Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 727/1420/16-ц

провадження № 61-2647 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідач-Чернівецька міська рада,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області у складі суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю., від 16 вересня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_4, а вона, як дружина померлого, є спадкоємцем після смерті спадкодавця.

Вказувала, що за життя спадкодавця, а саме, після відведення земельної ділянки на праві безстрокового користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, що знаходиться по АДРЕСА_1, згідно договору від 21 лютого 1974 року, їх подружжя розпочало будівництво житлового будинку по вищезазначеній адресі, яке було завершено в 1991 році, що підтверджується технічним паспортом. Вона постійно проживала зі спадкодавцем в зазначеному будинку та вели спільне господарство до дня смерті, що підтверджується довідкою та актом КЖРЕП № 5.

Після смерті чоловіка вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та належним чином оформила технічну документацію на житловий будинок АДРЕСА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2012 року визнано за нею, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_4, право забудовника житлового будинку АДРЕСА_3

Зазначала, що після смерті свого чоловіка фактично прийняла спадщину, але не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю оригіналу документу, що підтверджуєправо власності.

У зв'язку з наведеним, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме житловий АДРЕСА_4

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок № 76 (житловий будинок літ. А, літня кухня літ. Б, колодязь літ. К, вигрібна яма літ. П, огорожа №1-5), загальною площею 137 кв. м, в тому числі 55 кв. м житловою площею по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_5 на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним, отже вважається такою, що прийняла спадщину, а тому слід визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави 4 726 грн 64 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не визначився із колом спадкоємців, не з'ясував чи зверталися вони до нотаріуса, чи вступили в управління спадковим майном. Оскільки рішенням суду першої інстанції порушуються права інших осіб, що претендують на спадщину, тому апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_6 посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та зазначає, що суд не взяв до уваги її доводи у справі.

У серпні 2016 року ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6, у яких посилається на необґрунтованість касаційної скарги, а тому просив її відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

18 січня 2018 року зазначена справа передана на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що у рішенні від 07 липня 2012 року, яке міститься у матеріалах справи установлено, що інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини. Слід зазначити, що у вказаному рішенні відсутня інформація про відмову від спадщини інших спадкоємців.

Судами установлено, що на момент відкриття спадщини, крім дружини, право на спадкування мали двоє дітей, які на час відкриття спадщини були неповнолітніми, а саме: ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки задоволення позову порушуватиме права інших спадкоємців.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами у справі, а тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції немає підстав для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Сторонами не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик