Справа№329/162/18
Справа №329/162/18
Провадження 2/329/102/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 квітня 2018 року смт. Чернігівка Запорізької області

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.

при секретарі - Синяк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, -

в с т а н о в и в :

Позивач зазначила, що з 15.02.2012 по 14.07.2014р. сторони перебували у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3, батьком якої в свідоцтві про її народження зазначено відповідача.

Останній участі у вихованні доньки не приймає, фінансової допомоги на утримання дитини не надає, з дочкою не спілкується.

В період з 16.06.2018 по 26.06.2018р.р. позивач бажає влітку оздоровити дитину за кордоном, у Туреччині, але відповідач дозволу на виїзд дитини за кордон не надає, причини відмови не пояснюючи.

Просить суд надати дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за кордон, до Туреччини у супроводі матері без згоди та супроводу батька.

Надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував.

За положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксація процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 липня 2014 року (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою (а.с.8,11).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа , якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 31.03.1995р. № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З огляду на вищевикладене, на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів, суд приходить до висновку, позов доведений та підлягає задоволенню, оскільки підстави, на які посилається позивач, не будуть суперечити інтересам дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ч. 3 ЦК України, ст.141,153, 154 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України , ст. 12, 13, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 265, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці села Вербовець Косівського району Івано-Франківської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України громадянки України неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 23 березня 2013 року) на період з 16 червня 2018 року по 26 червня 2018 року для оздоровлення та відпочинку до Туреччини без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення, до апеляційного суду Запорізької області через Чернігівський районний суд Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Чернігівським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача. Письмову заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Чернігівського районного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.О. Покопцева