Постанова

Іменем України

19 березня 2018 року

м. Київ

справа № 285/1224/17

провадження № 61-4264св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Пилиповицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Новоград-Волинського району Житомирської області, відділ освіти Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційнускаргу ОСОБА_4 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 3 серпня 2017 року у складі судді Сташківа Т. Б. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 3 жовтня 2017 року у складі колегії суддів:

Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Пилиповицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Новоград-Волинського району Житомирської області (далі - Пилиповицької ЗОШ І-ІІІ ступенів), відділу освіти Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Новоград-Волинської РДА) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що наказом директора Пилиповицької

ЗОШ І-ІІІ ступенів від 21 березня 2016 року вона була прийнята на роботу на посаду кухаря школи.

Вважала, що трудовий договір, який був укладений між нею та роботодавцем був безстроковий, оскільки між сторонами договору не було визначено терміну його дії. Після закінчення навчального року вона продовжувала працювати у школі, виходила на роботу, складала графіки обідів, і заяви про звільнення у вказаний період вона не писала.

На початку нового навчального року адміністрація школи запропонувала їй підписати трудовий договір, такі договори підписували усі працівники школи, тому, розуміючи, що зазначені трудові договори узгоджуються з відділом освіти Новоград-Волинської РДА та відповідають вимогам закону, підписала такий договір. Коли ж в кінці жовтня 2016 року їй повідомили про її звільнення, вона не прийняла вказаного до уваги, сподіваючись, що після закінчення канікул, вона знову приступить до роботи. Однак, після закінчення канікул їй відмовили у продовженні роботи.

Згодом вона дізналась, що була прийнята на роботу на підставі строкових договорів, і у зв'язку із закінченням строку дії договору її було звільнено. Зазначала, що після звільнення роботодавець не надав копії наказу про звільнення та не видав трудову книжку.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд скасувати наказ директора Пилиповицької ЗОШ І-ІІІ від 31 жовтня 2016 року про її звільнення згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України (за закінченням строку трудового договору), поновити її на роботі на посаді кухаря шкільної їдальні та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від 3 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що роботодавець, звільнивши позивача у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, діяв у межах та у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, а позивачем не доведено порушення відповідачем вимог законодавства під час її звільненні, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 3 жовтня 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення міськрайонного суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4

У касаційнійскарзі, поданій у листопаді 2017 року, ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушено норми матеріального та процесуального права.Судами не взято до уваги обставин про те, що трудовий договір позивачем укладався при умові роботи на посаді кухаря на постійній основі. Після звільнення вона не була ознайомлена з наказом про звільнення і не було видано трудову книжку, що є порушенням трудового законодавства. Крім того, не було враховано, що вона є одинокою матір'ю та на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, віком семи та дев'яти років.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди дійшли правильного висновку про те, що роботодавець, звільнивши позивача у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства, а позивачем не доведено порушення відповідачем вимог законодавства під час її звільненні.

Посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що у заяві про прийняття її на роботу вона не зазначала про строковість трудових правовідносин з роботодавцем, а тому її прийнято на роботу на безстроковій основі, є безпідставними, оскільки остання за власним волевиявленням уклала з відповідачем трудовий договір з визначеним строком дії договору, підписавши його.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від 3 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області

від 3 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников