Справа №345/2675/15-ц
Провадження № 2/345/4/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Якиміва Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.,

позивача-відповідача ОСОБА_1,

представника позивача-відповідач ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка заявляє

самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Стілл», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнімекс-К», Приватне підприємство «Бікор» про визнання договору недійсним, зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою діяльністю «Гранд Стілл», ОСОБА_5, Приватного підприємства «Бікор» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у його приватній власності знаходився автомобіль марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517. Даний автомобіль був переданий у власність ОСОБА_6 «Гранд Стілл» на підставі Договору комісійної продажі № 1844 від 24.03.2012 року, однак кошти за проданий автомобіль в сумі 37 970,00 грн. ним так і не було отримано. Підставою для перереєстрації власника автомобіля Калуським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області була довідка-рахунок КІМ № 932994 від 24.03.2012 року, видана ПП «Бікор». Позивач-відповідач зазначив, що так як гроші не були оплачені, автомобіль фактично до липня 2013 року перебував у його користуванні, а пізніше директор ОСОБА_6 «Гранд Стілл» ОСОБА_7 вивезла автомобіль у невідомому напрямку.

Разом з тим 23.08.2011 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ним був укладений Договір застави транспортного засобу (вищезазначеного автомобіля) як забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором № 15-11/1 про відкриття відновлювальної кредитної лінії між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_6 «Юнімекс».

ОСОБА_1 зазначив, що згідно умов Договору застави відчуження транспортного засобу могло бути здійснене тільки за письмовою згодою заставодержателя, однак Банк такої згоди не надавав.

З огляду на вищенаведене позивач-відповідач просить суд визнати Договір комісійної продажі № 1844 недійним, витребувати у ОСОБА_6 «Гранд-Стілл» документи на підтвердження власності на автомобіль та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Також позивач-відповідач подав суду заяву про поновлення строку звернення до суду із вимогою про визнання договору комісійної продажі недійсним, так як автомобіль вибув з його володіння тільки у липні 2013 року, а до цього часу про факт переоформлення його на ОСОБА_6 «Гранд Стілл» йому не було відомо.

В подальшому 18.02.2016 року ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій змінив вимогу та просив визнати недійним договір комісійної продажі № 1844 від 24.03.2012 року автомобіля ТАТА LPT 613/38, рік випуску 2005, № кузова Y6D33132165L70517, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Гранд Стілл» та застосувати заходи недійсності договору скасування державної реєстрації автомобіля.

ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6 «Гранд Стілл», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_7 ОСОБА_6 «Юнімекс-К», ПП «Бікор» про визнання договору недійсним, стверджуючи, що в рахунок забезпечення зобовязання за Кредитним договором від 19.08.2011 року за № 1511/1 про відкриття відновлювальної кредитної лінії між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_6 «Юнімекс» автомобіль марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517, був переданий у заставу банку згідно Договору застави транспортного засобу від 23.08.2011 року № 2241, що був укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1

ОСОБА_3 зазначив у позовній заяві, що ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 «Гранд Стілл» було відомо про існування обмежень щодо заборони відчуження вказаного транспортного засобу, оскільки вони є поручителями та майновими поручителями по зобовязаннях ОСОБА_6 «Юнімекс» за кредитним договором від 19.08.2011 року за № 15-11/1 та безпосередніми учасниками щодо укладення кредитного договору, його виконання та розпорядження кредитними коштами. Однак всупереч вимогам закону та Договору застави транспортного засобу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 «Гранд Стілл» незаконно уклали оспорюваний Договір комісійної продажі № 1844 від 24.03.2012 року про відчуження заставного майна. За дозволом на відчуження заставного майна ОСОБА_1 до банку не звертався та не повідомив банк про намір відчужити його, кошти за відчуження вказаного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором також не надходили на рахунки банку. Тому ПАТ «Банк «Київська Русь» просить суд визнати вказаний договір недійсним та після ухвалення рішення передати автомобіль, який знаходиться у володінні ОСОБА_6 «Гранд Стілл», на зберігання банку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлений ним позов, просив його задоволити. Щодо заявленого позову ПАТ «Банк «Київська Русь», то не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав заявлений позов, також підтримав заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, так як про порушення своїх прав ОСОБА_1 довідався тільки в липні 2013 року, після чого одразу 23.07.2013 року звернувся до Долинського РВ УМВС в Івано-Франківській області з клопотанням про розкрадання його майна, в тому числі автомобіля.

Пояснив, що Договір комісійної продажі суперечить вимогам ст.ст. 1011, 1013 ЦК України, так як є тристороннім та неоплатним, звіт комісіонера також не був складений та не надавався ОСОБА_1 також пояснив, що ОСОБА_1 особисто не підписував договір у комісіонера та не надавав йому жодних вказівок, не надавав пакет реєстраційних документів для підписання Договору, він не передавав особисто автомобіль ПП «Бікор» для його подальшого комісійного продажу, не брав участь у складанні актів технічного стану та оцінки автомобіля, комісіонер не перевірив автомобіль на предмет його застави та наявності заборон відчуження. Також ОСОБА_8 пояснив, що відсутній розрахунковий документ про відчуження автомобіля, а також про оплату вартості послуг Комісіонера, а також відсутня ліцензія МВС України № 4/1704, видана 24.05.2007 року, реєстраційний номер 3737, про яку Комісіонер зазначив у договорі.

Ухвалою суду від 16.06.2016 року було замінено ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄвроПошта» (т. 2 а.с. 125-126).

Просить суд задоволити позов ОСОБА_1 в повному обсязі, поновити йому строк на звернення до суду, визнати договір комісійної продажі № 1844 від 24.03.2012 року недійсним із застосуванням заходу недійсності договору (правочину) скасування державної реєстрації автомобіля. Позов третьої особи задоволити частково, а саме : визати недійсним договір комісійної продажі № 1844 укладеного 24.03.2012 року між ОСОБА_1, ТОВ «Гранд Стілл» та ПП «Бікор»; витребування з незаконного володіння ТОВ «гранд Стілл» вантажного автомобіля «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517 в частині передачі ватажного автомобіля «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517 на зберігання ТОВ «Фінансова Компанія ЄвроПошта» - відмовити.

Представник ОСОБА_6 «Фінансова компанія «ЄвроПошта» ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, а також підтримав позовні вимоги ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_6 «Гранд Стілл» ОСОБА_3 позов не визнав, мотивувавши тим, що договір був укладений у відповідності до чинного законодавства, просив у позовах ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовити, а також просив застосувати щодо заявлених позовів наслідки спливу строків позовної давності.

Крім того, в запереченні на позов ОСОБА_6 «Гранд Стілл» зазначено, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та не підлягає задоволенню, оскільки вказаний транспортний засіб був відчужений у передбаченому чинним законодавством порядку на підставі довідки-рахунка, а також був знятий з обліку в органах ВРЕР на підставі заяви ОСОБА_1 Договір комісійної продажі автомобіля укладений у відповідності до вимог законодавства, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Зазначили, що представника ПАТ «Банк «Київська Русь» було відомо про факт відчуження ОСОБА_1 заставного автомобіля ОСОБА_6 «Гранд Стілл» на підставі Договору комісійної продажі, доказом чого є зокрема ОСОБА_3 перевірки стану та умов зберігання майна від 31.05.2012 року та ОСОБА_3 попереднього огляду майна, що пропонується в забезпечення зобов'язань від 27.05.2013 року, складеними представниками ОСОБА_3, в яких зазначені нові реєстраційні номери автомобіля, а підставою слугували документи про право власності.

Також зазначили, що Договір комісійної продажі автомобіля був укладений 24.03.2012 року, а позивач звернувся до суду з позовом про визнання його недійсним 08.07.2015 року, а тому ОСОБА_1 пропущений 3-річний строк звернення до суду,що є підставою для відмови у позові.

Представник ПП «Бікор» в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 в судове засідання не однорозаво не з'явлася, тому суд ухвалив розгляд справи продовжувати у її відсутність.

ОСОБА_6 «Юнімекс-К» подало суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначили про визнання справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 24.03.2012 року ОСОБА_1, ПП «Бікор» та ОСОБА_6 «Гранд Стілл» уклали Договір комісійної продажі № 1844 автомобіль марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517, свідоцтво про реєстрацію САК № 374668, видане Калуським ВРЕР 24.02.2012 року (т. 1 а.с. 5).

В п. 4.3 вказаного Договору зазначено, що розрахунок між Покупцем та Продавцем проведено до моменту підписання даного Договору. Вартість автомобіля складає 37970,71 грн.

Разом з тим у Договорі не вказана вартість комісійної винагороди за послуги Комісіонера, а також відсутні будь-які докази здійснення розрахунків за надані послуги, а також докази розрахунку між Комісіонером та Комітентом за проданий автомобіль.

Крім того, відсутні акти технічного стану та оцінки автомобіля, які б передували укладенню вказаного договору.

Також в судовому засіданні не здобуто докази на підтвердження передачі автомобіля марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517 від ОСОБА_1 до ОСОБА_6 «Гранд Стілл».

З відповіді ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Калуш, Калуського, Галицького, Долинського, Рогатинського та Рожнятівського районів на звернення ОСОБА_1 вбачається, що 23.03.2012 року він звернувся із заявою про зняття автомобіля марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517з обліку. 24.03.2012 року вказаний автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_6 «Гранд Стілл» на підставі довідки-рахунку КІМ № 932994 від 24.03.2012 року, виданої ПП «Бікор» (т. 1 а.с. 8, 11-14).

Також судом встановлено, що 19.03.2011 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 «Юнімекс-К» був укладений Кредитний договір № 15-11/1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (т. 1 а.с. 15-23).

П.3.1 Кредитного договору передбачено, що виконання Позичальником зобов'язань за Договром забезпечується заставою, в тому числі заставою автомобіля ТАТА, що належить ОСОБА_1, заставною вартістю 67285,38 грн.

23.08.2011 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 був укладений Договір застави транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517 (т. 1 а.с. 24-29).

Відповідно до п. 1.3 даного Договору предмет застави належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № КХС 934081, виданого Калуським МРЕВ ДАІ в Івано-Франківській області від 23.11.2005 року.

Згідно п. 3.1.5 Договору застави передбачено, що ОСОБА_1 зобовязаний не відчужувати предмет застави в будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його у спільну власність, оренду, користування, лізинг тощо) не без отримання на це попередньої письмової згоди заставодержателя ПАТ «Банк «Київська Русь».

Суд не бере до уваги акт перевірки наявності, стану та умов зберігання майна, складений 31.056.2012 року (т.1 а.с.82-83), акт попереднього огляду майна, що пропонується в забезпечення зобвязань за кредитною операцією (т. 1 а.с.. 84-85), витяг з протоколу №16/10-06 засідання кредитно-інвестиційного комітету ПАТ «Банк «Київська Русь» від 16.10.2012 року (а.с. 108-111, 113 т. 1), оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів законності їх здобуття ОСОБА_6 «Гранд Стілл». Також в матеріалах справи міститься акт приймання-передачі документів за кредитним договором ОСОБА_6 «Фінансова компанія «ЄвроПошта» у ПАТ «Банк «Київська Русь», в якому вищевказані документи не значаться (а.с. 84 т. 2).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає заяву ОСОБА_6 «Гранд Стілл» про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог ОСОБА_6 «Фінансова компанія «ЄвроПошта» такою, що не підлягає задоволенню через відсутність допустимих доказів обізнаності ПАТ «Банк «Київська Русь» у 2012 році із фактом відчуження заставодавцем заставного майна автомобіля.

З копії видаткового касового ордеру №126 від 23.03.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 були видані від ТОВ «Гранд Стілл» кошти в сумі 37 970,71 грн. в якості оплати за автомобіль ТАТА LPT 613/38 (т. 1 а.с. 151).

Однак в даних податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум отриманого з них податку ОСОБА_6 «Гранд Стілл» за перший квартал 2012 року (т. 1 а.с. 189) відсутня інформація про вищевказаний ордер. Крім того, видатковий касового ордер №126 виданий 23.03.2012 року, однак у Касовій книзі ОСОБА_6 «Гранд Стілл» № 1 відомості про видачу будь-яких ордерів 23.03.2012 року відсутня.

Також в касовій книзі підприємства № 1 на 2012 рік містяться наступні записи про виплату коштів ОСОБА_9:

-24.03.2012 року 9000,00 грн. (сторінка 13) т. 3 а.с. 164;

-28.03.2012 року 8334,40 грн. (сторінка 15) т. 3 а.с. 166;

-29.03.2012 року 5550,00 грн. (сторінка 16) т.3 а.с. 167;

-30.03.2012 року 9700,00 грн. (сторінка 17) т. 3 а.с.168;

-31.03.2018 року 5386,31 грн. (сторінка 18) т. 3 а.с. 169.

Разом з тим, ТОВ «Гранд Стілл» не було надано суду первинних документів, зокрема видаткових касових ордерів, на підтвердження вищезазначених записів.

Дані, які містяться в касовій книзі ТОВ «Гранд Стілл», також не відповідають ознаці виплачених доходів в податковому звіті підприємства за 1 квартал 2012 році.

Крім того, на час укладення оспорюваного договору автомобіль перебував у заставі ПАТ «Банк «Київська Русь», жодних дозволів на відчуження заставного майна ОСОБА_1 не отримував.

Ухвалою суду від 27.07.2015 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль білого кольору ТАТА LPT 613/38, р.в. 2005, № Y6D33132165L70517, реєстраційний номер НОМЕР_1 (новий реєстраційний державний номер НОМЕР_2), який знаходиться у власності ТОВ «Гранд Стілл», та заборонено вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до зниження вартості даного автомобіля (т. 1 а.с. 45-46).

Згідно із ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за дорученням другої сторони (комітента) за рахунок комітента.

Як передбачено ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя. Можливість відчуження заставного майна заставодавцем тільки за згодою заставодержателя закріплена також ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу».

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд вважає, що ОСОБА_1 наведено достатньо підстав для поновлення йому процесуального строку звернення до суду із вказаним позовом, а тому він підлягає поновленню.

Також судом здобуто достатньо доказів невідповідності Договору комісійної продажі чинному законодавству, а тому вказаний Договір слід визнати недійсним.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 253, 256, 261, 572, 586 ч. 2, 1011 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про заставу», керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Стілл», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнімекс-К», Приватне підприємство «Бікор» про визнання договору недійсним задоволити.

Визнати недійсним Договір комісійної продажі № 1844 автомобіль марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517, укладений 24.03.2012 року між ОСОБА_1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Стілл» та Приватним підприємством «Бікор».

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою діяльністю «Гранд Стілл», ОСОБА_5, Приватного підприємства «Бікор» про визнання договору недійсним задоволити частково.

Визнати недійсним Договір комісійної продажі № 1844 автомобіль марки «ТАТА LPT 613/38», 2005 року випуску, № кузова Y6D33132165L70517, укладений 24.03.2012 року між ОСОБА_1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Стілл» та Приватним підприємством «Бікор».

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя