Справа № 204/119/18
Провадження № 2/204/558/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Федишині Р.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Красногвардійський районний відділ в місті Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

в с т а н о в и в:

09 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Красногвардійський районний відділ в місті Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Просив визнати відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради (Шевченківський і Чечелівський район) та Красногвардійський районний відділ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, зняти з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як особу, що втратила право користування житловим приміщенням. 12 лютого 2018 року позивач уточнив заявлені вимоги просив: усунути йому, ОСОБА_1, перешкоди у користуванні належною йому на праві власності АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою та зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідно до договору дарування частини квартири від 01 серпня 2006 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С., реєстр № 3042, ОСОБА_4 (донька) подарувала, а ОСОБА_1 (батько) прийняв в дар 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до договору дарування частини квартири від 31 грудня 2014 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., реєстр № 1446, ОСОБА_2 (син) подарував, а ОСОБА_1 (батько) прийняв в дар 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до довідки № 752 від 27.12.2017 року Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради за адресою: АДРЕСА_1, крім позивача, зареєстровані наступні особи: син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (відповідач), донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та онук - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Як вбачається з вищевказаної довідки, відповідач, який є сином позивача, і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 але фактично ще з жовтня місяця 2013 року, тобто до того як подарував свою частину зазначеної квартири позивачу, не проживає за місцем реєстрації і протягом тривалого періоду часу не виконує свої обов'язки, пов'язані з проживанням за місцем реєстрації, тобто не оплачує комунальні послуги, не підтримує квартиру в належному стані і т.д. Відповідно до вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2015 року відповідач був засуджений по ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі, яке він в даний час відбуває в вищевказаної виправній установі. Перебуваючи в місцях позбавлення волі, відповідач 22 грудня 2017 року уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_7, мешканкою м. Кривий Ріг, до якої на постійне місце проживання має намір переїхати після відбуття строку покарання. При особистому побаченні позивача та відповідача за місцем відбуття покарання в грудні 2017 року, останній дав добровільну згоду на зняття з реєстрації з зазначеного місця проживання, проте в даний час ухиляється від виконання відповідних процедур. В Красногвардійському районому відділі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області та у відділі формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради немає відомостей про зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання. Таким чином, відповідач, починаючи з 2013 року, тобто понад один рік не проживає за адресою, за якою зареєстрований.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно довідки Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, засуджений вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, з 10 лютого 2015 року знаходиться в місцях позбавлення волі (а. с. 15). В матеріалах справи відсутні клопотання, заяви відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд встановив такі фактичні обставини справи і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до договору дарування частини квартири від 01 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3042, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Згідно із договором дарування 1/3 ч. квартири від 31 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1446, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар 1/3 частину квартири під АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31988788 від 31.12.2014 року за ОСОБА_1 зареєстроване 1/3 частини квартири під АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування 1/3ч. квартири, серія та номер: 1446, виданий 31.12.2014, видавник: Орлов О.А., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу (а. с. 10).

Відповідно до довідки № 752 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27 вересня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім'ї /зареєстрованих/ входять: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уповноважений власник зареєстрований з 11.05.2004 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 27.07.2000 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована з 07.02.2014 року та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований з 07.02.2014 року (а. с. 11).

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2015 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року та визначити остаточне покарання до відбування у вигляді шести років позбавлення волі (а. с. 12 - 14).

Згідно довідки Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, засуджений вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, з 10 лютого 2015 року знаходиться в місцях позбавлення волі (а. с. 15).

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 де не мешкає тривалий час, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі, за комунальні послуги не сплачує з причин обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Об'єкт права власності (спірна квартира) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в ній регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно з ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Частиною 2 статті 405 ЦПК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Слід зазначити, що дійсно аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, тобто ОСОБА_1 має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Проте суд звертає увагу на наступне, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Суд наголошує на вимогу ст. 71 ЖК України, згідно з якою жиле приміщення зберігаються за тимчасово відсутніми наймачем або членом його сім'ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі протягом усього часу перебування пі вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

За таких обставин суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 за адресою спірного житла не мешкає тривалий час (понад шість місяців) з поважних причин, доказів протилежного позивачем суду не надано.

Вирішуючи вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного житла, суд враховує, що питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, а тому в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Красногвардійський районний відділ в місті Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання слід відмовити повністю.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховуючи результат розгляду справи, вважає за необхідне залишити понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 65, 71, 72, 156, 163 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1), треті особи: Красногвардійський районний відділ в місті Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса: 49000, місто Дніпро проспект Дмитра Яворницького будинок 75) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Нізік