Провадження № 2/219/683/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2018 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Брагіній М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди біржового контракту (договору купівлі продажу) дійсною, -

в с т а н о в и в:

до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої він просив визнати угоду купівлі продажу (біржового контракту) № 213 Н від 16.07.2002 року будинку № 49 а по вул. Щербакова в м. Бахмут Донецької області, яка була укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, дійсною; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний будинок.

В обґрунтування позову вказує, що 16.07.2002 року Артемівська філія «ОСОБА_3 брокерський торговий дім ЛТД» в особі члена (б / к № 303) ОСОБА_4, діюча на підставі договору-доручення № 556-Н від 16.07.2002 року від імені ОСОБА_5 (продавець) та член біржі (б / к № 309) в особі ОСОБА_6, який діє на підставі договору-доручення № 557-Н від 16.07.2002 року від імені ОСОБА_1 (покупець), відповідно до Закону України «Про товарної біржі» та Правил біржової торгівлі на ОСОБА_3 товарній біржі, уклали цей контракт про те, що продавець продає, а покупець купує житловий будинок за адресою: вул. Щербакова, 49-а в м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області, розташований на земельній ділянці, розміром 301,0 кв.м Артемівської міської ради. Характеристика об'єкта: житловий будинок, саманний, критий шифером, житловою площею 9,1 кв.м. Інвентаризаційна оцінка за довідкою - характеристикою БТІ № 1744 від 10.07.2002 року 822 грн., вартість майна, що продається становить 822 грн. Майно, що є предметом цього контракту, належить продавцю, тобто ОСОБА_7 на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Першою Артемівської державної нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3388 від 4.07.2000 року та зареєстрований Артемівським БТІ № 31-4729. Право власності на відчуження майна переходить з моменту реєстрації даного контракту в Артемівському філії ОСОБА_3 В даний час виникла необхідність розпорядиться зазначеними житловим будинком, нотаріус відмовляє реєструвати Біржовий контракт (договір купівлі-продажу), мотивуючи, що укладена ними угода повинна бути нотаріально посвідчена, згідно зі ст. 227 ЦК України, і є перешкодою для нотаріального оформлення, спірною угоди. Оскільки тільки зараз позивачеві стало відомо, що ОСОБА_3 товарна біржа Артемівська філія засвідчила біржовий контракт, який є недійсним і обмежує його право на власність особистого майна. Це змушує позивача звертатися до суду з позовом про визнання фактичного договору купівлі-продажу дійсним.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим, 20.02.2018 року надав суду заяву (вх. № 5611) про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі (а.с.29).

У підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, однак 20.02.2018 року від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення (а.с.28).

Відповідно до ст. 200 ч. 3 за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом достовірно встановлено, що 16 липня 2002 року Артемівською філією ОСОБА_3 товарної біржі між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено в письмовій формі біржовий контракт № 213-Н (договір купівлі-продажу) житлового будинку за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут) Донецької області, вул. Щербакова, буд. 49-а, розташованого на земельній ділянці розміром 301,0 кв.м Артемівської міської ради (п.1.1) (а.с.4). Пунктом 1.4 контракту визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії ДТБ.

Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведені повністю, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за угодою: сплатив продавцю належну суму у розмірі 822 грн.

Згідно п.5.3 біржового контракту останній підлягав реєстрації в Артемівському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до реєстраційного напису Артемівського БТІ від 16.07.2002 року № 31-4729, домоволодіння № 49-а по вул. Щербакова в м. Артемівську зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі біржевого контракту № 213-Н.

Також, у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду № 49-а по вул. Щербакова власником вказаного будинку вказаний ОСОБА_1 (а.с.5-10).

В матеріалах справи міститься довідка Бахмутського бюро технічної інвентаризації, з якого вбачається, що нерухоме майно за адресою: м. Бахмут, вул. Щербакова, 49-а належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі біржевого контракту купівлі-продажу № 213 від 16.07.2002 року, зареєстрованого Артемівською філією ДТБ (а.с.11).

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного будинку (біржовий контракт № 213-Н) від 16 липня 2002 року, укладений між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 та зареєстрований в Артемівській філії ОСОБА_3 товарної біржі, нотаріально посвідчений не був.

Відповідно дост. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (покупця за контрактом) продавець не мав.

Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення.

Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог та матеріалів справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнає дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 213-Н від 16.07.2002 року будинку за адресою: м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, вул. Щербакова, 49-а, та право власності на вказаний будинок за ОСОБА_1

Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судового збору в сумі 640 грн., який був сплачений ним при подачі позову до суду, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 206, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 16, 220, 328, 334, 657 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання угоди біржового контракту (договору купівлі продажу) дійсною - задовольнити.

Визнати дійсним біржовий контракт № 213-Н (договір купівлі-продажу), укладений 16 липня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований в Артемівській філії ОСОБА_3 товарної біржі, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок за адресою: м. Артемівськ (з 18.02.2016 - Бахмут) Донецької області, вул. Щербакова, буд. 49-а, житлова площа якого складає 9,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області, вул. Щербакова, буд. 49-а.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Суддя: О.М.Павленко