Справа № 681/1409/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Горщара А.Г.

з участю секретаря - Салюк Т.М.

представника відповідача - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

14 вересня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування заявлених вимог, позивач зіслався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.11.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки «Універсальна» (до липня 2016 року).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконав, у зв'язку із чим станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 30127,58 грн., яку позивач просить стягнути, а також судові витрати.

Відповідач не погоджуючись з даним позовом подав до суду відзив, у якому зазначив, що восени 2012 року за роботу спостерігачем на виборах, мав отримати винагороду. Для цього йому необхідно було відкрити банківський рахунок. Під тиском працівників банку оформив картку, з якої отримав зароблені кошти. При цьому в банку підписував якісь документи. Претензій до нього до цього часу ніхто не висловлював, ніяких повідомлень про погашення кредиту він не отримував і взагалі строк дії картки, на його думку, вже закінчився, тому просить відмовити у позові за спливом позовної давності, а також за безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог.

Позивач в свою чергу 19.02.2018 року подав відповідь на відзив, де вказав, що відповідач 22.11.2012 року підписав анкету - заяву, чим висловив свою згоду на оформлення кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що зобов'язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку, того ж дня отримав кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії до липня 2016 року. 09.12.2012 року отримав від банку кредитний ліміт в сумі 1900 грн. Заборгованість по кредиту погашав частково. Щодо застосування строків позовної давності просили відмовити, оскільки відповідно до п.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років.

19.03.2018 року відповідач подав заперечення, в яких зазначив, що у банка відсутні докази про те, що ним було виявлено бажання про оформлення кредитної картки, картки він не отримував.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав у повному обсязі і просив відмовити у його задоволенні у зв'язку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення та доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.11.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до липня 2016 року (а.с.54).

В запереченні на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив, що кредитні кошти не отримував, під тиском працівників банку був змушений підписати якісь документи, щоб отримати банківську картку, на яку в подальшому мали здійснити йому нарахування коштів за роботу у виборчому процесі та те, що банк пропустив строк позовної давності на звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.207 ЦК України, правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua), ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг. Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

22.11.2012 року відповідачем було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6).

У даній Анкеті - Заяві від 22.11.2012 року зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Також зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Згідно до анкети-заяви відповідач зобов'язався в подальшому знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті www.privatbank.ua.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають Договір про надання банківських послуг, що узгоджується з вимогами ст.634 ЦК України.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» з викладенням всіх істотних умов надання кредит, тобто містить тарифи (а.с.7).

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з підписанням договору від 22.11.2012 року ОСОБА_2 було надано кредитну картку (НОМЕР_2, дата відкриття 22.11.2012 року, термін дії 07/16) (а.с.54).

В даному випадку зміст договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником уклався договір у письмовій формі.

Отримання ОСОБА_2 картки у ПАТ КБ «ПриватБанк» також підтверджується фото клієнта з продуктом (а.с.92).

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна», таким чином суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що кредитні кошти він не отримував, так як не було необхідності у цьому, оскільки це не підтверджено наявними та допустимими доказами, спростовується випискою про використання кредитних коштів за неоспореним договором, за яким ОСОБА_2 частково виконував зобов'язання.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За матеріалами справи вбачається, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

На момент звернення з позовом заборгованість за кредитом не погашена і станом на 30.06.2017 року за позицією позивача складала 60127,58 грн., а саме із боргу: за кредитом 1897,76 грн. (за період з 18.12.2012 р. по 30.06.2017 р.); заборгованості по процентам за користування кредитом - 50490,41 грн. (за період 25.01.2013 р. по 30.06.2017 р.); заборгованості за пенею - 4400 грн. (за період з 01.04.2013 р. по 30.06.2017 р.); штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 2839,41 грн.

Однак, відповідач не погоджуючись із пред'явленим позовом, заявив про застосування строків позовної давності та просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст.256-257, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу, та її перебіг за зобов'язаннями з визначеним строком виконання згідно ч.5 ст.261 ЦК України починається зі спливом строку виконання.

Верховний Суд України висловив свою позицію у постановах №6-14цс14 від 19.03.2014 р. - де вказав, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору

Отже, оскільки строк дії картки сплив у липні 2016 року, а банк до суду звернувся у липні 2017 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що строк позовної давності не сплив з огляду на п.1.1.7.31. Умов і правил, яким передбачено, що строк позовної давності щодо вимог Банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені і штрафу, витрат Банку, становить 50 років, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У даній справі Умови і правила, п.1.1.7.31. яких передбачено збільшення строку позовної давності та які були надані суду, не містять підпису відповідача, у заяві та довідці про умови кредитування позичальника від 22.11.2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 257-258 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Поскільки останній внесок відповідачем сплачено 27.12.2014 року, тому у позивача з даного часу виникло право звернутися до суду з вимогою про захист свого інтересу. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за пенею підлягає частковому задоволенню в межах останніх 12 місяців перед звернення позивача до суду. Тобто, в сумі 3400грн.

Крім того, згідно з п. 1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг-при порушені строків платежів по кредитному договору,на прострочену суму кредиту нараховується пеня.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову

Отже, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15).

Відтак позовна вимога в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в даному випадку 0,93%, тому стягненню підлягає 1484,80 грн.

Керуючись наведеним, ст.ст.81, 141, 259, 263-265, ч.1 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 листопада 2012 року, яка станом на 30.06.2017 року становить в розмірі 55788 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 17 коп., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту - 1897,76 грн., заборгованість по процентам - 50490,41 грн., пеня - 3400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1484 грн. 80 коп.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, якщо на нього не буде подано апеляційну скаргу учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено - 10.04.2018 року.

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , адреса місця знаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса фактичного місця знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, поштовий індекс 49094.

Відповідач - ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1.

Суддя: