Справа № 333/835/18
Провадження № 2/333/1039/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2018 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

за участі секретаря Барахової Г.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

З 2010 року до літа 2017 року він фактично мешкав у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 17.11.2010 року ним за власний кошт було придбано комплекс будівель, які знаходяться за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Кам'янське, вулиця Польова, будинок 18б, але згідно до договору купівлі-продажу вказане фермерське господарство було зареєстровано за відповідачем лише формально. Цей факт можуть підтвердити ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 Окрім того, згідно додатку № 1 до попереднього договору купівлі-продажу комплексу будівель від 08.11.2010 року є розписка ОСОБА_5 про те, що саме від позивача вона отримала перший внесок у розмірі 5000,00 доларів США. Позивач стверджував, що на виконання умов договору, яким встановлена розстрочка платежів, ним було оформлено у різних фінансових установах кредитні договори від 24.03.2011 року на суму 15600,00 гривень; від 21.12.2011 року на суму 96000,00 гривень, 06.03.2012 року на суму 19997,37 гривень та 09.08.2013 року на суму 23154,00 гривень.

26.08. 2011 року позивач зі своєю сестрою, ОСОБА_7, домовилися про те, що він передає їй свій будинок, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Балабіно, вулиця Червона та доплачує їй кошти в обмін на квартиру АДРЕСА_1. Лише формально вирішили оформити договір купівлі-продажу, де покупцем виступала відповідач.

Позивач зазначив, що ОСОБА_3 не мала та не могла мати грошових коштів на придбання спірного майна, оскільки у 2010 році вона переїхала з селища Приморськ до м. Запоріжжя та працювала лікарем в Дитячій обласній лікарні, а факт їх проживання однією сім'єю підтверджується показами свідків, клопотання про допит яких надано позивачем до позовної заяви та просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визнати спільною сумісною власністю комплекс будівельякі знаходяться за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Кам'янське, вулиця Польова, будинок 18 б та квартиру АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на ? комплексу будівельякі знаходяться за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Кам'янське, вулиця Польова, будинок 18б та ? квартири АДРЕСА_2.

Відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважала їх незаконними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з чим, на виконання ухвали суду від 21.02.2018 року надала в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України, відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності.

16.03.2018 року позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, в якій стверджував, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2011 року (справа №0827/2-2172/11) встановлено факт того, що фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 припинилися з вересня 2008 року, то на законних підставах ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання однією сім'єю між ним та ОСОБА_3 під час придбання майна.

Викладені у поясненнях позивача міркування, аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві на позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, відповідач вважала неприйнятними, у звязку з чим надала в порядку визначеному ст. 180 ЦПК України, заперечення на відповідь (пояснення) на вищевказаний позов, у яких вказала, що згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що дана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97 цс 11.

Отже, при вирішенні даного спору законодавець виходить з того, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу можливе за умови не перебування жодної зі сторін у іншому зареєстрованому шлюбі.

Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2011 року (справа №0827/2-2172/11), яке набрало законної сили 03.09.2011 року.

У поясненнях на відзив на вказану позовну заяву позивач стверджував, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2011 року (справа №0827/2-2172/11) встановлено факт того, що фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 припинилися з вересня 2008 року, то на законних підставах ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання однією сім'єю між ним та ОСОБА_3 під час придбання майна.

При цьому позивач не вказує на підставі якого закону він дійшов такого висновку.

Крім того, слід зазначити, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2011 року (справа №0827/2-2172/11) факт припинення шлюбних відносин не встановлювався. Лише у вступній частині цього рішення є посилання на позовні вимоги ОСОБА_1, який вказує на те, що шлюбні відносини із ОСОБА_8 припинені з вересня 2008 року.

Фактичне припинення шлюбних відносин у попередньому шлюбі значення не має, бо норми ст. 74 СК України застосовуються лише у випадку, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі.

Шлюбом, відповідно до ст. 21 СК України, є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Приймаючи до уваги, що відповідно до закону позивач перебував у зареєстрованому шлюбі до 03.09.2011 року, то з цієї дати, за наявності доказів, слід встановлювати факт проживання однією сім'єю та вирішувати питання про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке було придбане у вказаний період.

