Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 389/3409/16-ц

провадження № 61-1036 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Повєткін Юрій Володимирович,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє через представника ОСОБА_3, на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 1 червня 2017 року у складі судді Ткаченка Б. Б. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Гайсюка О. В., Голованя А. М.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 березня 2013 року між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 300 грн зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. У червні 2013 року кредитний ліміт за договором було збільшено до 5 100 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 55 067 грн 27 коп., з яких: 5 084 грн 93 коп. - тіло кредиту, 43 635 грн 67 коп. - проценти за користування кредитом, 3 248 грн 23 коп. - пеня і комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 598 грн 44 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2013 року у загальному розмірі 55 067 грн 27 коп..

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 1 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2013 року у розмірі 49 920 грн 60 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5 084 грн 93 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 43 635 грн 67 коп., пені у розмірі 1 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 378 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже, відповідач був ознайомлений з їх умовами, тому, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість за кредитними договорами з позичальника, оскільки відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 червня 2017 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2013 року у розмірі 49 121 грн 54 коп., з яких: 5 084 грн 93 коп. - заборгованість за кредитом; 42 836 грн 61 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 200 грн - пеня. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що заява позичальника разом з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним і банком кредитний договір, а тому заборгованість за цим договором підлягає стягненню з відповідача. При цьому, встановивши, що останній добровільний платіж за кредитним договором позичальником було внесено 27 квітня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся 27 грудня 2016 року, апеляційний суд стягнув заборгованість за процентами за користування кредитом у межах трирічного строку позовної давності перед пред'явленням позову.

Суд відхилив доводи відповідача, що банк незаконно, з порушенням вимог статті 1056-1 ЦК України, в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитом, оскільки вважав, що таке підвищення відбулось відповідно до Умовам і правилам надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами договору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при визначенні заборгованості, яка підлягає стягненню за договором, не прийняли до уваги те, що банком всупереч вимогам частини третьої статті 1056-1 ЦК України було підвищено в односторонньому порядку процентну ставку за цим договором: 1 вересня 2014 року - з 30 % до 34,80 % та 1 квітня 2015 року - з 34,80 % до 43,20 %. Відповідач про таке підвищення процентної ставки повідомлений не був, про вказані обставини дізнався лише після звернення банку до суду, дій, які б свідчили про прийняття ним пропозиції банку щодо підвищення процентної ставки, також не вчиняв.

Крім того, вважає, що банком пропущено строк позовної давності, оскільки кредитні правовідносини між сторонами припинилися 31 липня 2013 року, оскільки останній раз кредитні кошти позичальником використовувалися у липні 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся у грудні 2016 року.

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 29 березня 2013 рокуОСОБА_2 звернувся з письмовою анкетою-заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредиту у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві ОСОБА_2 висловив згоду з тим, що заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

17 червня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшило кредитний ліміт за договором від 29 березня 2013 року до 5 100 грн.

Наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 серпня 2014 року процентна ставка за договором від 29 березня 2013 року була збільшена з 30 % до 34,80 %, а наказом від 18 лютого 2015 року - до 43,20 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підтвердження повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки за кредитним договором позивачем була надана виписка по картковому рахунку ОСОБА_2

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 55 067 грн 27 коп., з яких: 5 084 грн 93 коп. - тіло кредиту, 43 635 грн 67 коп. - проценти за користування кредитом, 3 248 грн 23 коп. - пеня і комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 598 грн 44 коп. - штраф (процентна складова).

Виходячи із того, що пунктом 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору, а пунктом 1.1.2.3 передбачений обов'язок позичальника отримувати виписки про стан карткового рахунку, апеляційний суд вважав, що розмір процентної ставки за кредитом був змінений банком з дотриманням вимог статті 1056-1 ЦК України та умов укладеного сторонами договору, а позичальник був належним чином поінформований про таку зміну, тому стягнув заборгованість за договором з урахуванням підвищеної процентної ставки.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не встановив, чи належним чином був повідомлений позичальник про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, а тому дійшов передчасного висновку про стягнення збільшеної процентної ставки за користування кредитом.

Також апеляційний суд з урахуванням того, що Умовиі правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи погоджено відповідачем можливість односторонньої зміни умов договору позивачем.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд переглядає справи виключно з підстав і в порядку, встановлених ЦПК України і не має можливості встановлювати обставини, які не були встановлені в рішенні, тому оскаржуване рішення апеляційного суду на підставі статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє через представника ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк