ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1801/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря КЕДИК А.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, свої вимоги мотивувавши тим, що З жовтня 2015 року ОСОБА_4 познайомився по соціальній мережі інтернет з громадянином ОСОБА_5, на блозі соціальних мереж, де останній розповідав, як зміг заробити грошові кошти та стати успішним підприємцем завдяки проекту « Виза Дог » - франшиза ( форма співпраці між юридично та фінансово незалежними сторонами ( компаніями та / або фізичними особами ), в рамках якої одна сторона ( франчайзер ), що володіє успішним бізнесом, відомою торговою маркою,ноу-хау, комерційними таємницями, і репутацією та іншими нематеріальними активами, дозволяє іншій стороні ( франчайзі ) і, користуватися цією системою на певних умовах ) свого власного продукту, агентства візового агентства.

Даний проект видався Позивачу перспективним тому що Відповідач був дуже переконливий, після чого Позивач перерахував останньому грошові кошти в розмірі 64 000 російських рублів на мобільній телефон ( квитанції про перерахунок № 246296688 від 31 жовтня 2015 року « VisaQIWIWallet » на номер НОМЕР_3 на суму 15 000 рублів, 246460652 від 02 листопада 2015 року « VisaQIWIWallet » на номер НОМЕР_1 на суму 15 000 рублів, № 246461140 від 02 листопада 2015 року « VisaQIWIWallet » Ha номер -НОМЕР_2 на суму 15 000 рублів, № 246461162 від 02 листопада 2015 року « VisaQIWIWallet » на номер НОМЕР_3 на суму 15 000 рублів, № 246461189 від 02 листопада 2015 року « VisaQIWIWallet » Ha номер НОМЕР_3 на суму 4 000 рублів ).

Після даних дій Відповідач не виконав своїх зобов'язань, тобто не вчинив і жодних дій с приводу допомоги в організації даного підприємства та допомоги в і пошуку осіб для реалізації даного проекту, як було обумовлено.

Після чого Позивач звернувся до Відповідача з вимогою повернути йомугрошові кошти в розмірі 64 000 російських рублів ( еквівалентно 24 649 гривень 60 копійок і відповідності до НБУ на 13 квітня 2016 року ) не повернув.

Таким чином, Відповідачем заподіяно Позивачу грошових збитки у розмірі 64 000 російських рублів ( еквівалентно 24 649 гривень 60 копійок відповідності до НБУ на 13 квітня 2016 року ) за не виконання своїх зобов'язань по наданню послуг по проекту « Виза Дог ».

03 березня 2017 року представником позивача ОСОБА_4 було подано заяву про зміну предмету позову ( а. с. 92 - 93 ) відповідно до яких позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 64 000 російських рублів, що еквівалентно 24 649 гривень 60 копійок , відповідно до курсу НБУ на 13 квітня 2016 року, та врахувати ст. 1212 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2, що діє на підставі договору № 43 від 25 квітня 2016 року ( а.с. 212, 213, 214, 215, 216 ) позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5, що діє на підставі договору № 17 / 17 - к про надання правової допомоги від 06 вересня 2017 року ( а.с. 187, 188, 189, 190, 191 ) та ордеру про надання правової допомоги серії КВ № 180744 ( а.с. 192 ) ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, та просила відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 7 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у спорі про стягнення безпідставно набутих коштів ( справа 6-122 цс14 ) зазначається, що ст. 1212 ЦК України, як підстава для задоволення позову, може застосовуватись лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунутим з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер стосунків між сторонами виключає можливість застосування судом до них положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі щодо зобов"язання повернути майно потерпілому. Правові висновки з підстав застосування окремих норм права є обов"язковими при розгляді справ в судах.

Позивач на власний розсуд визначив предмет спору та розмір позовних вимог.

Також позивач на власний розсуд визначив обсяг доказів, якими він підтверджує обґрунтованість заявлених вимог і вважав за можливе завершити розгляд справи на підставі наданих і досліджених судом доказів.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за фактично ненадані послуги є недоведеними у в зв'язку з чим у задоволені позову слід відмовити.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28 березня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК