Справа № 347/169/16
Провадження № 22-ц/779/420/2018
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В. М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі суддів колегії судової палати у цивільних справах - головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А.,Максюти І.О. секретаря Петріва Д.Б.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

ОСОБА_3 її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання та виселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Косівського районного суду від 14 грудня 2016 року, ухвалене суддею Бельмега М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 3 жовтня 2017 року.

08 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суду з позовом до ОСОБА_1 про втрату права на житло. У березні 2016 року ОСОБА_3 змінила позовні вимоги і просила зняти відповідача з реєстрації місця проживання та виселити його без надання іншого житла. Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі договору дарування від 28 січня 2016 року, укладеного між нею та ОСОБА_6, їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований ОСОБА_1, син ОСОБА_6 - попередньої власниці, що підтверджується випискою з погосподарської книги № 4 за 2011-2016 роки. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 відсутній по місцю реєстрації більше п'яти років, разом з сім'єю проживає в житловому будинку на АДРЕСА_2, просила зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1 та виселити його без надання іншого житла.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_2 із житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, згідно довідки виконкому Соколівської сільської ради від 19 вересня 2016 року №654 ОСОБА_1 1964 р.н., зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1, однак в рішенні вказано місце проживання АДРЕСА_2, що не відповідає обставинам справи. Крім цього, вважає, що судом порушено право її довірителя на прийняття участі у судовому засіданні, так як належним чином його не було повідомлено про час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що правове положення членів сім'ї власника будинку визначене ст. 156 ЖК УРСР й на них не поширюється вимоги ст. 64 ЖК УРСР, тому члени сім'ї власника будинку не можуть користуватися тими самими правами, які надаються членам сім'ї нового власника житла. Ураховуючи, що ОСОБА_1 не набув самостійного права на житло на підставах, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, статті 61, 64 ЖК УРСР), суд прийшов до висновку про те, що на відповідача не поширюються норми ст. 64 ЖК УРСР, про порушення його житлових прав та про наявність підстав для їх захисту. З огляду на положення ст. ст. 16, 391 ЦК України ОСОБА_3 як власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй житловим будинком шляхом захисту права власника в суді шляхом виселення ОСОБА_1 із її домоволодіння без надання іншого житла.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що на підставі договорів дарування від 28 січня 2016 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1341 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.5-6).

Згідно листа Соколівської сільської ради № 46/02.2-12 від 02 лютого 2015 року і виписки № 185/02.2-12 від 15 березня 2016 року із погосподарської книги господарства ОСОБА_6, жительки АДРЕСА_1 (а.с.46, 50), що у господарстві ОСОБА_6, жительки АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач у справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 і чинить перешкоди новому власнику в користуванні спірним будинком (а.с.4, 46).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_1 періодично проживає у спірному будинку, в якому зареєстрований та в новозбудованому будинку.

Отже, установлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_3 в користуванні та розпорядженні належним останній на праві власності житловим будинком по АДРЕСА_1.

Таким чином, суд першої інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), враховуючи те, що ОСОБА_1, який зареєстрований у спірному будинку і чинить перешкоди у розпорядженні ним, не є членом її сім'ї позивача, договору найму з позивачкою не укладав, на підставі ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України дійшов правильного висновку про виселення ОСОБА_1

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено право ОСОБА_1 прийняття участі у судовому засіданні через неналежне повідомлення його про час та місце розгляду справи, оскільки відповідач 11. 03., 30.03., 13.04. 2016 року приймав участь у розгляді справи і давав пояснення з приводу предмета спору.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення суду за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення. Заочне рішення Косівського районного суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: В.А.Девляшевський

І.О.Максюта