Справа №488/5097/15-ц 10.04.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 488/5097/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/514/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

10 квітня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Локтіонової О.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивача Ремешевського Є.А.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 рішення, яке ухвалене Корабельним районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщенні того ж суду 08 лютого 2018 року об 11 годині 51 хвилині, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір №NKN0AN10720378, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 59 885 грн. 25 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із строком повернення кредитних коштів 10 липня 2015 року.

Взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_3 належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримала, у зв'язку із чим станом на 20 серпня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 49 758 грн. 68 коп., з яких: 7 002 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом, 4 108 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 394 грн. 89 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 28 645 грн. 18 коп. - заборгованість за пенею, а також 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2 357 грн. 56 коп. - штраф (процента складова).

Посилаючись на викладені обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за судовим рішенням.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначала, що ще 11 травня 2010 року достроково погасила заборгованість за кредитним договором та отримала довідку від позивача про виконання зобов'язання по кредитному договору та відсутність претензій зі сторони банку.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №NKN0AN10720378 від 11 липня 2008 року, станом на 20 серпня 2015 року, на загальну суму - 26 113 грн. 50 коп., із яких: 7 002 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 4 108 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 394 грн. 89 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5 000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань; 250 грн. - штраф (фіксована частина);- 2 357 грн. 56 коп. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 639 грн. 21 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову районний суд вважав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. При цьому, оскільки розмір неустойки нарахований банком значно перевищував розмір заборгованості за основною сумою кредиту, то районний суд вважав за потрібне зменшити розмір пені до 5 000 грн. з врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З матеріалів справи убачається, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитно-заставний договір №NKN0AN10720378, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 59 885 грн. 25 коп., з яких: 55 190 грн. - на придбання позичальником автомобіля; 2 819 грн. 29 коп. - для оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту; 34 грн. - для реєстрації предмета застави в Державному реєстрі; 1 655 грн. 70 коп. - для оплати винагороди за надання фінансового інструменту; 186 грн. 26 коп. - для оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Сторони узгодили, що позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 20.04% річних і зобов'язується повернути кредитні кошти 10 липня 2015 року.

За умовами договору сторони також узгодили, що з метою виконання зобов'язань за п.3.4 договору позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 19 735 грн. 03 коп. для сплати чергових страхових платежів та якщо позичальник не подав банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договорами страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі замість позичальника.

Якщо банк скористається таким правом, і сплатить чергові страхові платежі, то позичальник зобов'язується протягом 30 календарних днів відшкодувати банку суму сплачених коштів та усі інші витрати банку, пов'язані із здійсненням таких платежів. У разі непогашення позичальником такої заборгованості у вказаний строк, вона вважається простроченою (п.п.3.4.1,3.4.2 п.3.4 договору).

Отже, укладаючи кредитний договір, позичальник погоджувалася з умовами кредитно-заставного договору та була обізнаною і щодо порядку сплати страхових платежів.

З наявної в матеріалах справи виписки з особового рахунку позичальника слідує, що починаючи з 09 липня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачувались чергові страхові платежі за договорами страхування (а.с.79-87). Відповідачем не надано доказів на підтвердження відшкодування банку суми сплачених страхових платежів.

Тому, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на безпідставне включення до суми кредиту сплачених ПАТ КБ «ПриватБанк» страхових платежів за договорами страхування.

Отже, взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_3 належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримала, у зв'язку із чим станом на 20 серпня 2015 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 49 758 грн. 68 коп., з яких: 7 002 грн. 39 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту, 4 108 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 394 грн. 89 коп. - заборгованість за комісією, 28 645 грн. 18 коп. - пеня, а також 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 357 грн. 56 коп. - штраф (процента складова).

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд першої інстанції, з урахуванням мети правочину, відносин між сторонами, поведінки сторін та обставин, що мають значення, правильно вважав, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту, що свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин, а тому виходячи із факту порушення позичальником зобов'язань по обумовленому договору, дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині стягненні штрафу за порушення грошового зобов'язання за договором, комісії за проведення додаткового моніторингу та комісії за резервування ресурсів у розмірі 5.04% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Так, відповідно до п.14.2 кредитно-заставного договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених ст.ст.6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі 0.15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

Пунктом 14.3 цього договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого ст.6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0.15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються.

Пунктом 14.9 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

Отже, відповідно до умов кредитно-заставного договору, штраф має разовий характер та застосовується лише у випадку порушення позичальником строків, а, отже, штраф нарахований банком за порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення всієї суми кредиту у розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитно-заставного договору, а саме пп. 14.2, 14.3 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, а саме сплати винагород і процентів та повернення основної суми кредиту відповідно, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Згідно з п. 14.9 цього договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За вказаних обставин позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

Що стосується нарахованої позивачем комісії у розмірі 7 394 грн. 89 коп., то колегія виходить з наступного.

Згідно із ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Конституційний Суд України в своєму рішенні щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року зазначив, що положення частини четвертої - одинадцятої статті 11 Закону передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Встановлення у п.17.1.8 кредитного договору винагороди (комісії) за резервування ресурсів у розмірі 5.04 річних від суми зарезервованих ресурсів та за проведення додаткового моніторингу суперечить наведеним вище положенням, оскільки умовами договору передбачено щомісячну сплату процентів.

При цьому позивач нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача що є незаконним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16.

За таких обставин, комісія у розмірі 7 394 грн. 89 коп. нарахована банком стягненню з відповідача не підлягає.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини справи та вимоги закону, то рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь банку 7 394 грн. 89 коп. комісії та 2 607 грн. 56 коп. штрафу (фіксована частина і процентна складова) підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні названих вимог.

Судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою кредиту в сумі 7 002 грн. 39 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4 108 грн. 66 коп., а також 5 000 грн. пені підлягає залишенню без змін. Разом з тим, рішення в частині визначення загальної суми заборгованості за кредитним договором слід змінити, зменшивши загальну суму стягнення з 26 113 грн. 50 коп. до 16 111 грн. 05 коп.

Посилання відповідача на дострокове погашення ще 11 травня 2010 року заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не підтверджено матеріалами справи, оскільки, як вбачається з розрахунку позивача станом на 10 травня 2015 року відповідач мала заборгованість у загальному розмірі 40 956 грн. 41 коп. (39 128 грн. 14 коп. + 1 340 грн. 11 коп. + 33 грн. 08 коп. + 455 грн. 08 коп.), а за квитанцію було сплачено 39 605 грн.

Також, згідно зі ст.141 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та відповідачем при подачі апеляційної скарги.

Так, судові витрати ПАТ КБ «ПриватБанк» складають 1 218 грн. 00 коп., з яких пропорційно задоволеним вимогам підлягають відшкодуванню банку 389 грн. 76 коп.

Судові витрати ОСОБА_3 складають 1 827 грн. 00 коп. (958 грн. 82 коп. + 868 грн. 18 коп.), з яких пропорційно тій частині позову, в якій позивачу відмовлено, підлягають відшкодуванню за рахунок банку в розмірі 1 242 грн. 36 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: комісії та штрафу (фіксована частина і процентна складова) - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні названих вимог відмовити.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами та пені - залишити без змін.

Судове рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2018 року в частині визначення загальної суми заборгованості змінити, зменшивши загальну суму стягнення з 26 113 (двадцять шість тисяч сто тринадцять) грн. 50 коп. до 16 111 (шістнадцять тисяч сто одинадцять) грн. 05 коп.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2018 року в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 389 (триста вісімдесят дев'ять) грн. 76 коп. судового збору за подачу позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 1 242 (одна тисяча двісті сорок дві) грн. 36 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

О.В. Локтіонова

Повний текст судового рішення

складено 11 квітня 2018 року