АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/2182/2018
справа №760/923/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

розглянула у письмовому провадженні в залі суду справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на рішення Солом»янського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Кушнір С.І. 27 листопада 2017 року у м.Києві, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» звернулось до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_3 28710,79 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 10 серпня 2015 року між сторонами укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №006-0465801НТ.

16 листопада 2015 року сталася страхова подія, за наслідками якої страховиком відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв»язку із чим страхувальник 05 травня 2016 року звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та страховика зобов»язано здійснити страхову виплату. 10 серпня 2016 року на рахунок ТОВ «Бізнескомсервіс» у якості страхового відшкодування перераховано 28710,79 грн.

В подальшому з»ясовано, що страхувальник за наслідками страхової події також звернувся із вимогою до страховика винуватої особи - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», якою, в свою чергу, 29 квітня 2016 року на рахунок ТОВ «Бізнескомсервіс» виплачено 16899,31 грн. страхового відшкодування.

Посилаючись на обставини, що ОСОБА_3 отримано відшкодування, яке перевищує розмір збитків, ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» звернулося до суду із цим позовом. Одночасно зазначає, що відповідно до умов договору та Закону України «Про страхування», розмір страхового відшкодування зменшується на частину збитків, відшкодованих винною особою, відтак ОСОБА_3 без достатньої правової підстави отримано кошти.

Рішенням Солом»янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 10 серпня 2015 року між сторонами укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №006-0465801НТ, відповідно до умов якого застраховано автомобіль марки Land Rover, державний номер НОМЕР_1.

16 листопада 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої застрахованому автомобілю заподіяно механічних пошкоджень.

Відповідно до страхового акту №57053/2 від 09 серпня 2016 року, сума страхового відшкодування на підставі договору страхування №006-0465801 визначена в розмірі 28710,79 грн.

Платіжним дорученням 10 серпня 2016 ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» перераховано на рахунок ТОВ «Бізнескомсервіс» страхове відшкодування в розмірі 28710,79 грн.

Листуванням між ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (страхувальник винуватця ДТП) з'ясовано, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 29 квітня 2016 року сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «Бізнескомсервіс» у розмірі 16899,31 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст.1212 ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами, не застосовуються, оскільки виплата коштів відбулась за наявності правової підстави - наявність договірних відносин.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, зокрема з посиланням на яку позивач звернувся до суду із цим позовом, встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Пунктом 3 частини 3 цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов"язанні.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13 та вони зводяться до такої правової позиції: у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Правовідносини сторін виникли у сфері добровільного страхування майна на підставі договору.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Такі ж положення про граничний розмір страхового відшкодування містить і ч.17 ст.9 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно із п.4 ч.1 ст.991 ЦК України та п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування» страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала.

За умовами п.15.13 договору страхування, що укладений між сторонами, сума страхового відшкодування зменшується на частину збитків, відшкодованих особою, винною у їх заподіянні.

Однією із засад цивільного законодавства, згідно із ст.3 ЦК України, є дотримання правил добросовісності при реалізації своїх прав і свобод.

В контексті розгляду цієї справи це означає, що відповідно до вимог закону умов договору, особа, яка має право на отримання страхового відшкодування у зв"язку із пошкодженням майна, претендує на суму відшкодування, визначену згідно із установленим порядком та розміром не більше, ніж розмір спричиненої шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що розмір страхової суми, який підлягав виплаті ОСОБА_3, становить 28710,79 грн. Страхова сума згідно договору 600000 грн. Визначений розмір страхового відшкодування не оспорений та 10 серпня 2016 року був сплачений на реквізити станції технічного обслуговування.

В той же час підтверджена обставина сплати 29 квітня 2016 року страховиком винної особи на користь станції технічного обслуговування страхового відшкодування у сумі 16899,31 грн. на підставі звернення ОСОБА_3

Відтак, ОСОБА_3 отримано розмір відшкодування у розмірі, що перевищує розмір самої шкоди, тобто відбулось безпідставне збагачення.

04 листопада 2016 року ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» надіслало на ім»я ОСОБА_3 вимогу про повернення 28710,79 грн.

Оскільки страховик на момент здійснення страхової виплати не знав про обставини виплати страховиком заподіювана шкоди страхового відшкодування в інтересах потерпілого, то відповідно до п.3 ч.1 ст.988, п.4 ч.1 ст.991 ЦК України та п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування» страховик має право на повернення частини суми, яка не була покрита страховиком потерпілої особи, що була виплачена раніше у часі.

Окрім того, обставина безпідставності виплати (виконання умови договору) для страховика стала відома згодом. За умови добросовісності дій страхувальника та повідомлення страховика про отримане ним відшкодування, страховик міг би прийняти інше рішення. Проте, страхувальник цієї інформації не повідомив, що призвело до безпідставності виплати саме у такому розмірі.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути 16899,31 грн., що є сумою, безпідставно отриманою відповідачем від позивача.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, та не врахував, що зобов"язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв"язку із договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і постановлення нового рішення.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1600 грн. на відшкодування витрат, понесених у зв"язку із розглядом справи в суді першої інстанції та 2400 грн. у зв"язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, а всього 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» задовольнити частково.

Рішення Солом»янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» (код ЄДРЮОФОПГФ 20344871, м.Київ вул. Білоруська, 3) 16899 (шістнадцять тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять) грн. 31 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» (код ЄДРЮОФОПГФ 20344871, м.Київ вул. Білоруська, 3) на відшкодування судових витрат 4000 (чотири тисячі) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

С.В. Болотов