Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 752/216/17

провадження № 61-1607св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Гулька Б.І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у складі судді Білич І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_5 був зареєстрований у АДРЕСА_2. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення, відмовлено.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2, та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 січня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 січня 2017 року визнано неподаною та повернуто.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 січня 2017 року, апеляційний суд виходив із того, що вимоги, вказані в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року заявником не виконано. Копію ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху направлено на виконання ОСОБА_5 за адресою, вказаною ним в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_3, до Апеляційного суду м. Києва поштове відправлення повернулося без вручення адресатові; 03 листопада 2017 року Апеляційним судом м. Києва рекомендованим листом повторно направлено на адресу ОСОБА_5 копію ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року, поштове відправлення вдруге повернулося без вручення адресатові.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування заявлених касаційних вимог посилається на те, що не отримував ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року про залишення його апеляційної скарги без руху.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 січня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 січня 2017 року визнано неподаною та повернуто.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 січня 2017 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що вимоги, вказані в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року заявником не виконано. Копія ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року апеляційним судом двічі направлялася на виконання ОСОБА_5 за адресою, визначеною ним у апеляційній скарзі: АДРЕСА_3.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що копія ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року направлена Апеляційним судом м. Києва на іншу адресу, ніж та, що зазначена заявником в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д.Д. Луспеник