Справа № 263/1316/17
Провадження № 2/263/55/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Лапоног Т.Г., за відсутністю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н 13.01.2012 року ОСОБА_1, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, у сумі 21900.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. За умовами договору позичальник зобовязався повернути банку кредит та проценти по ньому. Свої зобовязання відповідач за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 30.11.2016 року, утворилася заборгованість в розмірі 32025 грн. 33 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13260 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15884 грн. 09 коп., заборгованість за пенею та комісією 879.37., штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 1501грн. 21 коп. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві міститься клопотання розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві, в разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не зявилася надала клопотання про розгляд справи у за її відсутності та надала заперечення. Заперечення мотивовано тим, що отримання ОСОБА_1 кредиту за заявою від 13.01.2012 є недоведеним, оскільки в заяві відсутні відомості про номер отриманої кредитної карти та про кредитний ліміт на цю платіжну картку. Також зазначила, що виписка по банківському рахунку за період 01.01.1991 року по 25.09.2017 року, на яку на доказ посилається позивач, не містить даних про те, на підставі якого кредитного договору виникла заборгованість.

Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 13.01.2012 року банк уклав із ОСОБА_1 договір б/н, на підставі якого остання, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг та підписавши анкету-заявку про приєднання до них, отримав кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 21900.00 грн., та зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач умови повернення кредиту належним чином не виконував, у звязку з чим, станом на 30.11.2016 року, утворилася заборгованість в розмірі 32025 грн. 33 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13260 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15884 грн. 09 коп., заборгованість за пенею та комісією 879.37., штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 1501грн. 21 коп. (процентна складова).

Відповідно до ч.1. ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч 1. ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1. ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно положень статті 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності.

Як передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.5.5, позичальник зобовязаний погасити заборгованість по кредиту, процентам за його використання а також сплатити комісії на умовах, передбачених цим договором.

З урахуванням викладених обставин та з оглядом на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобовязань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13260 грн. 66 коп., та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15884 грн. 09 коп.

Разом з цим, штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штраф в розмірі 1501 грн. 21 коп. (процентна складова), стягненню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано не чинним (справа № 826/18330/14).

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження №1053-р від 30.10.2014 року та №1079-р від 05.11.2014 року, місто Маріуполь Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У п. 3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й обєктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживав в місті Маріуполі, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 13.01.2012 року укладеним з ОСОБА_1, є неправомірним.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача що до недоведеності отримання ОСОБА_1 кредиту оскільки на момент укладення договору приєднання до банківських послуг, відповідачем підписувалася анкета заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг з КБ ПРИВАТ банком, яка взагалі не містить графи про отримання кредитної картки, а підтвердженням отримання кредиту є виписка руху грошових коштів за кредитом ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості за кредитом.

Згідно довідки банку, Приват Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номеру від 30.01.2009 року за якім були надані наступні кредитні картки: 250928, терміном дії до 01/13, 157611 строком дії до 07/16, та картка 839612 строком дії 07/17, тобто ідентифікація ОСОБА_1 як клієнта банку була проведена співробітниками банку ще у 2009 році. Тому у виписці руху грошових коштів вказана основна картка за номером 157611.

Відповідно до 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1600 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 29,144.75 гривень х 100% : 323025.33 гривень ціни позову = 91,00%), тобто 91,00% від ціни позову (91,00% х 1600 гривень : 100% = 1456, 00 гривень), що складає 1456,00 гривень.

На підставі ст. ст. 530, 610, 612, 625, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 247, 263-265, ЦПК України, суд -,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 13.01.2012 року, станом на 30.11.2016 року, за тілом кредиту у розмірі 13260 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15884 грн.99 коп. та судовий збір у розмірі 1456,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.04.2018 року о 08.25 годинні.

Суддя О.А. Шевченко