Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 390/777/16-ц

провадження № 61-6831св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий колос»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року у складі головуючого судді Квітки О. О. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Гайсюка О. В., суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу № 390/777/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 390/777/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий колос» (далі - СТОВ «Золотий колос») про розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 17 липня 2013 року позивачу належить дві земельні ділянки площею 4,9521 га НОМЕР_3 та площею 5,2922 га НОМЕР_4 що знаходяться на території Федорівської сільської ради. Обидві ділянки призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

30 жовтня 2006 року ОСОБА_4 - попередній власник, та СТОВ «Золотий колос» уклали договори оренди землі зазначених земельних ділянок на 15 років.

Листами від 23 липня 2013 року, 11 вересня 2014 року, 24 лютого 2015 року, 25 квітня 2015 року позивач повідомив СТОВ «Золотий колос» про те, що він придбав у власність ці ділянки та просив звільнити їх. На ці листи відповіді він не отримував.

З 2013 року відповідач орендну плату не сплачує та земельні ділянки не звільняє.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд припинити дію зазначених договорів оренди від 30 жовтня 2006 року.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 29 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не надав доказів того, що відповідач мав можливість виплатити позивачу вчасно за 2014-2015 роки орендну плату і це порушило його права.

У червні 2016 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, у якій просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що право оренди на земельні ділянки за відповідачем не зареєстровано та останній систематично не сплачує орендну плату за користування ними.

У лютому 2017 року представник СТОВ «Золотий колос» подав заперечення на касаційну скаргу, у яких вказує про те, що ОСОБА_3 не надав відповідачу документів, підтверджуючих факт набуття права власності на земельні ділянки, а тому просив судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що СТОВ «Золотий колос» 30 жовтня 2006 року уклало договори оренди земельних ділянок площею 4,9521 га НОМЕР_3 та площею 5,2922 га НОМЕР_4 що розташовані за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Федорівська сільська рада, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договори зареєстровані у Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів 30 жовтня 2006 року.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 17 липня 2013 року позивач придбав у власність вказані земельні ділянки.

23 липня 2013 року, 11 вересня 2014 року, 24 лютого 2015 року, 25 квітня 2015 року ОСОБА_3 звертався до СТОВ «Золотий колос» із вимогою звільнити спірні земельні ділянки.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 зазначених вище договорів орендар регулярно сплачує податки за користування земельними ділянками (фіксований с/г податок, єдиний податок 4-ї групи) та нараховує орендну плату за використання земельної ділянки орендарю. За період 2014-2015 р.р. за бухгалтерським обліком СТОВ «Золотий колос» рахується заборгованість по виплаті орендної плати за вказаними договорами оренди в розмірі 16 000 грн.

Поштовим переказом від 30 травня 2016 ОСОБА_3 (за місцем проживання) перераховано 16 000 грн орендної плати за 2014-2015 роки.

Відповідно до частини статті 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

За положеннями частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Таким чином, до нового власника земельної ділянки переходять права та обов'язки за договором оренди, у тому числі право на отримання орендної плати.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статтею 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12.

Отже, у порушення вимог процесуального законодавства суди попередніх інстанцій на зазначені вище обставини справи уваги не звернули та не врахували наявності вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати ОСОБА_3 орендної плати за 2014-2015 роки, який повідомляв СТОВ «Золотий колос» про зміну власника земельних ділянок.

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та розірвання зазначених вище договорів оренди землі.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий колос» про розірвання договору оренди землі задовольнити.

Розірвати договори оренди земельних ділянок площею 4,9521 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та площею 5,2922 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, що розташовані за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Федорівська сільська рада, зареєстрованих у Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів 30 жовтня 2006 року за № № 194, 195.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення суду першої та апеляційної інстанції втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. І. Крат

В. П. Курило