АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/130/17Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/789/314/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуюча - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін: представника відповідачки ОСОБА_1, представника Органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації Борецька Л.В., представника третьої особа: Служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації Ходинецька Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/130/17 за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року, ухвалене суддею Радосюк А.В., повне судове рішення складене 18 січня 2018 року, у цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року Орган опіки і піклування Теребовлянської районної державної адміністрації (далі - Орган опіки і піклування) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ОСОБА_4 є матір'ю неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З 2008 року діти не проживають разом з матір'ю.

Вказує, що відповідачка ухиляється від виховання дітей, а саме: не проявляє інтересу до них, не цікавиться їхнім життям, не відвідує їх, матеріальної допомоги не надає.

У зв'язку з цим, просив суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року ухвалено:

"Позов Органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації (м.Теребовля, вул.Князя Василька, 104 «А» Тернопільської області) до ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована в АДРЕСА_1), третя особа: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації (м.Теребовля, вул.Князя Василька, 104 «А» Тернопільської області), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована в АДРЕСА_1), батьківських прав щодо її дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Теребовлянському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області проставити відмітку в актовому записі про народження № 12 від 06 жовтня 2005 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, вчиненого Іванівською сільською радою Теребовлянського району, а також проставити відмітку в актовому записі про народження № 3 від 01 лютого 2007 року ОСОБА_6, 23 січня 2007 року, вчиненого Іванівською сільською радою Теребовлянського району, про позбавлення матері ОСОБА_4 батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована в АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2 зареєстрована в АДРЕСА_1) в користь держави 1280 гривень 00 копійок судового збору."

Не погодившись із даним рішенням представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову Органу опіки і піклування.

Вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що прийняте судом із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи та з неправильною оцінкою доказів наявних у справі.

Зазначає, що судом безпідставно застосовано крайній захід впливу та не перевірено можливість попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки апеляційну скаргу підтримав зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник Органу опіки і піклування проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Орган опіки і піклування подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав, що рішення суду є законним і обґрунтованим, судом доведено, що відповідачка протягом тривалого часу не брала жодної участі в матеріальному утриманні дітей, не цікавилась станом їхнього здоров'я, не навідувала їх та не приймала участі у їхньому вихованні, усунулась від виконання батьківських обов'язків. Тільки протягом періоду розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 надіслала на адресу опікуна декілька посилок з продуктами, що не свідчить про виконання нею батьківських обов'язків.

Представник третьої особа: Служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації апеляційну скаргу заперечив рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов Органу опіки і піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, та враховуючи інтереси дітей, прийшов до висновку, що є всі підстави для позбавлення ОСОБА_4 материнських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 29 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області (а.с.12), копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 01 лютого 2007 року виконкомом Іванівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області (а.с.13), відміткою про реєстрацію шлюбу в паспорті серії НОМЕР_2 (а.с.11), повідомленням Теребовлянського районного відділу УМВС України в Тернопільській області від 13.04.2011 року №2863 (а.с.21).

Батько дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 червня 2011 року визнаний безвісно відсутнім (а.с.26).

За заявами ОСОБА_4 від 15.06.2008 року, 20.06.2008 року і на підставі розпорядження голови Теребовлянської районної державної адміністрації від 27.06.2008 року №406 малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в зв'язку з матеріальним становищем заявника були тимчасово, строком на 1 рік, влаштовані в Тернопільський обласний комунальний спеціалізований Будинок дитини (а.с. 23, 24, 146).

Розпорядженням голови Теребовлянської районної державної адміністрації від 17.06.2009 року №317, в зв'язку із заявою матері та враховуючи складні матеріально-побутові умови проживання сім'ї, строк перебування дітей в Тернопільському обласному будинку дитини продовжено до досягнення ними 4-річного віку включно (а.с. 25, 145).

Як вбачається з актів від 12.01.2009 року, 25.05.2009 року, 30.11.2010 року, 23.03.2011 року та 23.05.2011 року, затверджених головним лікарем КУТОР «ТОСБД», з часу поступлення дітей в Тернопільський обласний комунальний спеціалізований Будинок дитини, а саме з 03.07.2008 року мати дітей один раз на 3-4 місяці дзвонить до них по телефону (а.с.140, 143, 147, 149, 152).

Згідно повідомлення КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» від 20.06.2011 року №71 за період перебування в установі малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відвідували: 01.10.2008 року та 27.04.2009 року (відвідувала мама); 02.06.2009 року, 05.08.2009 року, 10.09.2009 року, 15.02.2010 року та 27.08.2010 року (дзвонила мама); 24.11.2009 року (передача від мами) (а.с.153).

Відповідно до листа КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» від 21.04.2009 року №67 на ім'я ОСОБА_9 адміністрація установи повідомляє ОСОБА_9 про те, що вона 6 місяців не відвідувала своїх дітей, не цікавилася станом здоров'я, ні усно, ні письмово не брала участі у їх вихованні (а.с.142).

Розпорядженням Голови Теребовлянської районної державної адміністрації від 06.07.2011 року №423 надано малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6, статус дітей, позбавлених батьківського піклування та передано під опіку тітки ОСОБА_7, жительки с.Ілавче Теребовлянського району (а.с.22).

Як вбачається з Актів контрольного обстеження умов проживання і виховання дитини позбавленої батьківського піклування від 03.03.2016 року та 19.09.2017 року малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з ОСОБА_7, стан здоров'я дітей добрий, навчаються в школі, санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, для дітей створені всі умови для проживання, навчання та відпочинку, опікун виконує всі покладені на неї обов'язки, взаємовідносини між опікуном та дітьми добрі, діти називають опікуна мамою (а.с.18, 19, 94, 95).

Згідно характеристик від 10.10.2016 року та від 19.09.2017 року, виданих Ілавченською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 опікуни цікавляться навчанням дітей, ведуть правильну лінію у вихованні дітей, діти завжди чисті і охайні, мама дітей жодного разу не відвідувала їх в школі та не цікавилася їх навчанням. (а.с.16, 17, 92, 93).

Відповідно до довідки №1244, виданої 21.09.2017 року Іванівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, в період з 01 січня по 21 вересня 2017 року ОСОБА_4 на території села Ілавче була відсутня (а.с.91).

Як вбачається з Витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 25.01.2017 року в цей день було розглянуто питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В ході обговорення вказаного питання виступила завідувач сектору опіки та піклування служби у справах дітей Ходинецька Н.М., секретар Іванівської об'єднаної територіальної громади ОСОБА_10 та опікун дітей ОСОБА_7, які вказали, що мати дітей ОСОБА_4 на протязі 2011-2016 років не цікавилася своїми дітьми, їх здоров'ям, навчанням, не телефонувала та не приїжджала до них (а.с.27).

Із висновку органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області від 27 січня 2017 року №02-143/02-20 вбачається, що відповідач з дітьми не спілкується, не бере участі у вихованні, не цікавиться їх життям, матеріально та морально не підтримує, що підтверджується відповідними документами. Тому з метою забезпечення прав та законних інтересів неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування Теребовлянської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-9).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами ч. 1,2,4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Заперечуючи проти позбавлення її материнських прав, ОСОБА_4 зазначала, що вона не ухиляється від виховання та матеріального утримання своїх малолітніх дітей. На підтвердження вказаної обставини до матеріалів цивільної справи було приєднано накладні з Нової Пошти та Укрпошти про надсилання відповідачкою на ім'я ОСОБА_7 посилок для дітей (а.с.119-127).

Разом з тим, суд не може визнати вказані докази в якості належних та які свідчать про ту обставину, що ОСОБА_4 приймає участь у матеріальному утриманні дітей та така участь має постійний характер, оскільки посилки надіслані після звернення Органу опіки і піклування з позовом до суду.

Суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, врахувавши наведені обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та встановивши винну поведінку та свідоме нехтування протягом тривалого часу материнськими обов'язками відповідачки відносно своїх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідачки батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_4, як мати має бажання утримувати й займатись вихованням своїх дітей, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачка не вчинила жодних дії, які свідчать про її бажання спілкуватися з малолітніми дітьми, займатися їхнім вихованням, хоча перешкод у неї не існувало.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не здобуто доказів, які б свідчили, що існують непереборні обставини, які б заважали спілкуватись відповідачці зі своїми дітьми.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи до ОСОБА_4 застосовувались заходи адміністративного впливу з питань неналежного виконання нею своїх обов'язків по вихованню дітей передбачені ч.1 ст.184 КупАП. (а.с.144)

Таким чином, факт ухилення ОСОБА_4 від виховання дітей носить постійний та систематичних характер.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Борецька Л.В., пояснила, що відповідачка з часу народження дітей повністю усунулась від їхнього виховання та утримання. Діти її зовсім не знають, оскільки протягом їхнього життя вона їх не навідувала, хоч жила в сусідньому селі. Навіть під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 не відгукнулась на пропозицію побачити дітей, хоч не бачила їх декілька років поспіль.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

Доводи апелянта, що суд першої інстанції в порушення закону не заслухав думку дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки в даному випадку це може призвести до порушення інтересів малолітніх дітей. Як було установлено судом першої інстанції діти не пам'ятають позивачку, вона не провідувала їх протягом багатьох років та не цікавилась ними, хоч мала таку можливість, діти називають своєю мамою опікуна, добровільно знаходяться поряд з нею.

Твердження апеляційної скарги, що судом безпідставно застосовано крайній захід впливу до відповідачки, колегія суддів не бере до уваги, як необґрунтовані.

Відповідачкою та її представником не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що відповідачка виконувала обов'язки матері покладені на неї чинним законодавством України щодо утримання дітей, піклування про їх розвиток, виховання.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_4 має нерегулярний і мінливий дохід, та виходячи із положень викладених у статті 182 СК України, зокрема із того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, правомірно стягнув аліменти у розмірі 1000 грн. на утримання ОСОБА_5 та в розмірі 1000 грн. на ОСОБА_6

Колегія суддів звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Таким чином, у випадку зміни поведінки ОСОБА_4 її батьківські права можуть бути поновлені судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 6 квітня 2018 року.

Головуюча Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.