18402,80 коп.; індексацію заробітної плати за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року - 189,74 коп.; нараховані відпускні - 2574,15 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв"язку з порушенням термінів виплати зарплати - 368,78 грн.; лікарняні - 2250 грн.; заробітну плату за час простою за період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року - 7812 грн., моральну шкоду - 31600 грн., а всього 631987, 1 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відповідач ПАТ «Електротермометрія» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково. Станом на 29.12.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 15851,28 грн. В цю суму входили: власне заробітна плата в сумі 18402,8 грн, індексація - 189,74 грн., відпускні - 2574,15 грн., компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати - 368,78 грн., лікарняні - 1500,42 грн., а всього 23035,89 грн. З зазначеної суми були здійсненні відрахування на ПДФО, ЄСВ, ВЗ в сумі 4491,9 грн., виплачена раніше частина лікарняних за рахунок ФСС - 750,21 грн., внесок до лікарняної каси «Допоможи собі» в сумі 200 грн., а всього 5442,2 грн. 19.10.2017 року в рахунок заробітної плати ОСОБА_1 за його заявою від 11.10.2017 року отримав товаро-матеріальні цінності на суму 1742,4 грн. Отже, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 29.12.2017 року становив 15851,28 грн. За час, що минув ОСОБА_1 були виплачені наступні суми: 11.01.2018 року - 1599, 7 грн., 01.02.2018 року - 1599,87 грн., 13.02.2018 року - 2880,69 грн., а всього 6080,09 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на даний час складає 9771,19 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення заробітної плати за час простою, то слід зазначити, що простій відповідачем не оголошувався, акти та накази про простій не складалися, ОСОБА_1 про простій керівництво відповідача не повідомив. В період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року ОСОБА_1. на роботу не з»являвся, хоча під час простою працівника повинні перебувати на своїх робочих місцях. Відповідно до табелів обліку робочого часу за листопад та грудень 2017 року у позивача були вихідні дні. Вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 31500 грн. не визнає. Невиплата заробітної плати позивачу сталася внаслідок важкого фінансового стану товариства, всі рахунки відповідача в період з 24.10.2017 року по 29.01.2018 року перебували під арештом, накладеним ДВС.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.03.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін було відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах з з 15.09.1999 року по теперішній час - позивач працює а ПАТ «Електротермометрія» на посаді механіка у заготівельно-механічному цеху (а.с. 2).

Згідно з статтею 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 233 КЗпП Українивстановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що заробітна плата позивачу ОСОБА_1 відповідачем своєчасно не виплачувалася, внаслідок чого за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року утворилася заборгованість в загальній сумі 18402,8 грн.

Крім того, за вищевказаний період позивачу були нараховані: індексація заробітної плати в сумі 189,74 грн., відпускні за 15 днів відпустки в сумі 2574,15 грн., компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати - 368,78 грн., а також лікарняні в сумі 1500,42 грн. Всього за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року позивачу було нараховано 23035,89 грн. (а.с. 28).

Після здійснення відповідачем обов»язкових відрахунь (податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок, військовий збір) на загальну суму 4491,99 грн. Також з заробітної плати позивача були утримані згідно заяви 200 грн. та 750,21 грн. виплачена раніше за рахунок Фонду соціального страхування частина лікарняних (а.с. 28).

Таким чином до виплати позивачу за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року належала сума у розмірі 17593,69 грн. (23035,89 грн. - 4491,99 грн. - 200 грн. - 750,21 грн.).

Жодних доказів на підтвердження того, що йому підлягають до виплати лікарняні в сумі 2250,63 коп., а не обрахована відповідачем суму, позивачем суду не надано, як і не наведено жодних розрахунків на підставі яких ОСОБА_1 прийшов до висновку про належність йому до виплати саме вказаної ним суми.

19.10.2017 року позивачем ОСОБА_1 в рахунок заробітної плати у відповідача було придбано стіл електрика б/у вартістю 372 грн. та тумбу верстата 16Б05 б/у вартістю 1080 грн., а всього з урахування ДПВ (20 %) товарно-матеріальних цінностей на суму 1742,4 грн. (а.с. 29, 30).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 29.12.2017 року складала 15851,28 грн.

Правильність здійснення ПАТ «Електротермометрія» вищевказаних розрахунків позивачем належними та допустимими доказами не спростована, своїм правом надати відповідь на відзив відповідача на позовну заяву позивач ОСОБА_1 не скористався, а тому об»єктивних підстав ставити під сумнів ці розрахунки відповідача у суду немає.

В подальшому відповідачем ПАТ «Електротермометрія» позивачу була погашена частина заборгованості,яка уторилася за період з 01.07.2017 року по 01.10.2017 року, а саме: 11.01.2018 року ОСОБА_2 було виплачено 1599,7 грн., 01.02.2018 року - 1599,87 грн., 13.02.2108 року - 2880,69 грн. 21.03.2018 року - 4904,75 грн., а всього 10984,84 грн. (а.с. 57).

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «Елетротермометрія» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість, що утворилася у період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року в сумі 4866,44 грн., тобто позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборітку за час простою суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується.

Тобто, за змістом ст. 113 КЗпП України оплата часу простою не з вини працівника може мати місце, коли працівник виходив на роботу, але не виконував свої трудові обов'язки з незалежних від нього причин.

В даному ж випадку позивач в період часу, за який він просить стягнути заробітну плату, взагалі не з'являвся на роботі.

Наказами № 79 від 27.09.2017 року, № 82 від 28.10.2017 року, № 84 від 14.11.2017 року на підприємстві відповідача були запроваджені вихідні дні (а.с. 36-37).

Матеріали справи не містять підтверджень, які б свідчили, що підприємство відповідача у спірний період а саме, з 01 листопада 2017 року по 31 грудня.2017 року призупиняло роботу. Проте, позивач ОСОБА_1 на роботу не виходив, про що свідчать копії табелів робочого часу (а.с. 33-34).

Вищезгадані накази відповідача позивач ОСОБА_1.у встановленому законом порядку не оспорив.

За таких обставин вимоги позивача про оплату часу простою є безпідставними.

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь 31600 грн. на відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частинами 6 і 7 цієї статті встановлено гарантії захисту громадян від незаконного звільнення і захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 13 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд встановив, що трудові права позивача були порушені у зв'язку із несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, а згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає доведеним, що оскільки позивачу несвоєчасно виплачувалась заробітна плата відповідачем, це зумовило для нього прикладання додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань.

Проте, суд вважає, що розмір позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачем завищений, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказати не підтверджений, а тому ці вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги час затримки виплати заробітної плати (середньому від трьох до шести місяців), розмір заборгованості по заробітній платі.

Суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди, завданої поповичу, з відповідача ПАТ «Електротермометрія» на його користь необхідно стягнути 2000 грн.

Доводи відповідача про відсутність його вини у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу, з чим він пов'язує відсутність обов'язку відшкодувати моральну шкоду, суд, з огляду на викладене вище, до уваги не приймає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином,суд вважає за необхідне допустити дане рішення до негайного виконання у частині стягнення на користь ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати, за подання позову майнового характеру 1% ціни позову. Тобто, при подачі даного позову необхідно було б сплатити 704,8 грн. за вимогу немайнового характеру та 704,8 грн. за вимогу майнового характеру.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому зазначений судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.ст. 113, 115, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, інших нарахуваннях, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року в сумі 4866 (чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 44 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць допустити до обов'язкового негайного виконання.

Стягнути Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» на користь держави судовий збір в сумі 1409 (тисяча чотириста дев»ять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПКУкраїни - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи.. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 02 квітня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська