Справа № 405/8791/16-ц
Провадження № 2/405/1872/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року. Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 105229,60 грн. та документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.08.2013 року нею (позивачем) було позичено ОСОБА_2, на прохання останнього, на підставі досягнутої між ними усної домовленості, 8000 доларів США з умовою повернення вказаних коштів до 09.09.2014 року без нарахування відсотків, що підтверджується відповідною розпискою, наданою їй (ОСОБА_1.) ОСОБА_2, при цьому відками зазначеної угоди були: онука позивача - ОСОБА_3 та її (ОСОБА_3.) на той час чоловік, син відповідача - ОСОБА_4 15.01.2014 року ОСОБА_2 повернув половину позичених коштів у сумі 4000 доларів США, про що власноруч зробив запис у розписці про те, що він повернув 4000 доларів США 15.01.2014 року та залишок станом на 15.01.2014 становить 4000 доларів США. В подальшому шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано за рішенням суду від 09.11.2015 року. На її (ОСОБА_1.) неодноразові звернення до ОСОБА_2 з приводу повернення коштів, останній не реагує. Позивач також зазначила, що за її заявою було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 20005207 від 21.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, однак згодом кримінальне провадження було закрито в зв'язку із наявністю ознак цивільно-правових відносин. Відповідно до її (позивача) розрахунку, на день звернення до суду з даним позовом сума заборгованості в розмірі 4000 доларів США у перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ (1 дол. США = 26,3074 грн.) становить 105229,60 грн.

Ухвалою від 04.01.2016 року відкрито провадження у справі за вказаною вище позовною заявою та справа призначена до судового розгляду (а.с. 15).

20.03.2017 року та 10.04.2017 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заяви, зареєстровані в суді за вх. № 6069 та вх. № 8052 відповідно, в яких останній зазначив, що у 2013 році його (ОСОБА_2.) син ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та під час їх відвідин, в квартирі, яку ті винаймали, він зустрів бабусю ОСОБА_3 - позивача по справі ОСОБА_1, яка, перебуваючи в пригніченому стані, розповіла йому, що вона (ОСОБА_1.) зняла з банківської картки грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які належали її доньці ОСОБА_5, котра перебувала в Італії на заробітках, та віддала ці гроші ОСОБА_3 на зберігання. ОСОБА_1, хвилюючись за те, що відсутність у неї зазначених коштів призведе до погіршення стосунків з донькою (ОСОБА_5.) попросила його (ОСОБА_2.) взяти на себе (ОСОБА_2.) кредит, так як їй в зв'язку з похилим віком не дадуть, та передати їй ці кошти, щоб вона могла їх показати доньці коли та повернеться з Італії. Погодившись на пропозицію ОСОБА_1 він (ОСОБА_2.) взяв кредит у банку «ВТБ» на суму 36400 грн. та обмінявши ці кошти на 4000 доларів США в «Ексімербанк», а на іншу частину обумовлених коштів написав розписку. Донька ОСОБА_1 - ОСОБА_5, приїхавши до нього (ОСОБА_2.) забрала 4000 доларів США та довідки про купівлю доларів, подивилась розписку та згодом поїхала до Італії. Коли прийшов час платити за кредитом він (ОСОБА_2.) звернувся до ОСОБА_1 з приводу повернення коштів, на що остання відмовилась їх повертати. Відповідач також зазначив, що до нього приходили працівники поліції щодо заяви відносно нього про вчинення шахрайства. В поліції, куди викликали його (ОСОБА_2.) та ОСОБА_3, остання повідомила, що це вона отримала гроші в сумі 8000 доларів США від ОСОБА_1 та про те, що він (ОСОБА_2.) непричетний до передачі вказаних коштів, а лише намагався захистити ОСОБА_1 перед її донькою ОСОБА_5 Посилаючись на зазначені обставини відповідач стверджує, що гроші у ОСОБА_1 не позичав, а розписка та передача ОСОБА_1 грошей в сумі 4000 доларів США були вчиненні ним з метою захисту ОСОБА_1 від її ж доньки (ОСОБА_5.) в зв'язку із введенням його ОСОБА_1 в оману (а.с. 41-43).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, надав суду пояснення про те, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком, а позивач ОСОБА_1 знайома йому, як бабуся його колишньої дружини, з ОСОБА_1 у нього неприязні стосунки, які виникли на ґрунті колишніх сімейних відносин з часів проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю. По суті справи свідок пояснив, що ОСОБА_2 не позичав грошей у ОСОБА_1, гроші у неї взяли він (свідок) та ОСОБА_3 Щодо грошових коштів в розмірі 8000 доларів США, свідок пояснив, що ці кошти їм (ОСОБА_4 та ОСОБА_3.) прислала з Італії ОСОБА_5 Зазначені кошти, які були перераховані з Італії на ім'я ОСОБА_1, вони знімали в банку втрьох він (ОСОБА_4.) (ОСОБА_3 таОСОБА_1.) приблизно два з половиною роки тому (2015 р.). Отримані кошти (в якій саме валюті були свідок не пам'ятає) ОСОБА_1 одразу в приміщенні банку передала ОСОБА_3, після чого ОСОБА_1 пішла, а він разом з ОСОБА_5 пішли з цими грошима. Згодом, з отриманих грошей вони (ОСОБА_4 та ОСОБА_3.) погасили кредити («А-Банк», «Дельта банк»), купували різні речі, з'їздили на відпочинок і таким чином витратили половину отриманих грошей (4000 дол. США), а решту коштів в розмірі 4000 доларів США ОСОБА_3 поклала на відкритий на її ім'я рахунок в банку «А-банк». Свідок також пояснив, що перед тим як погасити борги за кредитами він спитав у ОСОБА_3 чи не буде її мати (ОСОБА_5.) проти цього, на що ОСОБА_3 відповіла, що вона все владнає з матір'ю, крім того вони (ОСОБА_4 та ОСОБА_3.) сподівались, що на гроші, покладені в банк, будуть нараховані відсотки та вони якісь кошти відкладуть і таким чином збереться початкова сума у 8000 доларів США. Однак, ОСОБА_5, раніше ніж вони (ОСОБА_4 та ОСОБА_3.) сподівались, повернулася з Італії та почала питати про кошти, але в зв'язку із скрутним матеріальним становищем, зокрема, необхідністю сплати за орендоване житло, так як вони (ОСОБА_4 та ОСОБА_3.) на той час винаймали квартиру, вони витратили, крім зазначеного й на інші потреби (як зазначив свідок «прогуляли») й ті кошти у розмірі 4000 доларів, які раніше поклали на рахунок в банк. Коли ОСОБА_5 повідомила, що їй необхідні ті кошти (8000 дол. США) почалася «паніка», як свідку стало відомо згодом, ОСОБА_1 пішла до його батька (ОСОБА_2.), який, щоб, як він сказав, заспокоїтиОСОБА_5, написав ОСОБА_1 розписку та зателефонував їм (ОСОБА_4 та ОСОБА_3.) попрохавши прийти щось підписати. Приїхавши, вони (ОСОБА_4 та ОСОБА_3.), не читаючи, підписали якусь розписку написану від руки, при цьому ОСОБА_1, посилаючись на те, що коли приїде її донька (ОСОБА_5.) «вона повбиває всіх», умовляла ОСОБА_2 дістати кошти, так як їй не дадуть, бо вона «стара», а також обіцяла, що буде потроху йому їх повертати. Згодом ОСОБА_2 взяв кредит в банку та обмінявши ці кошти на 4000 доларів США віддав їх ОСОБА_1, яка обіцяла повернути іншу половину - 4000 доларів США. Свідок додатково пояснив, що він не був безпосереднім свідком написання ОСОБА_2 розписки ОСОБА_1 та ОСОБА_1 при ньому (ОСОБА_4.) жодних грошей ОСОБА_2 не передавала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та фактично проживає в Італії з 2001 року, надала суду пояснення про те, що позивач ОСОБА_1 є її матір'ю, а відповідач ОСОБА_2 є її колишнім сватом, неприязних стосунків з позивачем та відповідачем по справі немає. Також повідомила, що грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, з приводу яких виник даний спір, належать їй, вона (ОСОБА_5.) висилала ці кошти з Італії своїй доньці ОСОБА_3 на валютний рахунок, відкритий у 2007 році в банку «Аваль» на її (ОСОБА_3.) ім'я для придбання квартири. На зазначений рахунок вона (ОСОБА_5.) висилала кошти, які її донька ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на той були сім'єю, витрачали на власні потреби, сплачували за оренду квартири, комунальні платежі тощо. В розмові, зокрема, зі ОСОБА_2, вони домовилися про спільне придбання квартири для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для чого нею (ОСОБА_5.) на рахунок доньки восени 2011 року одним платежем були перераховані 8000 доларів США. Зазначені кошти були зняті з рахунку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для часткової сплати в рахунок придбання квартири, при домовленості, що якщо придбати квартиру не вийде, то ОСОБА_3 покладе ці кошти на депозитний рахунок та отримані відсотки з якого буде витрачати на себе, дитину, тощо. Після зняття зазначених коштів ОСОБА_3 повідомила її (ОСОБА_5.), що всі кошти вона поклала в інший банк на депозитний рахунок, що неодноразово підтверджувала як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 в розмові з нею (ОСОБА_5.). Коли в січні 2013 році вона (ОСОБА_5.) повернулася в Україну, то відОСОБА_4 дізналася, що у його матері був «рак» та були потрібні кошти на її лікування, в зв'язку з чим її (ОСОБА_5.) кошти в розмірі 8000 доларів США були витрачені на лікування матері ОСОБА_4, який завіряв, що всі кошти будуть повернені. Згодом, як пояснила свідок, ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, розповів їй, що насправді 8000 доларів США він (ОСОБА_4.) програв. Після цього, донька (ОСОБА_3.) їй розповіла, що ОСОБА_4 примусив її зняти спочатку 4000 доларів США, а згодом і другу половину (4000 дол. США) та віддати ці кошти йому (ОСОБА_4.). Після того як вона (ОСОБА_5.) дізналася по відсутність коштів, то звернулась до батька ОСОБА_4 - ОСОБА_2, який написав на ці кошти розписку на ім'яОСОБА_1 та через два дні повернув 4000 доларів США про що вона (ОСОБА_5.) зробила запис у зазначеній розписці, а також пообіцяв решту (4000 дол. США) повернути пізніше. Свідок ОСОБА_5 підтвердила, що розписка, яка міститься в матеріалах справи, це саме та розписка щодо якої вона надає показання.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх аналогічно викладеному в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 16.05.2017 року позивач ОСОБА_1 суду додатково пояснила, що її донька ОСОБА_5 вислала з Італії на її (ОСОБА_1.) ім'я грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, які призначалися для купівлі квартири. Позивач також пояснила, що вона разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом пішли до банку «Укрсоц» де вона ОСОБА_1 зняла зазначені кошти та передала їх ОСОБА_3, яка поклала їх на рахунок в банк на своє ім'я. Згодом, як пояснила позивач, ОСОБА_3 під тиском з боку ОСОБА_4 знімала вказані кошти, а ОСОБА_4 витрачав їх, сплачуючи заборгованість за кредитами та «граючи» у лотереї. Коли ОСОБА_5 стала цікавитися де кошти, то стало відомо від ОСОБА_4, що грошей немає, тоді ОСОБА_2 сказав їй (ОСОБА_1.), щоб вона не турбувалася та він візьме все «на себе» та написав розписку. Коли приїхала ОСОБА_5 ОСОБА_2 взяв в банку гроші та віддав ОСОБА_5 4000 доларів США, а іншу половину сказав, що теж поверне. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні також висловила думку про те, що грошові кошти, витрачені ОСОБА_4 зобов'язаний повернути його батько ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6, будучи присутнім в попередньому судовому засіданні, підтримав позицію свого довірителя щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, викладену у позові, просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеній у письмових заявах, поданих ним до суду 20.03.2017 року та 10.04.2017 року. В судовому засіданні 27.10.2017 року відповідач ОСОБА_2 уточнив, що 4000 доларів США він передав ОСОБА_5 лише для того, щоб остання впевнилась, що вони (гроші) є та сподівався, що коли ОСОБА_5 поїде, то ОСОБА_1 поверне йому його кошти. Відповідач також підтвердив, що досліджену в судовому засіданні розписку від 03.08.2013 року він писав та підписував власноручно.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1, яка підтримала пред'явлений позов, обґрунтовуючи позовні вимоги аналогічно викладеному у позовній заяві, пояснення відповідача ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 03.08.2013 року було власноруч написано боргове зобов'язання (розписку), за змістом якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 за взаємною згодою 8000 доларів США для операції та лікування раку, а також ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання повернути 8000 доларів США 09.09.2014 року. Зазначене письмове боргове зобов'язання (розписка) містить підписи: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з посиланням на те, що вказане письмове боргове зобов'язання (розписку) було укладено в присутності зазначених осіб за взаємної їх згоди. Боргове зобов'язання (розписка) також містить запис, датований 15.01.2014 року, за змістом якого ОСОБА_2 повернув 4000 доларів США та залишок за борговим зобов'язанням (розпискою) складає 4000 доларів США із зазначенням підписантів, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 66).

Позивач ОСОБА_1 посилається на боргове зобов'язання (розписку)власноруч написане ОСОБА_2 03.08.2013 року, як на доказ, що підтверджує укладення між нею (позивачем) та відповідачем ОСОБА_2 договору позики, при цьому факт написання вищевказаної розписки ОСОБА_2 не заперечується та підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, однак позиції сторін по справі різняться в частині природи походження зазначеного документу, а також підстав та мети його складання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Беручи до уваги вищевказані положення закону, які регулюють відносини позики, суд зауважує, що хоча боргове зобов'язання (розписка) від 03.08.2013 року, надане ОСОБА_2 ОСОБА_1 за своїми формою та змістом відповідає формі та змісту договору позики, однак за відсутності підтвердження факту передання грошей такий договір є неукладеним. Так, факт передання ОСОБА_1, як можливим позикодавцем, грошей в розмірі 8000 доларів США ОСОБА_2, як можливому позичальнику, останнім заперечується та спростовується як показаннями свідківОСОБА_4 та ОСОБА_5 так і поясненнями самої ОСОБА_1, наданими останньою в судовому засіданні 16.05.2017 року. З наведених обставинборгове зобов'язання (розписка) від 03.08.2013 року, яке хоча формальнопосвідчує передання ОСОБА_4 ОСОБА_1 визначеної грошової суми, не може вважатися підтвердженнямукладення договору позики за наявності спростування фактичного передання визначеної грошової суми. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що встановлений факт неотримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошей беззаперечно свідчить про те, що договір позики у формі боргового зобов'язання (розписки) від 03.08.2013 року є неукладеним, а отже не породжує обов'язку ОСОБА_2 повернутиОСОБА_1 зазначену у розписці грошову суму.

Надаючи оцінку позиції позивача ОСОБА_1, висловленої в судовому засіданні 16.05.2017 року щодо зобов'язання ОСОБА_2, як батька ОСОБА_4, повернути витрачені, як на думку позивача, ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, суд зауважує, що позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_4 не пред'являлись та останнього позивачем не було зазначено в позові як відповідача, тому заявлені при розгляді даної справи ОСОБА_1 претензії та вимоги до ОСОБА_4 судом до уваги не беруться, та щодо вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по виконанню останнім зобов'язання за ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ст. 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу).

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, з яких у ОСОБА_4 виникло зобов'язання перед ОСОБА_1 щодо сплати останній грошей в розмірі 8000 доларів США, тому враховуючи не доведення позивачем ОСОБА_1 наявності такого зобов'язання у ОСОБА_4 перед нею твердження останньої про переведення боргу зі ОСОБА_4 на ОСОБА_2 є необґрунтованим.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по виконанню останнім зобов'язання за ОСОБА_4, саме як батьком за сина, суд зауважує, що ОСОБА_4 є повнолітньою дієздатною особою, який самостійно реалізовує цивільні права, виконує цивільні обов'язки та несе цивільну відповідальність за їх невиконання, тому такі вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Надаючи оцінку діям відповідача ОСОБА_2 по поверненню 4000 доларів США, суд виходить з того, що зазначені дії не є доказом виконання (часткового виконання) зобов'язання за розпискою від 03.08.2013 року, яка з підстав зазначених вище, є неукладеним договором позики, та такі дії ОСОБА_2 не вказують на заміну ним боржника(ОСОБА_4.) (переведення боргу) у зобов'язанні за недоведеності наявності такого зобов'язання у ОСОБА_4 Дії ОСОБА_2 по поверненню 4000 доларів США розцінюються судом як вільне волевиявлення останнього, яке відповідає його внутрішній волі та не є підставою виникнення для нього жодних цивільних обов'язків.

В межах розгляду даної справи ухвалою від 27.10.2017 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів та витребувано у Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20005207 від 21.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 71).

З матеріалів зазначеного кримінального провадження вбачається, що 21.04.2016 рокуОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області з заявою, в якій просила притягнути до відповідальності ОСОБА_2, який 03.08.2013 року взяв у неї (ОСОБА_1.) у борг 8000 доларів США, після чого повернув 4000 доларів США, а ще 4000 доларів США в період з 15.01.2014 року по 21.04.2016 року повертати відмовляється.

Відповідно до доданої позивачем ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви постанови про закриття кримінального провадження від 10.10.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20005207 від 21.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 8).

Вищевказані матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20005207 від 21.04.2016 року, та постанова про закриття вказаного кримінального провадження за своїм змістом безпосередньо відносяться до суті спору, однак стосуються тих обставин, які були встановлені судом безпосередньо в процесуальному порядку, тому з урахуванням не обґрунтування сторонами належності зазначених доказів для підтвердження їхніх вимог та заперечень суд їх до уваги не приймає.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_3, викладених у клопотанні від 26.12.2017 року, зареєстрованому в суді 27.12.2017 року за вх. № 31883, судом відзначається, що за відсутності об'єктивної можливості попередити ОСОБА_3 як свідка під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведення її до присяги в зв'язку із неодноразовою неявкою останньої в судове засідання, письмові пояснення ОСОБА_3 судом до уваги не беруться, як такі, що не отримані судом безпосередньо.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її (позивача) користь грошових коштів в сумі 105229,60 грн. за борговим зобов'язанням (розпискою) від 03.08.2013 року є необґрунтованими, на підставі чого у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 1052,29 грн., понесені позивачем ОСОБА_1 по справі, залишити по фактично понесеним останньою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст. 77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, про стягнення боргу за договором позики в розмірі 105 229 грн. 60 коп., - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є апеляційний суд Кіровоградської області, через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова