Провадження № 22-ц/772/520/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 рокуСправа № 127/25380/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2017 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним з вимогами визнати удаваним договір позики, посвідчений 01.06.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Яровою Я.М., за реєстровим №277, визнати недійсним договір дарування грошових коштів у розмірі 120000 грн., з обов'язком передати дарунок у майбутньому, після продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_6, яка діяла в інтересах ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, як такого що вчинений проти справжньої волі внаслідок застосування психічного тиску з боку ОСОБА_6

Позов мотивований тим, що 01.06.2015 року приватним нотаріусом Яровою Я.М. посвідчено договір позики, згідно якого ОСОБА_3, позикодавець, передає у власність ОСОБА_4, позичальникові, на умовах повернення в строк до 01.06.2017 року грошові кошти у сумі 120000,00 грн.

В той же день ОСОБА_3 була написана розписка, згідно якої вона, представляючи інтереси ОСОБА_7, згідно довіреності НАН 454364 від 29.05.2015 року, укладає договір позики НАМ 422295 від 01.06.2015 року та зобов'язує ОСОБА_4 сплатити їй кошти згідно укладеного договору тільки після продажу будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно домовленості виплати за її частку будинку по вищезазначеній адресі.

Позивач вважає, що договір позики є удаваним, оскільки кошти за вказаним договором позики ніколи не передавалися, а також сторони, укладаючи договір позики, мали на меті нотаріально оформити намір ОСОБА_4 передати ОСОБА_7 в майбутньому, після продажу будинку, грошові кошти в сумі 120000,00 грн.

Позивач вважає, що насправді 01.06.2015 року було укладено договір дарування грошових коштів з обов'язком передати дарунок в майбутньому. Цей договір було укладено проти волі ОСОБА_4, оскільки укладався він під впливом насильства, а саме психологічного тиску з боку ОСОБА_3, яка погрожувала, що звернеться до суду з апеляційною скаргою на ухвалу про визнання мирової угоди, також звернеться зі скаргами, від імені бабки ОСОБА_7 на роботу позивача з вимогою звільнення його з роботи, а також погрожувала, що про дану обставину стане відомо іншим родичам.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2017 року позов був задоволений. Визнано удаваним договір позики, посвідчений 01.06.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Яровою Я.М., за реєстровим №277, визнано недійсним договір дарування грошових коштів у розмірі 120000 грн., з обов'язком передати дарунок у майбутньому, після продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_6, яка діяла в інтересах ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, як такого що вчинений проти справжньої волі внаслідок застосування психічного тиску з боку ОСОБА_6 Вирішено питання розподілу судових витрат.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_3 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважаючи, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

В свою чергу позивач ОСОБА_4 подав письмовий відзив на скаргу, в якому погоджується з рішенням суду і його висновками, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п.8 ч.1 Перехідних положень ЦПК України Апеляційний суд Вінницької області здійснює повноваження до утворення апеляційних судів в апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції були встановлені такі обставини справи.

01 червня 2015 року приватним нотаріусом Яровою Я.М. за реєстровим №277 посвідчено договір позики, згідно п.1 якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 120000,00 грн, які він зобов'язується повернути. Передачу грошей у повному обсязі здійснено до підписання цього договору. Згідно п.2 цього договору позичальник зобов'язується повернути кошти у строк до 01.06.2017 року.

Отже, апеляційний суд звертає увагу, що сторони підтвердили факт передачі та отримання коштів до підписання договору позики.

Визнаючи правочин удаваним та таким, що мав на меті приховати інший правочин, суд першої інстанції виходив з того, що розписка, написана ОСОБА_3 підтверджує справжню суть укладеного правочину та волевиявлення сторін, відповідно до якої відповідачка зобов'язує позивача передати кошти згідно укладеного договору позики тільки після продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1, згідно з домовленістю виплати за частку будинку по вищезазначеній адресі. Тобто дійсні наміри сторін були спрямовані на передачу ОСОБА_4 ОСОБА_3, яка діяла в інтересах ОСОБА_7, коштів у розмірі 120000,00 грн в майбутньому, після продажу будинку, який належав померлому ОСОБА_8 і які ОСОБА_3 називає компенсацією за частку в будинку, на який відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_8 Тобто суд прийшов до висновку, що насправді укладений правочин має ознаки договору дарування з умовою, що вбачається з розписки ОСОБА_6

Апеляційний суд Вінницької області не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права, за відсутності повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочин є дія особи спрямована на набуття або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 4 ст.202 ЦК України визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ч.2 цієї статті якщо буде встановлено, що правочин, який вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З конструкції статті убачається, що при укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Мета удаваного правочину полягає не тільки у тому, щоб приховати дійсну волю сторін, а й спричинити інші наслідки, які випливають із правочину, що прикривається.

Для кваліфікації удаваного правочину важливо, щоб частина умов удаваного та прихованого правочину збіглася.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з'ясував належним чином і не встановив основний юридичний факт, чи була у сторін дійсна воля та спрямованість, намір та прагнення приховати інший правочин - договір дарування, чи була воля сторін на наслідки за договором, який прикривається, чи насправді вони вчинили договір дарування.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги заперечення сторони правочину - відповідача ОСОБА_6, які на думку суду спростовують твердження позивача і підтверджують відсутність волі, спрямованості, наміру та прагнення на укладення іншого правочину, намагання досягнути іншого правового результату, що є головною складовою при встановлені фактичних обставин при укладенні правочину.

Крім того апеляційний суд бере до уваги і ту обставину, на яку суд першої інстанції уваги не звернув і не дав їй належної оцінки, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення справи, що і сам позивач стверджує про відсутність його волі, наміру та прагнення на приховання іншого правочину та намагання досягнути іншого правового результату - за договором дарування, а саме передати в майбутньому в якості дарунку кошти ОСОБА_6

При цьому суд враховує, що за договором позики позивач підтвердив своїм підписом, що отримав кошти від ОСОБА_6 до підписання угоди.

Доказів на підтвердження факту безгрошовості вказаної угоди позивач суду не надав.

Зміст розписки, показання свідків, на які посилається позивач, на думку колегії суддів не підтверджує та не дає підстави вважати, що між сторонами фактично було укладено удаваний правочин.

В супереч ст.81 ЦПК України позивач не довів, що укладаючи договір позики обидві сторони мали намір приховати інший правочин - договір дарування з обов'язком ОСОБА_4 передати, а ОСОБА_9В прийняти дарунок (гроші) у майбутньому.

Враховуючи відсутність у сторін дійсної волі та спрямованості, наміру та прагнення прикрити інший правочин - договір дарування, відсутність намагання досягнути іншого правового результату, які є головним елементом удаваного правочину, апеляційна інстанція приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, вагомими, вказують на очевидну невідповідність висновків суду обставинам справи.

Отже, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги з подальшим скасуванням рішення міського суду, як такого, що ухвалено з порушенням норм процесуального, матеріального права та ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.202, 235, 627, 638 ЦК України, ст.ст.81, 141, 367, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало