Номер провадження 2/754/97/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Базік А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2.про визначення часток у спільній сумісній власності.

29.03.2017року суддя ОСОБА_5 прийняв до провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності у зв'язку з закінченням повноважень судді ОСОБА_6. межах п'ятирічного строку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/12761/16-ц, номер провадження 2/754/97/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді ОСОБА_5

Позивач звернулася до суду посилаючись на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 1994року, позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 вирішила розпорядитися своєю часткою власності на власний розсуд, однак не може цього зробити через відсутність визначених ідеальних часток кожного із співвласників. В добровільному порядку відповідач відмовився укласти договір про визнання таких часток, а тому позивач звернулася до суду та просить визнати по 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 до суду подала заяву про підтримання своїх позовних вимог, просила задовольнити на підставі викладених обставин, які зазначені в позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином. До суду надійшли заперечення від відповідача, відповідно до яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що викладенні факти в позовній заяві є такими, що не відповідають дійсності.

Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявкою учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі позивача та відповідача.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 29 червня 1994року НОМЕР_2, видане Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації.

Як вбачається з зазначеного документа, при укладанні Свідоцтва про право власності на житло, розмір ідеальних часток між співвласниками не визначався.

Позивач звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві для проведення державної реєстрації права власності.

06 листопада 2014 року державним реєстратором прав нерухомого майна ОСОБА_3. було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають згоди встановити відповідність заявлених прав, оскільки з поданих документів, а саме Свідоцтва про право власності від 29.06.1994 року вбачається, що вищезазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 8 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Отже, виходячи з вищезазначеного, спірна квартира згідно з правовстановлюючих документів є спільною сумісною власністю сторін по справі та належить їм в рівних частках.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розпорядження майном, що є спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 372 ЦК України Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що сторони не оспорюють право один одного на 1/2 частину спірної квартири, та те, що позивач не зверталась до відповідача з пропозицією про укладення договору про визнання часток, оскільки дане твердження відповідача ним не підтверджено жодними доказами. Але, як вбачається з матеріалів справи, згоди про виділення ідеальних частин між усіма співвласниками немає, розпорядись своєю частиною спірної квартири позивач не змогла, що згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а тому, так як право позивача на розпорядження майном не визнається та оспорюється, дає право на пред'явлення такого позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважається рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежена у здійсненні свого права власності.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визначення розміру ідеальних часток у спільної сумісної власності є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, а доля кожного із співвласників повинна бути визначена у розмірі по 1/2 частині.

Керуючись статті 319, 321, 355, 357, 368, 369, 370 ЦК України, статті 7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що ідеальні частки співвласників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є рівними, та складають по 1/2 частині за кожним з них.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Повний текст складено та підписано 21 березня 2018року.

Суддя Бабко В.В.