Справа № 139/983/17
Провадження № 22-ц/772/628/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 рокуСправа № 139/983/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2018 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинської Н.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона та ОСОБА_4 з 02 листопада 2006 року до 08 грудня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі і мають двох спільних малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З моменту припинення подружніх стосунків між батьками, діти проживають з батьком ОСОБА_4

Протоколом № 2 засідання опікунської ради при виконкомі Морозівської сільської ради від 30 липня 2015 року прийнято рішення, відповідно до якого «у випадку, якщо на протязі шести місяців мати ОСОБА_3 не повернеться до родини і не буде приймати участь у вихованні дітей, клопотати перед Мурованокуриловецьким районним судом про позбавлення її батьківських прав».

11 квітня 2017 року на засіданні опікунської ради при виконкомі Морозівської сільської ради (протокол № 3) було прийнято рішення рекомендувати позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Про наявність таких рішень опікунської ради ОСОБА_3 довідалася на початку осені 2017 року в ході подачі доказів ОСОБА_4 при розгляді іншої цивільної справи.

Вважаючи що зазначені рішення прийняті з порушенням чинного законодавства, без врахування відносин, які склалися між нею та ОСОБА_3, просила поновити строк на оскарження рішень опікунської ради при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 30 липня 2015 року та 11 квітня 2017 року, визнати незаконними та скасувати ці рішення.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у позові до виконавчого комітету Морозівської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права, оскільки оскаржувані рішення носять рекомендаційний характер, не тягнуть за особою виникнення чи припинення у позивача будь-яких прав чи обов'язків, відтак права ОСОБА_3 не порушують та, відповідно, оскарженню не підлягають.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. /

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваними рішеннями опікунської ради при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області вирішено питання про права скаржника, оскільки при ухваленні судом рішення щодо позбавлення чи не позбавлення особи батьківських прав рішення опікунської ради беруться до уваги.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 на підставі ч.2 ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзиви на апеляційну скаргу на адресу Апеляційного суду Вінницької області не надходили.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 02 листопада 2006 року до 08 грудня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9) і мають двох спільних малолітніх синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8). З моменту припинення подружніх стосунків діти проживають разом з батьком у с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області.

30 липня 2015 року на засіданні опікунської ради при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради розглядалася заява ОСОБА_4 і за результатами її розгляду було прийнято рішення, клопотати перед Мурованокуриловецьким районним судом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо своїх дітей, якщо впродовж шести місяців вона не повернеться до родини і не буде приймати участі у вихованні дітей. Рішення опікунської ради оформлено протоколом № 2 (а.с. 10-11, 41).

На засіданні опікунської ради 11 квітня 2017 року прийнято рішення рекомендовати позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що на пропозицію сільської ради вона не відреагувала, у сім'ю не повернулася, з дітьми не проживає. Рішення оформлено протоколом № 3 (а.с. 12-13, 42).

Позивачу до початку розгляду справи про визначення місця проживання дітей не було відомо про наявність будь-яких заяв ОСОБА_4 до опікунської ради, про засідання опікунської ради та про прийняті нею рішення.

Правовий статус органів опіки та піклування в чинному законодавстві знаходить своє відображення через завдання та функції, покладенні на цей інститут, які визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України і Правилами опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року, що діють у частині, яка не суперечить названим кодексам.

Так, статтею 56 ЦК України встановлено, що органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права і обов'язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1.3 Правил опіки та піклування визначено, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Пунктом 1.6 Правил визначено, що для допомоги в роботі при органах опіки та піклування створюються опікунські ради, що мають дорадчі функції і до складу яких входять депутати, представники місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування і громадськості.

У межах своїх повноважень органи опіки та піклування розглядають спори, пов'язані з вихованням неповнолітніх дітей (п. 1.7 Правил опіки та піклування).

Згідно ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З аналізу викладеного вбачається, що опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов'язковий характер.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів. Оскаржувані рішення таким критеріям не відповідають.

Окрім того, як вбачаться з позовної заяви, оскаржувані рішення опікунської ради при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області є одним з доказів при розгляді справи щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та підлягає оцінці поряд з іншими доказами у справі.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, передбачених ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України підстав для його скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2018 року.

Суддя-доповідач: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: О.Ю. Береговий