Ухвала

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 201/11391/17

провадження № 61-14380 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату стипендії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Університету митної справи та фінансів про стягнення на її користь компенсації за несвоєчасну сплату стипендії у розмірі 8 351 грн 05 коп. за період з 1 вересня 2013 року по червень 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді

Ходаківського М. П. від 2 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В., від 24 січня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Університету митної справи та фінансів на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строків виплати стипендії за період з серпня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 2 762 грн 90 коп., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року, у якій вона просить вказані рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

У вказаній справі ціна позову становить 8 351 грн 05 коп., яка станом

на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грнЧ100=176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату стипендії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 2 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта