Справа № 2/593/9/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2018 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бережани цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів поруки та додаткових угод, які були укладені на виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № 0 від 02 листопада 2006 року ( кредитний договір №1) позивач надав ОСОБА_1 кошти в сумі 50 000 доларів США із сплатою 12,3 % річних за користування кредитними коштами. 5 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода про збільшення сум кредиту до 75 000доларів США із зміною процентної ставки ( кредитний договір № 2), згідно якої ОСОБА_3 отримав додаткові кредитні кошти у сумі 25 000 доларів США з процентною ставкою 13 % річних. 25 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 ( кредитний договір № 3), згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 40 000 доларів США із сплатою 16 % річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № 1 і № 3 між позивачем та позичальником ОСОБА_3 2 листопада 2006 року та 25 вересня 2008 року було укладено іпотечний договір, згідно якого позичальник в іпотеку передав банку нежитлове приміщення - гастроном, що належить ОСОБА_3 та знаходиться в місті Бережани, на вул. Чорновола,19.

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» 2 листопада 2006 року, 5 липня 2007 року та 25 вересня 2008 року було укладено договори поруки, умовами яких передбачено, що поручитель зобов»язується відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх його зобов»язань, що виникають із укладених останнім кредитних договорів.

Заочним рішенням Бережанського районного суду від 8 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» були задоволені у повному обсязі та стягнуто із відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 902 335 гривень 19 коп.- заборгованості за договорами кредиту, а також судові витрати, понесені позивачем.

26 грудня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, посилаючись на те, що вона не мала можливості з'явитися в судове засідання, оскільки не отримувала судової повістки та про існування рішення Бережанського районного суду від 8 лютого 2010 року дізналася лише 23 грудня 2016 року від працівників Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби. У своїй заяві далі вказала, що вона не погоджується із вищевказаним рішенням суду про стягнення з неї боргу за договором кредиту через те, що суд при його постановленні не врахував того, що вона не була присутня при укладенні договорів поруки, а крім цього, судом не взято до уваги, що підпис, який стоїть на договорах поруки, виконаний не нею, а іншою особою.

24 січня 2017 року ухвалою Бережанського районного суду заочне рішення Бережанського районного суду від 8 лютого 2010 року скасовано та справу за позовом ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу було призначено до судового розгляду у загальному порядку.

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Бережанського районного суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів поруки та додаткових угод, які були укладені на виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань.

Підчас розгляду справи по суті із письмових повідомлень ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суду стало відомо, що 26 грудня 2016 року між ПАТ Укрсиббанк та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінактив було укладено Договір факторингу № 51, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 25 вересня 2008 року, укладеним між АТ Укрсиббанк та ОСОБА_1 перейшло до ТзОВ Фінансова компанія Фінактив.

Крім цього, цього ж дня, 26 грудня 2016 року між ТзОВ Фінасова компанія Фінактив та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Позика було укладено Договір факторингу № 51/1, відповідно до якого право грошової вимоги за цим же кредитним договором № 0 від 25 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ Укрсиббанк та ОСОБА_1 перейшло до ТзОВ Фінансова компанія Позика.

Після отримання судом належним чином завірених копій договорів факторингу 7 серпня 2017 року ухвалою Бережанського районного суду до розгляду вищевказаної цивільної справи у якості правонаступника позивача ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» притягнуто ТзОВ "Фінансова компанія "Позика".

В судове засідання представник ПАТ «УкрСиббанк» не з»явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник позивача-відповідача ТзОВ "Фінансова компанія «Позика» у судове засідання також не з»явився, хоч був належним чином повідомлений про день і час розгляду даної справи, про що свідчить поштове підтвердження про вручення йому судової повістки.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 та її захисник у судове засідання не з»явилися, подали суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, подані вимоги підтримують, просять їх задоволити в повному обсязі та при постановленні рішення просять врахувати, що ОСОБА_2 не була поручителем по вказаних кредитних договорах, вона не підписувала їх, а тому не повинна нести зобов»язання по не виконаних відповідачем ОСОБА_3 кредитних зобов»язаннях та просила врахувати, що вона клопотала перед судом про призначення почеркознавчої експертизи і таку експертизу судом було призначено, однак через не представлення банком оригіналів договорів поруки, почеркознавча експертиза проведена не була.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання на неодноразові виклики повторно не з"явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяви представника ПАТ «УкрСиббанк» та його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Позика», письмові пояснення відповідачки-позивачки ОСОБА_2 та її захисника, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають до часткового задоволення, а зустрічні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 2 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в даний час носить назву ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_3 були надані грошові кошти в сумі 50 000 доларів США на споживчі цілі з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,3 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 2 листопада 2017 року.

Крім того, 5 липня 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду про збільшення суми кредиту до 75 000 доларів США та зміну процентної ставки, а 25 вересня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_3 були надані грошові кошти в сумі 40 000 доларів США на споживчі цілі з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № 2, № 3 між позивачем та позичальником 2 листопада 2006 року та 25 вересня 2008 року було укладено іпотечний договір, згідно якого позичальник в іпотеку передав банку нежиле приміщення-гастроном, що належить ОСОБА_3 та знаходиться в м. Бережани, на вул. Чорновола, 19.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України передбачено сплату процентів за користування чужими грошовими коштами. Розмір процентів встановлюється договором, а статтею 549 ЦК України передбачено сплату неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності із ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно укладених договорів про надання споживчих кредитів від 2 листопада 2006 року, 5 липня 2007 року та 25 вересня 2008 року банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) у сумі 50 000 $ США, 25 000 $ США та 40 000 $ США, а позичальник ОСОБА_1 зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку і на умовах, зазначених у вказаних вище договорах.

Із оглянутих у судовому засіданні розрахунків, що містяться в матеріалах справи, видно, що загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за договорами про надання споживчих кредитів від 2 листопада 2006 року та 5 липня 2007року складає 560 703,64 гривні, а за кредитним договором від 25 вересня 2008 року його заборгованість становить 341 631,55 гривня.

У відповідності зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України та сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України незалежно від сплати процентів, що передбачено ст. 1048 ЦК України.

А так як відповідач ОСОБА_1 недотримав умов договорів, що були укладені 2 листопада 2006 року, 5 липня 2007 року та 25 вересня 2008 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», не сплатив банку своєчасно тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, тому позовні вимоги ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про стягнення з нього боргу слід задоволити в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення боргу із поручителя ОСОБА_2, то зазначені вимоги слід залишити без задоволення, а зустрічні вимоги ОСОБА_2 про визнання договорів поруки недійсними задоволити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язань, забезпечених порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із роз"яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси ( ст. 4 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бережанського районного суду від 8 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» були задоволені у повному обсязі та із відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 902 335 гривень 19 коп.- заборгованості за договорами кредиту, а також судові витрати, понесені позивачем.

26 грудня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, посилаючись на те, що вона не мала можливості з'явитися в судове засідання, оскільки не отримувала судової повістки та про існування рішення Бережанського районного суду від 8 лютого 2010 року дізналася лише 23 грудня 2016 року від працівників Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби. У своїй заяві вказала, що вона не погоджується із вищевказаним заочним рішенням суду про стягнення з неї боргу за договором кредиту через те, що суд при його постановленні не врахував того, що вона не була присутня при укладенні договорів поруки, а крім цього, судом не взято до уваги, що підпис, який стоїть на договорах поруки, виконаний не нею, а іншою особою.

24 січня 2017 року ухвалою Бережанського районного суду заочне рішення Бережанського районного суду від 8 лютого 2010 року скасовано та справу за позовом ОСОБА_4 комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу було призначено до судового розгляду у загальному порядку.

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсними договори поруки, що були укладені 2 листопада 2006 року, 5 липня 2007 року та 25 вересня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» та додаткові угоди, що були укладені 5 липня 2007 року та 30 січня 2009 року так як вищевказані документи складені у її відсутності і вона їх не підписувала. Для підтвердження достовірності зазначеної нею інформації ОСОБА_2 клопотала перед судом про призначення почеркознавчої експертизи для проведення якої нею було надано суду достатню кількість вільних та експериментальних взірців її почерку та підпису.

Для проведення по справі почеркознавчої експертизи судом вживалися заходи по витребуванню від ПАТ «УкрСиббанк» та його правонаступника ТзОВ Фінансова компанія Позика оригіналів договорів поруки, що були укладені 2 листопада 2006 року та 25 вересня 2008 року, а також додаткових угод, що укладалися 5 липня 2007 року та 30 січня 2009 року, однак, незважаючи на неодноразові письмові вимоги суду, ухвала суду від 6 квітня 2017 року про витребування документів залишилася без виконання, а зазначені документи представлені суду так і не були.

ТзОВ Фінансова компанія Позика листом за вих. № 2246 від 12 травня 2017 року (а.с.67 т.2 ) повідомило суд про те, що оригінал договору поруки № 231095, що був укладений 25 вересня 2008 року по вищевказаному позову ними буде представлено після винесення ухвали про призначення почеркознавчої експертизи.

Враховуючи вищевказане, ухвалою Бережанського районного суду 7 серпня 2017 року було призначено почеркознавчу експертизу, виконання якої було доручено експертам Тернопільського НДЕКЦ при МВС України. На виконання експертизи направлено матеріали цивільної справи із відібраними від ОСОБА_2 вільними та експериментальними взірцями її почерку та підпису.

Незважаючи на той факт, що ухвалою суду від 6 квітня та 7 серпня 2017 року, які були належним чином рекомендованим листом із повідомленням направлені позивачу- відповідачу ПАТ «УкрСиббанк» та його правонаступнику ТзОВ Фінансова компанія Позика, яких суд зобовязував подати для проведення експертизи оригінали договорів поруки, які оспорює відповідачка-позивачка ОСОБА_2, проте останні ухвали суду не виконали, оригінали договорів поруки суду не надали, а тому з вини вищевказаних фінансових установ призначена судом почеркознавча експертиза проведена не була.

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності подій встановленою.

Частиною шостою ст. 95 ЦПК України передбачено, що якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У відповідності до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

І хоч із долучених до матеріалів цивільної справи копії договору поруки № 1 від 2 листопада 2006 року та договору поруки № 231095 від 25 вересня 2008 року видно, що первісний позивач АКІБ «УкрСиббанк» уклав із ОСОБА_2 договори поруки, згідно яких остання, як поручитель, зобов'язувалася відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникатимуть з кредитних договорів № 0 від 2 листопада 2006 року, 5 липня 2007року та 25 вересня 2008 року на виконання кредитного договору № 0, укладених між кредитором і боржником. Умовами даних договорів встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору, однак ОСОБА_2, заперечуючи свою причетність до укладення зазначених договорів і посилаючись на те, що вона не була присутня при їх укладенні та підписи на них виконані не нею, а іншою особою, звернулася до суду із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи та виконала всі вимоги для її призначення, однак фінансові установи АКІБ «УкрСиббанк», який в даний час іменується ПАТ «УкрСиббанк» та його правонаступник ТзОВ Фінансова компанія Позика без поважних причин не подали суду зазначені докази, що мають суттєве значення для вирішення справи, а тому суд вважає, що вони ухилилися від проведення почеркознавчої експертизи, не надавши суду належне обгрунтування таких своїх дій, чим перешкодили у виконанні вказаної експертизи, а тому суд, враховуючи зазначене, вважає необхідним визнати той факт, що підписи в графах поручитель ОСОБА_2Ф., що міститься у договорі поруки від 2 листопада 2006 року, додатковій угоді до договору поруки від 5 липня 2007 року, додатковій угоді до договору поруки від 30 січня 2009 року та договорі поруки № 231095 від 25 вересня 2008 року, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, крім тверджень самої позивачки ОСОБА_2 даний факт підтверджується шляхом візуального огляду та порівняння підписів, що містяться в даних документах та експериментальних і вільних взірцях підписів, наданих ОСОБА_5 для проведення експертизи.

А так як позивач- відповідач ПАТ «УкрСиббанк» та його правонаступник ТзОВ Фінансова компанія Позика ухилилися від проведення почеркознавчої експертизи, не надавши належне обгрунтування таких своїх дій, чим перешкодили у проведенні вказаної експертизи, яка могла б довести підставність заявлених ними вимог та спростувати заявлені до них зустрічні вимоги ОСОБА_2, тобто на підставі ст. 81 ЦПК України вони не довели суду підставності заявлених ними вимог щодо зобовязань ОСОБА_2 та, маючи можливість, не спростували подані до них зустрічні вимоги.

А тому, на підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення боргу із поручителя ОСОБА_2, слід залишити без задоволення за їх недоведеністю, одночасно прийнявши рішення про задоволення зустрічних вимог останньої про визнання договорів поруки недійсними.

А так як позивачем та його правонаступником суду не подано нового розрахунку боргу ОСОБА_1, який фактично існує на день постановлення судом рішення, тому суд вважає необхідним стягнути із відповідача саме ту суму боргу, яка існувала на день звернення позивача до суду із зазначеними позовними вимогами та відповідно до тих розрахунків заборгованості, які містяться в матеріалах цивільної справи.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 536, 543, 546, 549, 554 1048, 1049,1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10 -12, 19, 76-81, 89, 95, 109, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПКУкраїни, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» правонастуником якого є ТзОВ» Фінасова компанія «Позика» задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» - ТзОВ "Фінансова компанія "Позика" 902 335 (дев'ятсот дві тисячі триста тридцять п"ять) гривень 19 копійок -заборгованості за договорами кредиту та 3 400 ( три тисячі чотириста) гривень судових витрат по сплаті судового збору.

Решта вимог ПАТ «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 задоволити. Визнати недійсними:

- договір поруки № 1, укладений 2 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та додаткові угоди, укладені 5 липня 2007 року та 30 січня 2009 року до договору поруки № 1 від 2 листопада 2006 року ;

- договір поруки № 231095, укладений 25 вересня 2008 року між АКІБ"УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_6