провадження № 2/294/145/18
справа № 294/1151/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2018 року Чуднівський районний суд Житомирської області
у складі:

головуючого - судді Мандро О.В.

при секретарі Рижук В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чуднові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

встановив:
15.06.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_2 з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 17.09.1997 року на підставі рішення житлової комісії отримав службове житло за адресою: військове містечко № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 . Своє право на зайняття службової квартири позивач підтверджує ордером №56 від 17.09.1997 року. Разом з позивачем до квартири заселилася його дружина відповідач у справі. У подальшому сімейне життя сторін не склалось і шлюб між ними було розірвано 13.10.2004 року. Позивач просить виселити відповідача з квартири, посилаючись на пункт 3.16 наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року, відповідно до якого підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу.
Відповідачем ОСОБА_2 до суду подано заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не є належним позивачем, не являється власником житла та членом сім`ї власника, а його права не порушено, оскільки житловий фонд військової частини НОМЕР_2 27.02.2012 року передано на баланс Вакуленчуківської сільської ради. Крім того, відповідач зазначає, що вона з моменту отримання квартири і по даний час працює у військовій частині НОМЕР_2 та проживає у спірній квартирі понад 23 роки, тому не може бути з неї виселена відповідно до положень того ж наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року та статей 387, 391 ЦК України і статей 122, 124, 125 ЖК України.
У судове засідання сторони не з`явились.
Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява, у якій він просить розглядати справу за його відсутності та одночасно повідомляє, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Від представників третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир Жидецької Г.В. та ОСОБА_3 до суду надійшли заяви, у яких вони просять розглядати справу за їх відсутності та одночасно повідомляють, що при вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду.
Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу за її відсутності та одночасно повідомляє, що позовні вимоги не визнає повністю.
Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 до суду надійшла заява, у якій він просить розглядати справу за його відсутності та одночасно повідомляє, що позовні вимоги не визнає повністю
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, 17 вересня 1997 року було видано ордер №56 на право зайняття однієї кімнати площею 16,71 кв.м. у квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_1 як наймачеві та члену його сім`ї дружині ОСОБА_2 (а.с. 7).

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.10.2004 року (а.с. 5).

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 27.06.2006 року і по теперішній час (а.с. 8).

Місце проживання позивача ОСОБА_1 з 09.11.2010 року і по теперішній час зареєстровано за адресою: військове містечко АДРЕСА_4 (а.с. 10).
Місце проживання відповідача ОСОБА_2 з 18.07.1995 року і по теперішній час зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у спірній квартирі (а.с. 40, 41).
Відповідач ОСОБА_2 працює у військовій частині НОМЕР_2 з 11.07.1994 року і по теперішній час, займає посаду монтажника радіоелектронної апаратури (а.с. 42).
Відповідно до пунктів 3.16, 3.17, 3.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року (надалі по тексту Інструкція №737), підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу. Підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення особи, які створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб в одній квартирі або будинку. Виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення.
Відповідно до абзацу 5 пункту 3.15 Інструкції №737 у разі якщо при вибутті військовослужбовця до нового місця служби в службовій квартирі залишається проживати дружина (чоловік), яка (який) також є військовослужбовцем, у гарнізоні, де розташоване службове житло, дозволяється подавати на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла документи на оформлення ордера на ім`я дружини (чоловіка), відповідно до вимог, передбачених у цій Інструкції.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 124 Житлового кодексу Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 125 Житлового кодексу Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

На підставі наведеного вище суд приходить до наступних висновків:
- на даний час позивач виселений зі спірної квартири та з 09.11.2010 року проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;
- і позивач і відповідач продовжують військову службу (роботу) у військовій частині НОМЕР_2 , мають непорушне конституційне право на житло, обоє забезпечені жилими приміщеннями у населеному пункті за місцезнаходженням їх військової частини, та після розірвання шлюбу проживають окремо за різними адресами;
- відповідач ОСОБА_2 проживає у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 18.07.1995 року і по теперішній час, тобто більше десяти років;
- на даний час командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває спірне службове жиле приміщення, не звертались до суду з позовом про виселення відповідача, як то передбачено пунктом 3.18 Інструкції №737. Квартирно-експлуатаційний відділ у даній справі приймав участь як третя особа, однак, самостійних вимог на предмет спору не заявив.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 виселений зі спірної квартири та з 09.11.2010 року проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,тому позивач не має права на квартиру АДРЕСА_5 , яке могло бути порушеним та підлягало б судовому захисту. Разом з тим, особи, які згідно закону можуть бути належними позивачами у спорі щодо виселення відповідача ОСОБА_2 з вказаної квартири - командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває спірне службове жиле приміщення, не звертались до суду з позовом про її виселення.
Отже, згідно вимог статті 47 Конституції України та статті 125 Житлового кодексу УРСР, на даний час відсутні правові підстави для виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. Тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного вище обґрунтування та керуючись статтею 47 Конституції України, статтями 124, 125 Житлового кодексу Української РСР, статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 211, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, положеннями Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: О.В. Мандро