Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Орлов І.В.
Провадження № 22ц/782/128/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря судового

засідання: Подрябінкіна Я.Г.,

позивача: ОСОБА_3,

представника відповідачки: ОСОБА_4

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 січня 2018 року (суддя Журавель Т.С., дата складання повного тексту - 29 січня 2018 року) у справі № 428/12615/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов'язання, -

в с т а н о в и в :

23 листопада 2017 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до ОСОБА_5. (далі відповідачка) з позовом в якому, посилаючись на вимоги статті 625 Цивільного кодексу (ЦК) України, просив суд стягнути з відповідачки: інфляційні витрати за прострочення виконання зобов'язання за договором позики ( борговою розпискою) від 16 лютого 2014 року в період з 01 липня 2014 року по 07 серпня 2017 року в розмірі 44.166,46 гривень: три проценти річних за період з 01 липня 2014 року по 07 серпня 2017 року в розмірі 4333,96 копійок, судовий збір - 640,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду від 27 травня 2017 року з ОСОБА_5 на користь позивача було стягнуто за договором позики (борговою розпискою) від 16 лютого 2014 року борг у розмірі 46.540,00 гривень. 07 серпня 2017 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 зазначену грошову суму. З урахуванням того, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання на 1133 дні, позивач просив задовольнити його позов.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 січня 2018 року позов задоволено частково. З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто: витрати від інфляції - 42.956, 42 гривні та три проценти річних - 3.955,90 гривень за період з 01 вересня 2014 року по 01 липня 2017 року, а також судовий збір - 619, 07 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила: скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідачка просила стягнути з неї на користь ОСОБА_3 за період з 28 січня 2016 року по 30 червня 2017 року - інфляційні витрати в розмірі 9.447,62 гривень, три проценти річних у розмірі 2.092,39 гривень, а судові витрати розподілити між сторонами порівну.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не врахував, що позивач у період до 28 січня 2016 року не пред'являв до ОСОБА_5 вимоги про повернення грошей за борговою розпискою від 16 лютого 2014 року. З першої такою вимогою про повернення боргу ОСОБА_3 звернувся до відповідачки лише 28 січня 2016 року, що підтверджується письмовими доказами. Саме з цієї календарної дати і до 30 червня 2017 року, має нараховуватися індекс інфляції та три відсотки річних.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, представника відповідачки, апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 травня 2017 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 було стягнуто суму боргу за договором позики (борговою розпискою) від 16 лютого 2014 року у розмірі 46.540 гривень (а. с. 4-6).

01 липня 2017 року стягнуті з ОСОБА_5 за рішенням суду 46.540,00 гривень були перераховані позивачу, що підтверджується даними квитанції № 0.0..1. (а. с. 23).

28 січня 2016 року та 14 січня 2017 року ОСОБА_3 надсилав відповідачці письмові вимоги про повернення боргу за борговою розпискою від 16 лютого 2014 року в сумі еквівалентній 5.171 долару США (а. с. 21, 38).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми ( частина 2 статті 625, частина 1 статті 1050 ЦК України).

Початком періоду прострочення повернення грошей за договором позики (борговою розпискою) від 16 лютого 2014 року суд першої інстанції визнав календарну дату - 01 вересня 2014 року. Такий висновок суд мотивував тим, що перша вимога про повернення грошей заявлялася позивачем до ОСОБА_5 у літку 2014 року і згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду від 26 травня 2017 року відповідачка даний факт визнала. Оскільки точної дати, що припадає на літні місяці встановити не сталося можливим, суд першої інстанції розпочав відлік часу прострочення з першого дня календарної осені 2014 року.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Статтею 82 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України встановлені підстави звільнення від доказування. Так, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частини 4 та 5 статті 82 Цивільного процесуального кодексу).

Обставини звернення в літку 2014 року ОСОБА_3, як кредитора до ОСОБА_5, як боржника, з приводу повернення відповідачкою суми боргу за договором позики (борговою розпискою) від 16 лютого 2014 року в сумі 46.540,00 гривень, встановлені рішенням Сєвєродонецького міського суду від 26 травня 2017 року.

Оскільки раніше встановлений судовим рішенням від 26 травня 2017 року, що набрало законної сили, факт пред'явлення кредитором ОСОБА_3 до боржника ОСОБА_5 вимоги влітку 2014 року не потребував свого доведення при розгляді справи № 428/12615/17 у якій брали участь ті самі особи, висновок суду першої інстанції про відлік початку часу прострочення грошового зобов'язання за договором позики (борговою розпискою) від 16 лютого 2014 року з першого дня календарної осені 2014 року є законним і правильним.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову. Підстав для скасування або зміни даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись п.1 частини 1 статті 374, статтею 375, статтями 381,382, 384, частиною 1 статті 389, статтями 390- 391 Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 січня 2018 року залишити без змін, а скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складання повного тексту постанови - 03 квітня 2018 року .

Головуючий: Орлов І.В.

Судді: Авалян Н.М.

Єрмаков Ю.В.