Справа №627/189/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2018 р. смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Каліберди В.А.,

з участю секретаря Вюнник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в смт. Краснокутську Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Харківській області, Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, розпорядження, договору оренди землі та державної реєстрації права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Краснокутського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Харківській області, Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, розпорядження, договору оренди землі та державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

02 квітня 2018 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову по вказаній цивільній справі.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, однак позивач надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви позивача про забезпечення позову та прохав відмовити в її задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що клопотання позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає на підставі слідуючого.

З 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.1, ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи те, що належних та допустимих доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов'язується необхідність застосування забезпечення позову зазначеного позивачем не подано, як і не надано доказів надання в користування позивачу спірної земельної ділянки, та з огляду на те, що докази того, що невжиття таких заходів забезпечення зможе в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відсутні, а також не надано доказів співмірності заявлених позовних вимог з обраним видом забезпечення позову, а також враховуючи той факт, що з матеріалів справи, а саме: заперечень ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.11.2017 та відповіді відділу у Краснокутському району ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.04.2018 року №59/145-18, вбачається, що згідно даних Державного земельного кадастру Національної кадастрової Системи (НКС) земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0588, площею 2,4112 га (тобто спірна земельна ділянка) не була сформована та внесена до бази даних Державного земельного кадастру Національної кадастрової Системи (НКС) на дату 17.08.2011 року, оскільки відомості про земельну ділянку внесені: дата державної реєстрації земельної ділянки: 29.01.2015 року, згідно: інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрації земельної ділянки: проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 29.09.2014 року; Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕМТЕХСТРАНДАРТ», ОСОБА_4 На час проведення Державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер: :02:001:0588 в базі даних Національної кадастрової Системи (НКС) перетини з іншими земельними ділянками були відсутні, тобто з вищевикладеного вбачається, що на час передачі спірної земельної ділянки в оренду відповідачу ОСОБА_3 земельна ділянка в користуванні інших осіб не перебувала, а перебувала у власності держави та з іншими земельними ділянками не перетиналася. Окрім цього ОСОБА_3 на виконання умов договору оренди землі за спірну земельну ділянку сплачує оренду плату, що підтверджується платіжними доручення, які долучені до матеріалів справи.

Також, як вбачається з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року при встановленні відповідності виду забезпечення позову заявленим вимогам, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків, а тому в разі задоволення вимог позивача про накладення арешту на вказану земельну ділянку будуть обмежені можливості господарюючого суб'єкта користуватися земельною ділянкою та здійснювати на них весняно - польові роботи.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має право брати до уваги не тільки інтереси позивача, а і інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку з застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149,150 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_5