Справа № 366/1133/17 Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/946/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 46 26.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Волохова Л.А.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року у справі за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати недійсним рішення Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № 398 від 19.03.2010 «Про затвердження проекту землеустрою», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1, за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради, в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2 га. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 24.12.2010 на ім'я ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 36 від 24.12.2010. Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,2 га, з кадастровим номером НОМЕР_2 та стягнути з відповідачів фактично понесені судові витрати.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що земельна ділянка позивача вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку, у зв'язку з чим рішенням 40 сесії скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № 398 від 19.03.2010 є незаконним та підлягає скасуванню, а виданий на його підставі державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка - витребуванню на користь держави. Зокрема, позивач вважає, що спірну земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 з порушенням законодавства, а саме з порушенням вимог статей 80, 84, 149, 155 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) та статей 7, 8, 17, 28, 23, пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України (далі по тексту - ЛК України), оскільки вказана земельна ділянка, на час її відчуження, перебувала в державній власності та належать до земель лісогосподарського призначення і використовувались для ведення лісового господарства ДП «Іванківське лісове господарство».

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не відобразив результати оцінки доказів, поданих сторонами, не зазначив мотивів, з яких не прийнято докази, подані прокурором, не встановив обставини на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень не застосував норми матеріального права що регулюють спірні правовідносини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням 15 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-15/117 від 06.12.2007 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських спору" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради ОСОБА_2.

Рішенням 40 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № 398 від 19.03.2010 «Про затверджену проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлової будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1, за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради, та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2 га.

На підставі вказаного рішення сесії Горностайпільської сільської ради, Іванківського району ОСОБА_2 отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровим номер № НОМЕР_2.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не надано переконливих доказів та нормативно- правових документів стосовно порушення прав позивачів, крім того відповідно до довідки Управління Держземагенства в Іванківському районі Київської області № 04-02/25-1094 від 07.10.2014 року площа земельних ділянок лісового господарства, що знаходяться в користуванні ДП «Іванківське лісове господарство» з 1936 року не змінилась. Тобто спірні земельні ділянки, які нібито вибули із земель лісового фонду, не могли відноситись до земель, які знаходяться в користуванні ДП «Іанківське лісове господарство», оскільки площа земель залишилась в тому ж обсязі.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Положеннями ст.6 ЛК України визначено, що всі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному земельним та цим кодексами.

Відповідно до положень ст.84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Так, відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Пункт 12 Перехідних положень ЗК України встановлює, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом статей 116,118,125 ЗК України право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами.

Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 № 667, відповідно до якого проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт. Проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Колегією суддів достовірно встановлено, що проект землеустрою спірної земельної ділянки, затвердженої рішенням Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № 398 від 19.03.2010 року має всі необхідні погодження всіх дозвільних державних органів щодо відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Таким чином, оскільки проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд досліджено та встановлено, що вказаний проект землеустрою був погоджений всіма установами, передбаченими законом, а порушень законодавства при виготовленні такого проекту землеустрою не встановлено вказаними органами, а отже і підстав для його скасування колегія суддів не виявила.

Також, стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені норми права, підстави зазначені позивачем в своїй позовній заяві для позбавлення осіб права власності на земельні ділянки, не передбачені в ст.140 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку.

Також, відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Колегія суддів, лишаючи апеляційну скаргу без задоволення, звертає свою увагу на ту обставину, що загальна площа земель лісового фонду, користувачами яких є ДП «Іванківське лісове господарство» з 1994 року не змінилась і складає близько 43 тисячі гектарів, що знайшло своє відображення в спільному акті.

Крім того, суду першої інстанції було надано довідку Управління Держземагенства в Іванківському районі Київської області № 04-02/25-1094 від 07.10.2014 року площа земельних ділянок лісового господарства, що знаходяться в користуванні ДП «Іванківське лісове господарство» з 1936 року не змінилась. Тобто спірні земельні ділянки, про які зазначає прокурор в позовній заяві, щодо вибуття їх з земель лісового фонду, не могли відноситись до земель, які знаходяться в користуванні ДП «Іванківське лісове господарство», оскільки площа земель залишилась в тому ж обсязі.

Отже, прокурором не надано жодних документів, передбачених діючим законодавством (ст.ст.56, 57 ЗК України та ст.ст.17,40 ЛК України, тощо), якими б підтверджувалось право Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» щодо постійного користування спірною земельною ділянкою під лісове господарство.

Крім того, не було надано жодного доказу щодо порушення відповідачкою ОСОБА_2, а саме її правом власності на земельну ділянку, законних прав позивачів.

Згідно до ст. 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства», а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: