АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

12 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Бондар Я.М., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Тернівського районного суду міста ОСОБА_2 від 09 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Тернівського районного суду міста ОСОБА_2 від 09 лютого 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги на дії ДВС.

Не погоджуючись із ухвалою суду скаржник ОСОБА_1 22 лютого 2018 року подав апеляційну скаргу, яка ухвалою суду апеляційної інстанції 05 березня 2018 року залишена без руху, з підстав не дотримання апелянтом вимог ст. 356 ЦПК України в частині відсутності доказів сплати судового збору. Ухвалою апеляційного суду від 05 березня 2018 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення. Апелянту розяснено, що ним не надано доказів на підтвердження тяжкого матеріального становища, що унеможливлює сплату судового збору у визначеному законом розмірі, а наявність 3 групи інвалідності не забезпечує безумовне право на звільнення.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивної.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. ст. 185, 357 ЦПК України в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга повертається особі, яка її подала.

З наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення видно, що ухвала Апеляційного суду про залишення без руху апеляційної скарги отримана апелянтом 24 березня 2018 року.

На виконання ухвали суду ОСОБА_1 подано заяву від 31 березня 2018 року, в якій він посилається на п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як підставу для звільнення його від сплати судового збору.

Посилання скаржника на звільнення від сплати судового збору, як споживача, не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує дії органів ДВС щодо примусового виконання судового рішення, тому спірні правовідносини не регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів». Підстави для його звільнення відсутні. Доказів тяжкого матеріального становища, що унеможливлює сплату скаржнику судового збору за розгляд апеляційної скарги не надано.

Станом на даний час, вимоги ухвали не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунути, тому апеляційну скаргу необхідно повернути апелянту.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Тернівського районного суду міста ОСОБА_2 від 09 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Я.М. Бондар