Отже, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2010 року по 03.09. 2011 року, тобто до розірвання шлюбу позивачем, та визнання права спільної сумісної власності на придбане у вказаний період (до 03.09.2011 року) майно, зокрема, на комплекс будівель, які знаходяться у с. Кам'янському по вулиці Польовій, будинок 18б, Василівського району Запорізької області, що належать відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.11.2010 року ОСОБА_9 державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори, реєстровий №2054 та квартиру АДРЕСА_3 та належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.08. 2011 року ОСОБА_10 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 3930, не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають.

Відповідач зазначила, що твердження позивача і щодо обставин придбання нерухомого майна не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються жодним доказом і спростовуються матеріалами справи, зокрема договором купівлі-продажу, посвідченим 17.11.2010 року ОСОБА_9 державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2054 та договором купівлі-продажу, посвідченим 26.08.2011 року ОСОБА_10 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 3930, копією трудової книжки ОСОБА_3, кредитним договором№ 3034 від 21.2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», у якому позивач власноруч засвідчив, «що на момент укладення цього Кредитного договору в шлюбі не перебуваю та однією сімєю з будь якою особою без реєстрації шлюбу не проживаю».

З огляду на викладене, просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги пояснення позивача, відповідача та їх представників, покази свідків, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про можливість ухвалення рішення і вважає встановленими такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97 цс 11.

Отже, при вирішенні даного спору законодавець виходить з того, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу можливе за умови не перебування жодної зі сторін у іншому зареєстрованому шлюбі.

Судом встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 17.09.1983 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2011 року (справа №0827/2-2172/11). Вказане рішення суду набрало законної сили 03.09.2011 року.

Твердження позивача про те, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2011 року (справа №0827/2-2172/11) встановлено факт того, що фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 припинилися з вересня 2008 року, то він на законних підставах просить суд встановити факт проживання однією сім'єю між ним та ОСОБА_3 під час придбання майна, суд вважає неприйнятними тому, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2011 року (справа №0827/2-2172/11) факт припинення шлюбних відносин не встановлювався. Лише у вступній частині цього рішення є посилання на позовні вимоги ОСОБА_1, який вказує на те, що шлюбні відносини із ОСОБА_8 припинені з вересня 2008 року.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що дана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Шлюбом, відповідно до ст. 21 СК України, є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

З огляду на те, що відповідно до закону позивач перебував у зареєстрованому шлюбі до 03.09.2011 року, то з цієї дати, за наявності доказів, слід встановлювати факт проживання однією сім'єю та вирішувати питання про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке було придбане у вказаний період.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Така позиція, викладена і у Постанові Верховного Суду України від 14.02.2018 року (справа № 129/2115/15-ц, провадження 61-2080св18), у якій зазначено і про те, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він у період з 2010 року до літа 2017 року проживав спільно з відповідачкою у квартирі за адресою: АДРЕСА_4.

Доказів на підтвердження проживання позивача і відповідача однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_5, у тому числі у період придбання спірного майна, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, позивачем не надано. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, допитані за заявою позивача, таких обставин не повідомляли.

Відповідач не заперечує, що після 2012 року періодично проживала за адресою реєстрації позивача, однак не визнає того, що і в той час вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували інше майно в інтересах сім'ї. Позивачем таких доказів не надано. Навпаки позивач у своїх поясненнях зазначив, що проживав завжди за зареєстрованим місцем проживання. Як вбачається з паспорту громадянина України ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 він зареєстрований 08.12. 2012 року.

Судом встановлено, що позивач і відповідач за адресами реєстрації місця проживання один одного, ніколи зареєстрованими не були, позивач завжди мав постійне зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відмінне від місця реєстрації відповідача.

Позивач стверджує, що спірне нерухоме майно він взагалі придбав за особисті кошти, а не за спільні кошти з відповідачем.

Проте, вказані твердження спростовуються письмовими доказами. Зокрема, як вбачається із п. 2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, посвідченого 26.08.2011 року ОСОБА_10 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 3930, зазначену суму я, Продавець (ОСОБА_7В) одержала від Покупця (ОСОБА_3І) повністю до підписання цього договору.

Будинок № 8а по вулиці Червоній у смт. Балабіно Запорізького району Запорізької області, який, як стверджує позивач, був предметом договору міни між ним та його сестрою, був проданий відповідачем лише 24.05.2017 року за договором купівлі - продажу, посвідченого ОСОБА_14 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий №1484, проти чого позивач не заперечував.

З огляду на вказане до свідчень ОСОБА_7, рідної сестри позивача, про те, що гроші передавав їй брат, суд відноситься критично.

Судом встановлено, що під час придбання спірної квартири відповідач проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, де до 30.09.2011 року працювала лікарем Приморської Центральної районної лікарні, що підтверджується її трудовою книжкою. Ці обставини визнані позивачем, проте останнім зазначено, що це було як відрядження дружини.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що встановлені в ч. 2 ст. 3 СК України винятки, згідно з якими подружжя вважається сімєю, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

На підтвердження сплати коштів позивачем за придбання ним за особисті кошти комплексу будівель, які знаходяться у с. Кам'янському по вулиці Польовій, будинок 18б, Василівського району Запорізької областінадано додаток №1 до попереднього договору купівлі-продажу комплексу будівель від 17.11.2010 року, дата якого співпадає з датою укладеного відповідачем договору, яку виправлено на 08.11. 2010 року. Факту укладення попереднього договору позивач не підтвердив. Пояснити інформацію, що міститься у цьому документі не зміг.

Вказаний документ містить графік погашення суми вартості комплексу будівель, без зазначення яких саме будівель та суми щомісячних платежів, які не співпадають із договором купівлі-продажу спірного обєкта нерухомості,

Наданий позивачем додаток №1 до попереднього договору купівлі-продажу комплексу будівель від 17.11.2010 року містить розписки ОСОБА_15 про те, що він передав ОСОБА_5 39600 гривень, що еквівалентно 5 тис. доларів США, а ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_15 5 тисяч доларів США. При цьому не відомо, на виконання яких зобовязань були передані вказані кошти. Допитана на судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач привозив їй гроші. Проте, що це гроші за придбання спірного майна не підтвердила.

Відповідно ж до п. 3 договору купівлі-продажу, посвідченого 17.11.2010 року ОСОБА_9 державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2054, продаж вчиняється за 25000,00 гривень, які Покупець зобовязується передати Продавцю до 31 грудня 2011 року, у безготівковій формі, та перераховувати на розрахунковий рахунок Продавця.

Крім того, відповідно до п.15 вищевказаного договору покупець повідомив продавця про те, що у шлюбі не перебуває, однією сім`єю ні з ким не проживає.

Судом встановлено, що позивач був присутній при укладенні цього договору, читав його разом із юристом, жодних застережень щодо договору не мав. Ці обставини визнані сторонами по справі.

Судом встановлено, що позивач при укладенні 21 грудня 2011 року кредитного договору №3034 з Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», який ним додано до позовної заяви, вказав: «Я, ОСОБА_1 цим засвідчую, що на момент укладення цього Кредитного договору в шлюбі не перебуваю та однією сімєю з будь якою особою без реєстрації шлюбу не проживаю». 21.12.2011 року та особистий підпис позивача.

Договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна не оскаржувалися.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2010 року по 03.09.2011 року, тобто до розірвання шлюбу позивачем, та визнання права спільної сумісної власності на придбане у вказаний період (до 03.09.2011 року) майно, зокрема, на комплекс будівель, які знаходяться у с. Кам'янському по вулиці Польовій, будинок 18б, Василівського району Запорізької області, що належать відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.11.2010 року ОСОБА_9 державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2054 та квартиру АДРЕСА_1 та належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.08.2011 року ОСОБА_10 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий №3930, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Судом також не встановлено обставин, які б свідчили, що сторони у справі у вказаний період мали почуття, притаманні подружжю, піклувалися один про одного як чоловік та дружина. Позивач на такі обставини взагалі не посилався.

Сукупність зазначених обставин спростовують доводи позивача та свідчать про недоведеність факту спільного проживання однією сім'єю без шлюбу з відповідачкою та ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат в період придбання спірного майна, тому підстави для визнання майна спільною сумісною власністю, виділення частки відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Складання повного рішення суду відкладено на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва