Справа № 600/22/17
Справа № 2/600/47/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Фещак Г.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області до ОСОБА_2 про відшкодування зайво нарахованої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям,

В С Т А Н О В И В :

Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністраціїТернопільської області звернулося в суд із вказаним позовом, з підстав, викладених у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням від 18.09.2014 року відповідачу було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям, сукупний розмір якої становить 16814,82 грн.. Як зазначає позивач, ревізією фінансово-господарської діяльності Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року, яка проводилась Бережанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, встановлено, що чоловік відповідача ОСОБА_4 перебував за кордоном у наступні періоди: з 28.09.2011 року до 31.12.2011 року, з 01.01.2012 року до 31.12.2012 року, з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року, з 01.01.2014 року до 31.10.2014 року. Відтак, він в ці періоди, на думку позивача, незаконно отримував компенсацію як особа, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку. Тому, на переконання позивача, відповідач, подаючи відповідні заяви на призначення допомоги малозабезпеченим сімям, подала недостовірні дані щодо факту здійснення догляду її чоловіком за особою, яка досягла 80-річного віку і неправомірно отримала таку допомогу. Відповідачем добровільно не повернено кошти зайво нарахованої їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, а тому позивач просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача 16814,82 грн..

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві.

Відповідач та її представник проти заявленого позову заперечили, вказавши, що такий є безпідставним і надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним в запереченнях на позовну заяву.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що протягом зазначених позивачем періодів ОСОБА_4 не виїжджав за межі України, а здійснював догляд за ОСОБА_8.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Тернопільської області від 18.09.2014 року відповідачу призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям (а.с.11).

Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач покликається на те, що відповідач подала недостовірні дані для призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, зокрема дані про те, що її чоловіком здійснюється догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, оскільки останній перебував за кордоном протягом наступних періодів: з 28.09.2011 року до 31.12.2011 року, з 01.01.2012 року до 31.12.2012 року, з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року, з 01.01.2014 року до 31.10.2014 року, а відтак, не міг здійснювати належним чином догляд за особою, яка потребує відповідного утримання.

На підтвердження зазначеної обставини позивачем подано акт ревізії фінансово-господарської діяльності Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року, яка проводилась Бережанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, згідно якого чоловік відповідача перебував за кордоном протягом вказаних вище періодів (а.с.4-8).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, ч.7 цієї ж статті встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При доказуванні сторонами тих чи інших обставин суд повинен враховувати та перевіряти належність і допустимість тих чи інших доказів.

Зокрема, ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт перетину чоловіком відповідача кордону, а відтак неможливість здійснення догляду за особами, які досягли 80-річного віку і безпідставність отримання відповідачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям позивач підтверджує лише актом ревізії фінансово-господарської діяльності Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в'їзду на територію України або виїзду з України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Таким чином, на переконання суду, доказами, які підтверджують перетин державного кордону України можуть бути документи на право в'їзду на територію України або виїзду з України з відповідними відмітками Державної прикордонної служби України та/або інформація про перетин кордону тією чи іншою особою, надана Державною прикордонною службою України.

Жодних інших доказів на підтвердження перетину чоловіком відповідача кордону та відсутності в Україні у зазначені в акті періоди, окрім акту ревізії №16-22/23 від 06.08.2015 року, позивачем не подано, як не подано, на підставі ч.1 ст.84 ЦПК України, і будь-яких клопотань про неможливість самостійно надати інші докази на підтвердження цієї обставини.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року не може бути допустимим доказом, в розумінні ст.78 ЦПК України, на підтвердження факту перетину кордону чоловіком відповідача і наявність лише цього доказу не є достатнім, згідно ст.80 ЦПК України, для того, аби дійти висновку про те, що він дійсно здійснював перетин кордону у зазначені позивачем періоди.

Крім того, умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата визначені ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», частина з яких деталізована в п.25 постанови Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям».

Проаналізувавши вказані норми, суд дійшов висновку, що підставами для відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, зменшення її розміру або припинення виплати такої може бути наявність однієї із таких обставин:

●працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги і в той же час не визнані в установленому порядку безробітними та за інформацією центрів зайнятості порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; не відносяться до категорії осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; не відносяться до категорії осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; не відносяться до категорії фізичних осіб, які надають соціальні послуги;

●з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім'ї;

●у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму);

●за наявності зазначених вище обставин, які унеможливлюють призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям чи є підставою для припинення виплати такої, відсутнє рішення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад про звернення до місцевих державних адміністрацій за призначенням допомоги малозабезпеченим сімям у разі якщо: у складі сім'ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов'язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім'ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги;

●невикористання сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування;

●сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, зокрема приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру;

●переїзд сім'ї в іншу місцевість та настання обставин, що унеможливлюють виплату соціальної допомоги (зокрема, смерть одинокої особи);

●уповноважений представник сімї подав заяву про припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям.

Представником позивача наявність вказаних обставин під час розгляду справи, всупереч вказаних вище норм ЦПК України, не доведена, доказів про те, що такі існували суду не надано, а навіть гіпотетична можливість перетину кордону чоловіком відповідача за умови призначення та виплати йому в цей період компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, що здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку не відноситься до обставин, які є підставами для відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, зменшення її розміру або припинення виплати такої, оскільки відомості про припинення виплати такої щодо чоловіка відповідача відсутні.

Крім того, із копії листа Державної прикордонної служби України, наданої відповідачем, вбачається, що факту перетинання державного кордону України у період з 28.09.2012 року до 31.12.2016 року ОСОБА_4 не виявлено.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позов Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Тернопільської області є необґрунтованим та безпідставним і відповідні позовні вимоги не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 141, 206, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

в задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Дата складення повного рішення 02.03.2018 року.

Суддя О.Б.Гриновець