Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 761/22232/15-ц

провадження № 61-3122 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

предствник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А., від 29 вересня

2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-банк» (далі - ПАТ «КБ «Правекс-банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 1 вересня 2008 року між

ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Правекс-банк» укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 76 530 грн, на строк до 1 вересня 2012 року зі сплатою 20,49 % річних. Цього ж дня на забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. ОСОБА_2 належним чином не виконав умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

З урахуванням викладеного, ПАТ «КБ «Правекс-банк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 1 вересня 2008 року в розмірі 147 080 грн 10 коп. та стягнути солідарно в рівних частках понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 470 грн 80 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді

ОСОБА_5 від 20 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Правекс-Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконав умови кредитного договору, проте позивачем пропущено строк позовної давності.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ «КБ «Правекс-банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 1 вересня 2008 року в розмірі 147 080 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Правекс-банк», апеляційний суд виходив з того, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, встановленого у статті 257 ЦК України, оскільки строк дії договору визначено сторонами до 1 вересня 2012 року, а позивач звернувся до суду 23 липня 2015 року.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не у повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для вирішення спору, та помилково встановив початок перебігу позовної давності від дати закінчення строку дії кредитного договору, однак перебіг позовної давності слід визначати з дати, коли позивачу стало відомо про порушення зобов'язання за договором, тобто з 18 жовтня 2010 року, дати чергового платежу.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 1 вересня 2008 року між ПАТ «КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу автомобіля від 15 серпня 2008 року, а також з метою сплати страхових платежів згідно з договором страхування автомобіля, укладання яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог пункту 6.1.11 цього договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі

76 530 грн.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальникові у строк з 1 вересня 2008 року по 1 вересня 2012 року зі сплатою 20,49% річних.

Згідно пункту 4.4 кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 1 595 грн щомісяця до 10 числа наступного місяця.

Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у пункті 1.2 цього договору.

Також судом встановлено, що 1 вересня 2008 року між позивачем та

ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 1 вересня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 1 вересня 2012 року у розмірі 76 530 грн та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором

від 1 вересня 2008 року останній платіж за договором кредиту

ОСОБА_2 було здійснено 18 жовтня 2010 року, а останній платіж по погашенню процентів сплачено 26 квітня 2012 року.

Стороною у спорі в суді першої інстанції заявлено вимогу про застосування позовної давності (а. с. 70).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 1 вересня 2012 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 18 жовтня 2010 року) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначена правова позиція викладена впостанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року № 6- 3087цс16.

Проте вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції вимоги статті 559 ЦК України не врахував, не надав оцінку тому, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Крім того, апеляційний суд не з'ясував, чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем, та чи припинилась порука за окремими платежами.

Крім того, за змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Також за змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Правекс-банк», не звернув уваги на те, що перебіг позовної давності за вимогами до боржника слід визначати з дати, коли позивачу стало відомо про порушення зобов'язання за договором, тобто з 18 жовтня 2010 року, дати настання строку погашення чергового платежу.

Отже, висновки апеляційного суду про часткове задоволення позову є передчасними.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк