ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1360/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
за участю секретаря Заболотної Л.Г.
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю,
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання даних дітей з матір'ю.
В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з'явилась, про розгляд справи була повідомлений судом належним чином, в наданій до суду заяві від 14.03.2018 р. просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити; відповідач ОСОБА_3 також в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, в наданій до суду заяві від 14.03.2018 р. просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав.
Представник 3 особи - служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи за відсутність представника не звертався.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
24.02.2015 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №106 (а.с.10). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривали час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, безпідставно застосовує до позивача фізичну силу.
Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як позивач повідомила, що будь-які відносини між ними припинені і відновити їх немає бажання. За таких обставин укладений шлюб підлягає розірванню, при цьому позивачці необхідно залишити прізвище „ОСОБА_2", а відповідачу - „ОСОБА_3".ї
Як наголошує ч.1, ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.
За правилами ч.1, ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Як регламентовано ч.1, ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Судом встановлено, що позивачка повернулась проживати разом з дитиною до своїй квартирі АДРЕСА_1, де вона зареєстрована (а.с.13). Вік дитини, а це на час розгляду справи становить три повних роки, вказує на те, що дитина фізіологічно та морально пов'язана з природою матері, яка піклується і турбується за його стан здоров'я та духовний розвиток. За таких обставин суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір'ю ОСОБА_2, яка має задовільний фінансовий стан, належні житлові умови та вкладає всі зусилля для забезпечення інтересів своєї дитини.
Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття.
Як наголошує ч.2, ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як з'ясовано судом, позивачка разом зі своїми дітьми проживає окремо від відповідача, але останній ніякої допомоги на утримання своїх дітей не надає.
У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" - установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.
Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця на користь позивачки для утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.08.2017 року - дня подачі позову до суду і до досягнення ним повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст.133, 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про розірвання шлюбу, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 640 грн. 00 коп. судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу, які були сплачені позивачкою при зверненні до суду, що документально підтверджено квитанцією (а.с.1), а судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп. в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей необхідно стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. 4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 223; 263-265; 282 ЦПК України, на підставі ч.1, ст.51 Конституції України, ст.18; 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, ст. 3; 112; 141; 180-182; 184; 160-161; 163 СК України, ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік", ст.8; 11 Закону України „Про охорону дитинства", підпункту 3, пункту 17; 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд
Шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 24 січня 2015 року, актовий запис №106 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвати.
Після розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому - ОСОБА_3; їй - ОСОБА_2.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою м. Києва.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Яготин, Яготинського району, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2017 року і до досягнення ним повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1409 грн. 60 коп. судового збору в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей з матір'ю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. 00 коп. судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :