Справа № 361/1693/16-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/94/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 03.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленого в м. Бровари 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, правонаступниками якого є ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя, просив поділити спільне майно подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на ? частину будинку за кожним.

Заявлений позов мотивував тим, що з 16 вересня 1994 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, в період шлюбу ними придбано житловий будинок з господарськими спорудами № 11 по вул. Дорошенка в м. Бровари Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2003 року, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_5 На теперішній час вони з відповідачем зареєстровані та проживають в будинку, але фактично припинили спільне проживання як подружжя, мають окремий бюджет, не ведуть спільне господарство; виходячи із принципу рівності часток подружжя, вважає, що має право на ? частину даного будинку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за кожним право власності на ? частку житлового будинку № 11 по вул. Дорошенка у м. Бровари Київської області.

ПАТ «Дельта Банк», не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року та вважаючи, що його права порушено, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що сторонами не повідомлено суду, що спірне майно знаходиться в іпотеці банку та перебуває під забороною відчуження майна. Вказує, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року провадження в справі було зупинено до залучення до участі в справі правонаступників померлого 13 липня 2017 року ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2018 року відновлено провадження в справі та притягнуто до участі в справі правонаступників ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що спірний будинок придбаний у шлюбі та є обєктом спільної сумісної власності позивача та відповідача як подружжя, а відтак підлягає поділу в рівних частках між ними.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 16 вересня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб.

14 жовтня 2003 року ОСОБА_5 придбала житловий будинок № 11 по вул. Дорошенка в м. Бровари Київської області на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 9072, право власності зареєстроване 02 лютого 2004 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім?ї (частина 4 статті 65 СК України).

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що спірний будинок було придбано ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про поділ даного будинку і визнання за кожним із подружжя права власності на ? частину цього будинку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про порушення прав банку внаслідок поділу майна, яке перебуває у іпотеці, апеляційний суд враховує наступне.

За умовами іпотечного договору від 03 квітня 2007 року, укладеного ОСОБА_5 із ВАТ «Кредитпромбанк», у забезпечення зобовязань іпотекодавця перед іпотекодержателем за кредитним договором від 03 квітня 2007 року № 49.4/22/07-Zn іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку майно, а саме домоволодіння за адресою м. Бровари, вул. Дорошенка, 11, та земельну ділянку пл. 0,0828 га. за цією ж адресою.

26 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» відчужив право вимоги за кредитними договорами, які визначено нижче, на користь ПАТ «Дельта Банк» згідно договору купівлі-продажу прав вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Разом із тим, положення Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити майно подружжя шляхом визначення права власності на нього, оскільки право власності подружжя у рівних частках встановлюється законом, право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном.

Крім того, статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, обтяження спільного сумісного майна подружжя іпотекою не є підставою для скасування рішення суду про поділ майна подружжя.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 умисно домовились поділити майно в судовому порядку, щоб відвернути звернення стягнення на нього.

Також апеляційний суд не може погодитись із посиланням ПАТ «Дельта Банк» на положення ст. 69 СК України, відповідно до якої договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений, враховуючи, що такого договору ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не укладали, а поділили майно шляхом звернення до суду про поділ майна подружжя.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів передачі йому права вимоги саме за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_5, а саме переліку кредитних договорів, право вимоги за якими передається згідно договору купівлі-продажу прав вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагеєв В.О.

ОСОБА_7