АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/97/18Головуючий по 1 інстанції - Скляренко В.М.
Категорія: 58 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Скляренко В.М., у залі Придніпровського районного суду м.Черкаси у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Центральний відділ ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови від 28.03.2017 року та зняття арешту з предмета застави, - :

в с т а н о в и л а :

11 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: відділ Примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Центральний відділ ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про арешт майна боржника ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 28.03.2017 року та зняття арешту з предмета застави - автомобіля марки Opel, модель Vektra, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, накладеного постановами Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089 на все рухоме майно.

Позивач в обґрунтування позову посилається, що 27.06.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір № 0.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору ОСОБА_4 було передано в заставу банку транспортний засіб - автомобіль марки Opel, модель Vektra, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.

20.04.2015 року ПАТ «Укрсибанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до договору факторингу № 17 свої права вимоги за зобов'язанням ОСОБА_4, а останнє відступило свої права вимоги позивачу ОСОБА_3 відповідно до договору відступлення права вимоги № 146/ФК-15, що зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

28.03.2017 року отримано листа від відділу Примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, яким йому було запропоновано надати згоду на звернення стягнення на транспортний засіб в рамках зведеного виконавчого провадження.

31.03.2017 року ним було отримано постанову ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області про арешт майна боржника від 28.03.2017 року ВП 38707962, якою накладено арешт на вказане заставне майно. Крім того, в процесі встановлення фактів, йому стало відомо, що на вказаний предмет застави Центральним відділом ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області накладено ряд арештів, а саме: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 на все рухоме майно; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.11.2013 року ВП 40716089 на все рухоме майно.

Також позивач ОСОБА_3 вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2015 року у справі № 711/12166/14-ц задоволено його позовні вимоги, стягнуто з ОСОБА_4 на його (позивача) користь заборгованість в сумі 247110 грн. 93 коп. Тому позивач просив суд скасувати постанову про арешт майна боржника ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 28.03.2017 року; зняти арешт з предмета застави - автомобіля марки Opel, модель Vektra, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, накладений постановами Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089 на все рухоме майно.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу Примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Центральний відділ ДСВ м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови від 28.03.2017 року та зняття арешту з предмета застави - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В апеляційній скарзі він посилається, що судом проігноровано факти пріоритетності вимог позивача як заставодержателя згідно норм Закону України «Про заставу», внаслідок чого неправомірно обмежено у виборі способу задоволення його вимог, а саме : взаєморозрахунок на умовах позивача, в тому числі з розстрочкою, продаж заставного транспортного засобу третій особі по ринковій ціні. ОСОБА_3 вказує, що він звертався до органів державної виконавчої служби в усному порядку, коли отримував постанову про арешт майна боржника від 28.03. 2017 року ВП 38707962, та отримав роз'яснення , що в них немає встановлених Законом України «Про виконавче провадження « підстав для зняття арешту і йому слід звернутись до суду, оскільки ч. 5 ст. 59 вищевказаного закону встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Також особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається, що суд зазначив, що позивач звернувся з вимогами лише до ОСОБА_4, а до інших осіб, в інтересах яких був накладений арешт на майно боржника, з позовом не звертався. Однак, він пояснював в судовому засіданні, що не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого накладався арешт, тому орган державної виконавчої служби не вправі надавати йому доступ до матеріалів виконавчого провадження, а з наданого суду Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 07. 04. 2017 року вбачається лише саме обтяження та підстава обтяження - орган ДВС.

ОСОБА_3 не погоджується з висновками суду в рішенні, що строк дії арешту рухомого майна, накладеного постановою Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.02. 2012 року закінчився 15.05. 2017 року , тому навіть з огляду на це підстав для зняття в судовому порядку арешту, накладного вказаною постановою немає. Він вважає, що суд невірно ототожнив поняття «зберігання запису в державному реєстрі « з припиненням обтяження», які такими не є, оскільки вилучення запису жодним чином не є фактом припинення дії обтяження. ОСОБА_3 посилається, що суд не звернув уваги на ч. 2 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», в якому зазначено, що обтяжувач має право в будь - який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п'ятирічний строк. Також не звернув суд і уваги на ч. 1 ст. 44 вказаного Закону. Крім того, вказує ОСОБА_3 , він не заперечував проти залучення до судового розгляду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль «, в інтересах якого накладалось обтяження.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.10.2017 року № 711/2793/17 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з виходив із недоведеності та відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, пославшись на те, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено права заставодержателя на звернення до суду з позовом про зняття з арешту, а також що позивачем належним чином не доведена необхідність звільнення майна з-під арешту, та не доведено належним чином та допустимими доказами порушення прав позивача постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 28.03.2017 року про накладення арешту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідач ОСОБА_4 є власником транспортного засобу - автомобіля марки Opel, модель Vektra, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.

27.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого останній передав в заставу Банку транспортний засіб - автомобіль марки Opel, модель Vektra, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.

01.07.2008 року вказане обтяження (застава рухомого майна) було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, обтяжувач - АКІБ «Укрсиббанк», боржник - ОСОБА_4 (запис № 1).

20.04.2015 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу, в зв'язку з чим 23.04.2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено зміни, вилучено запис про обтяжувача - АКІБ «Укрсиббанк» та додано обтяжувача - ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

12.05.2015 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_3 був укладений Договір про відступлення права вимоги № 146/ФК-15, в зв'язку з чим 19.05.2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено зміни, вилучено запис про обтяжувача - ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та додано обтяжувача - ОСОБА_3.

Вказане стверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51951124 від 07.04.2017 року. Із даного витягу вбачається, що 15.05.2012 року було зареєстровано обтяження - арешт рухомого майна, накладений постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 15.05.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, обтяжувач - Центральний відділ ДВС Черкаського міського управління, боржник - ОСОБА_4, термін дії обтяження - до 15.05.2017 року (запис № 2).

