Справа №463/3552/17
Провадження №2/463/499/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зобовязання останнього за власний рахунок усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою м. Львів-Винники, вул. Піддіброва, кадастровий номер :02:003:0070 шляхом демонтажу влаштованої огорожі з сітками з опорами у верхній північній частині даної земельної ділянки довжиною 28 м 94 см.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2009 року володіє на праві приватної власності земельною ділянкою за адресою м. Львів-Винники, вул. Піддіброва, кадастровий номер :02:003:0070 загальною площею 0,1000 га з цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку. Дана земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача, який без правових підстав користується та продовжує користуватись частиною належної їй земельної ділянки. Зокрема, на частині її земельної ділянки відповідач самовільно встановив огорожу, чим обмежив її в можливостях повноцінного використання земельної ділянки. Вказана обставина підтвердилась після встановлення інженером-землевпорядником межових знаків, після чого за її зверненням Інспекцією з благоустрою м. Винники складено акт про те, що відповідачем загороджено частину земельної ділянки позивача огорожею з сіткою з опорами у формі трикутника в верхній північній частині шириною 1,80 м. довжиною 28,94 м. З метою захисту своїх прав просить зобовязати відповідача демонтувати таку огорожу.

В судове засідання позивач не зявилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Повноважний представник позивача скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, за адресою м. Львів-Винники, вул. Піддіброва, 3, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю (а.с.6). Як зазначено у цьому акті, цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку.

Опис меж цієї земельної ділянки відображено в кадастровому плані земельної ділянки (а.с.7). Від т. А. до т. В земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою відповідача по вул. Піддіброва, 5а у м. Львів-Винники.

Межові знаки цієї земельної ділянки відповідно до акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 25.06.2016р. (а.с.10), передані позивачу.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення ч. 4 ст. 373 ЦК України.

Загальні положення про захист права власності закріплено в Главі 29 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Положення п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України передбачає обовязок власників земельних ділянок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Натомість, згідно акту Інспекції з благоустрою м. Винники від 27.06.2017р. (а.с.14), під час обстеження території земельної ділянки за адресою м. Львів-Винники вул. Піддіброва, 3 встановлено, що відповідачем загороджено частину земельної ділянки позивача. Огорожа з сітки у формі трикутника в верхній північній частині шириною 1,8 м, довжиною 28,94 м.

Вказане свідчить про те, що дії відповідача обмежують позивача в праві користування належною йому частиною земельної ділянки.

Пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Системний аналіз положень ст. 391 ЦК України, ст. ст. 152, 212 ЗК України свідчить про те, що особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої, повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, зокрема у попередній стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, за власний кошт.

В свою чергу, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості, в тому числі споруда, може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням приписів ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ВСУ під час розгляду справи № 6-137цс14 сформулював правову позицію від 17.12.2014р., відповідно до якої розяснив, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Оскільки в справі яка розглядається відповідач здійснив будівництво огорожі на земельній ділянці, яка належить позивачу, порушивши тим самим права останньої, за відсутності доказів про протилежне позов судом визнається обґрунтованим та задовольняється в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 373, 376, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 91, 152, 211, 212 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (м. Львів-Винники, вул. Піддіброва, 3) до ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Замарстинівська, 144/85) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 за власний рахунок усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою м. Львів-Винники, вул. Піддіброва, кадастровий номер :02:003:0070, шляхом демонтажу влаштованої огорожі з сітками з опорами у верхній північній частині даної земельної ділянки довжиною 28 м 94 см.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.