Справа № 189/260/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.04.2018 року Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лукінова К.С.

при секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькі області про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна дійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на рухоме майно, зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькі області про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна дійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на рухоме майно, зняття арешту з майна

В обґрунтування поданого позову позивачка посилалася на те, що вона з 06.06.1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 За час проживання однією сім'єю на кошти спільного бюджету, відповідач ОСОБА_1 07.05.2013 року придбав у ОСОБА_3 легковий автомобіль ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594, дійсна вартість якого на дату звернення з позовом до суду становить 47 314 (сорок сім тисяч триста чотирнадцять) гривень. Купівлі-продаж вказаного автомобіля була оформлена розпискою та було виписано генеральну довіреність на відповідача ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу на легковий автомобіль ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594 не оформлювався, оскільки відповідно до генеральної довіреності ОСОБА_4 повинен був від імені власника ОСОБА_3 зняти з обліку транспортний засіб, а її чоловік ОСОБА_1 поставити його на облік на себе. Однак до теперішнього часу дана процедура не була здійснена через брак коштів для переоформлення транспортного засобу. Таким чином, оскільки сторони, у даному випадку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору купівлі-продажу рухомого майна, тобто передача автомобіля та грошових коштів, вказаний договір необхідно визнати дійсним. Крім того, на теперішній час між нею та відповідачем виникли певні непорозуміння, тому постало питання про розподіл спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, для повної реалізації її права власності на спільне сумісне майно подружжя необхідно розподілити спільне сумісне майно подружжя, а саме: легковий автомобіль ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594, вартістю 47 314 (сорок сім тисяч триста чотирнадцять) гривень. Оскільки відповідач ОСОБА_1 фактично користується вказаним майном, а саме: легковим автомобілем ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594, таким чином право власності на даний автомобіль слід визнати за відповідачем ОСОБА_1, а на її користь підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 грошова компенсація за ? частину вартості легкового автомобіля ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594, у розмірі 23 657 (двадцять три тисячі шістсот пятдесят сім) гривень. 01 лютого 2018 року її чоловік дав у тимчасове користування легковий автомобіль ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594 ОСОБА_5, якого зупинила патрульна поліція та повідомила, що вказаний автомобіль перебуває під арештом та підлягає вилученню у звязку із наявністю виконаного провадження відносно попереднього власника автомобіля ОСОБА_3, про що у послідуючому було складено постанову про опис та арешт майна боржника, а також було вилучено автомобіль. Ні позивачка, ні її чоловік ОСОБА_1 ніякого відношення до відповідача ОСОБА_3 та його боргових зобовязань не мають, вказаний автомобіль було придбано 07.05.2013 року, а виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_3 було видано 11.10.2013 року, тобто на момент вчинення угоди купівлі-продажу автомобіля, будь-які обмеження чи обтяження вказаного автомобіля були відсутні.

В судове засідання сторони не зявилися, направивши до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькі області просить винести рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

07.05.2013 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розписку, в якій зазначив, що продав по довіреності ВТЕ №547262 автомобіль легковий ВАЗ 21099, 2001 року, номер кузова ХТА 594, реєстраційний номер НОМЕР_1. Оплату від ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримав в повному обсязі. Претензій до них не має. (а.с.7) А також надав генеральну довіреність строком на 5 років з правом передоручення. (а.с. 8).

Вартість вказаного транспортного засобу згідно висновку про вартість майна складає 47314,00 грн. (а.с. 11).

Згідно постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 01.02.2018 року старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було описано та накладено арешт на майно: ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1, на підставі виконавчого листа №2/331/36/13 виданого 11.10.2013 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. (а.с.9)

Відповідно до п. 9 ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК).

Таким чином, рухоме майно, яке знаходиться у заставі, безперечно є власністю ОСОБА_2, а право власності на майно підлягає захисту в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Протоколом №1 від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод введена в дію норма міжнародного права, яка ратифікована Державою Україна, Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства, яке підлягає обов`язковому застосуванню при вирішенні (в тому числі й цивільних справ) виходячи з приписів ст. 2, 8 ЦПК України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що відповідно до діючого законодавства України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як передбачено ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ч.1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Положеннями ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності чи обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про ці обставини.

З огляду на вищенаведене, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 07.05.2013 року слід визнати дійсним, а також слід визнати за позивачем право власності на придбане ним майно, оскільки арешт був накладений Вознесенівським ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області після укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7, 06 червня 1998 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КИ № 027110 (а.с. 5).

Згідно розписки від 07.05.2013 року у період шлюбу, відповідачем було придбано легковий автомобіль ВАЗ 21099, номер кузова ХТА 594, реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с.7).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на наведене та враховуючи, що легковий автомобіль ВАЗ 21099, номер кузова ХТА 594, реєстраційний номер НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбаний під час шлюбу, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл спільного сумісного майна подружжя підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1, 2, 4 статті 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 207, 220, 321, 328, 334 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 60, 70, 71 СК України суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькі області про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна дійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на рухоме майно, зняття арешту з майна - задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу рухомого майна, а саме: легкового автомобіля ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594, укладений 07 травня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсним.

Визнати легковий автомобіль ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3, ? частину вартості спільного сумісного майна подружжя, а саме: легкового автомобіля ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594, у розмірі 23 657 (двадцять три тисячі шістсот пятдесят сім) гривень.

Зняти арешт з легкового автомобіля ВАЗ 21099 держ. номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер кузова ХТА2594, накладений відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 01.02.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.С. Лукінова