27.11.2013 року було зареєстровано обтяження - арешт рухомого майна, накладений постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 26.11.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, обтяжувач - Центральний відділ ДВС Черкаського міського управління, боржник - ОСОБА_4, термін дії обтяження - до 27.11.2018 року (запис № 3).

Крім того, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 28.03.2017 року (у зведеному виконавчому провадженні № 4996709 від 20.11.2013 року, до складу якого входять: накази Господарського суду Черкаської області № 02/1472 від 15.02.2011 року, № 02/1968 від 30.03.2011 року, № 02/1967 від 30.03.2011 року) накладено арешт на майно боржника - автомобіль марки OPEL VEKTRA OZCF69, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 та заборонено здійснювати його відчуження. Стягувач - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», боржник - ОСОБА_4, сума звернення стягнення - 937418 грн. 46 коп. (а.с. 8-9).

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 247110 грн. 93 коп.

Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_3, який є заставодержателем, заявляв дві вимоги: про скасування постанови про арешт майна боржника ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 28.03.2017 року та про зняття арешту з предмета застави - автомобіля марки Opel модель Vektra, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, накладеного постановами Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089 на все рухоме майно.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ст. 56 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Слід зазначити, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положеннями ст.ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залучений судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Законом України «Про заставу» передбачено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як зазначено в статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно, або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

До того ж, пунктом 1 ч. 1 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який прийшов до вірного висновку, що позивач ОСОБА_3, який не є власником чи володільцем спірного майна, однак він у законному порядку набув права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 27.06.2015 року за рахунок заставного майна та має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, тому його права, як заставодержателя, при наявності інших обтяжень, в тому числі і арештів на заставлене майно, задовольняються не шляхом звільнення майна з під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. До того ж, і Закон України «Про виконавче провадження», в чинній редакції, не передбачає права заставодержателя на звернення до суду з позовом про зняття арешту.

Суд першої інстанції також вірно послався, що позивачем ОСОБА_3 належним чином і не доведена необхідність звільнення спірного майна з-під арешту, накладеного постановами Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089, та що накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації його прав щодо вказаного предмету застави, в тому числі і права, як пріоритетного обтяжувача, на першочергове задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави у спосіб, обраний на власний розсуд (як зазначено в позові), тому його посилання на те, що накладення арешту на предмет обтяження порушує його майнові права та інтереси, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження, тому не підлягають задоволенню.

Крім того, матеріалами справи не підтверджується, що позивач ОСОБА_3 звертався до органів державної виконавчої служби з питань зняття арешту із заставного майна, накладеного постановами Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089 і йому в цьому було відмовлено.

Колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції вірно зазначив ту обставину, що строк дії публічного обтяження - арешту рухомого майна, накладеного постановою Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 (запис № 2) закінчився 15.05.2017 року, тому навіть з огляду на це підстав для зняття в судовому порядку арешту, накладеного вказаною постановою, немає.

Суд першої інстанції обгрунтовано послався, що у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову, мають бути належним чином завірені копії акта опису арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описового майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

Також колегія суддів погоджується, що судом першої інстанції було вірно встановлено , що в даній справі, вимоги позивача ОСОБА_3 про зняття арешту з предмета застави - автомобіля марки Opel, модель Vektra, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, накладеного постановами Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089 на все рухоме майно заявлені тільки до відповідача - боржника ОСОБА_6. При цьому до осіб, в інтересах яких був накладений арешт на майно боржника згідно постанов від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089, даний позов позивачем не пред'являвся. Вищезгадані постанови державного виконавця, до того ж належним чином завірені, позивачем суду не надавалися. Відповідних клопотань про витребування судом таких постанов позивачем та його представником не заявлялося, тому суд не міг сприяти позивачу у витребуванні цих доказів, а в подальшому і залучити зацікавлених осіб до участі в справі як співвідповідачів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується судом першої інстанції, який дійшов до правильного висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в частині зняття арешту з предмета застави - автомобіля марки Opel, модель Vektra , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, накладений постановами Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012 року ВП 31032223 та від 26.11.2013 року ВП 40716089 на все рухоме майно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимог позивача і в частині скасування постанови Відділу Примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 28.03.2017 року, оскільки, звертаючись з такими вимогами до суду, позивач вказував, що підставою для скасування постанови Відділу Примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про арешт майна боржника ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 28.03.2017 року є те, що вказана постанова заважає йому, як заставодержателю, реалізувати своє право першочергового задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави у спосіб обраний на власний розсуд.

Судом встановлено, що вказана постанова винесена державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 4996709 з виконання наказів Господарського суду Черкаської області, виконання по якому до даного часу триває. При її винесенні державним виконавцем були дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі і ст. 56 даного Закону, яка регулює арешт і вилучення майна боржника. До того ж вказаним Законом не передбачена заборона державному виконавцю накладати арешт на майно, яке перебуває в заставі, оскільки права заставодержателя на задоволення своїх вимог забезпечених заставою забезпечуються в інший спосіб, а саме першочерговістю їх задоволення перед іншими кредиторами.

Самим позивачем ОСОБА_4, не доведено належними та допустимими доказами порушення прав позивача даною постановою чи незаконності її прийняття.

Інших підстав та доводів для скасування даної постанови позивачем не заявлено та апеляційна скарга таких доводів не містить.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, були предметом розгляду суду першої інстанції , яким судом дана належна оцінка, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та вимог позивача.

Інших доводів, які слугували підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки доводи апелянта не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» , третя особа: Центральний відділ ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови від 28.03.2017 року та зняття арешту з предмета застави - залишити без змін.

Судові витрати за сплату судового збору, понесені в зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Фетісова Т.Л.