Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1350/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 квітня 2018 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Бойко В.Д.; позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

встановив:

16 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і зняття особи з реєстрації місця проживання.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1.

У вказаному житловому будинку з 2010 року, за згодою позивача, зареєстрований, але з цього ж часу не проживає, не бере участі в утриманні будинку, а також не сплачує комунальні послуги відповідач ОСОБА_3.

Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що відповідач ОСОБА_3 до цього часу залишається зареєстрованим у будинку, який належить позивачу та третій особі, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмета спору, що перешкоджає позивачу у повній мірі розпоряджатися своєю часткою у житловому будинку, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстрації місця проживання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали та просили задовольнити позов в частині визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Водночас у судовому засіданні позивач та його представник відмовилися від позову в частині позовної вимоги про зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин; відзив не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:

Відповідно до копії Витягу Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № 20985770 від 20 листопада 2008 року, позивачу ОСОБА_1 та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності, а саме по 1/2 частці кожному, належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Відповідно до копій довідок Михайлівської сільської ради Миколаївсько району Миколаївської області від 14 липня 2017 року та 02 квітня 2018 року у будинку, який на праві спільної часткової власності належить позивачу ОСОБА_1 та третій особі, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, зареєстрований, але не проживає відповідач ОСОБА_3 (а. с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з положеннями ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з положеннями ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у будинку, який на праві приватної спільної часткової власності належить позивачу і третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися своєю часткою домоволодіння, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у частині, яка відповідає частці позивача у праві спільної часткової власності. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 - 266, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці с. Кринички, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1) на праві спільної часткової власності, в частині, що відповідає частці ОСОБА_1 у праві приватної спільної часткової власності, а саме 1/2 частки житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Кринички, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1), судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Н. О. Шаронова

04.04.2018