_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3883/18
Провадження № 2/520/4278/18
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

03.04.2018 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на її користь за минулий час у розмірі 108000 гривень щомісячно; стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на її користь у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати у розмірі 24195 гривень.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, мотивуючи заяву тим, що неприйняття заходів по забезпеченню позову у вигляді арешту призведе до утруднення або неможливість виконання рішення суду в майбутньому. В заяві про забезпечення позову просила накласти арешт на майно, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Березань, вул. Шкільна, буд. 19-А, що належить ОСОБА_2.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, з яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст.150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути накладення арешту на майно, частина 3 цієї ж статті передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.153 ЦПК України суд залежно від обставин справи, пояснень сторін та доказів може призначити розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін, або розглянути заяву без явки сторін, що не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особувідповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

ОСОБА_4 довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок № 19-а по вулиці Шкільна с.Березань Біляївського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2014 року.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або повязані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулась з заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову /зустрічне забезпечення/. Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову, оскільки суд відмовляє позивачу у забезпеченні позову, то не вирішується і питання внесення на депозит суду зустрічного забезпечення/розмір якого не повинен перевищувати розміру ціни позову/.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та з урахуванням того, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач є неспівмірними з заявленими позовними вимогами, відсутній звязок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, тому суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як необґрунтована та не доведена,

Керуючись статтями 149, 150-153,258-260, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно житловий будинок № 19-а по вулиці Шкільна с.Березань Біляївського району Одеської області, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Гниличенко М. В.