Справа № 712/4331/2012
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

з участю секретаря - Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 березня 2012 року (головуючий суддя Семерак І.О.) у справі за поданням державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, оскаржив у апеляційному порядку ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2012, якою встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 та вилучено у нього паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу місцевого суду і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що державний виконавцем не було надано суду жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.08.2011 головним державним виконавцем міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 27997155 на підставі виконавчого листа № 2-1239/11, виданого 08.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КМ «НАДРА» заборгованості у розмірі 1626382,60 грн. та судові витрати в сумі 1730 грн. (а.с.3,4).

У добровільному порядку рішення суду ОСОБА_1 не виконував.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції вважав, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є достатньою підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон.

Проте таких висновків суд дійшов без повного з'ясування обставин справи та порушеням норм процесуального права.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV в редакції, що діяла на час постановлення ухвали, (далі: Закон № 606-XIV), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, а паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно відповідей Державної податкової інспекції у м. Ужгороді від 05.09.2011 ОСОБА_1 на обліку цього органу як суб'єкт підприємницької діяльності не знаходиться. Банківські установи інформацію щодо відкритих рахунків не надають, та відсутні дані про наявність ідентифікаційних номерів (а.с. 8).

Постановою державного виконавця від 19.08.2001 було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження (а.с.5).

Проте право власності на нерухоме майно в м. Ужгороді та на транспортні засоби на ОСОБА_1 не були зареєстровані (а.с.7). Згідно облікових даних Відділу держкомзему у м. Ужгород Закарпатської області земельна ділянка не реєструвалась (а.с.9).

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосується гарантованого ст. 33 Конституції України права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, і повинно застосовуватися як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання рішення.

У даній справі наявні докази використання державним виконавцем передбачених законом прав і повноважень для стягнення боргу.

В той же час, даних про те, що боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, викликався державним виконавцем та не з'являвся та його виклики - матеріали справи не містять. Не було встановлено, чи має боржник постійне місце роботи.

Таким чином, суд першої інстанції не з'ясував, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов'язок.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, а ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Крім того, згідно інформації, наданої міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, постановою старшого державного виконавця від 27.02.2013 виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна (а.с. 35-37).

Оскільки за змістом ст. 441 ЦПК України (в діючій редакції) тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є заходом, що вживається саме при виконанні судових рішень, тому внаслідок завершення виконавчого провадження таке обмеження у праві виїзду за кордон існувати не може.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 березня 2012 року - скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2018 року.

Головуюча:

Судді: