Постанова

Іменем України

19 березня 2018 року

м. Київ

справа №591/3635/16-ц

провадження № 61-10595св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко О. А., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Зарічний відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року у складі суддів: Попруги С. В., Рибалки В. Г., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та постанови державного виконавця про розшук майна боржника. Скарга мотивована тим, що 12 січня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Дворніченко Ю. В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 46101406 за виконавчим листом № 2-572/2012, виданим 18 квітня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») коштів. Копію вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував, жодних інших документів у даному виконавчому провадженні йому про відкриття виконавчого провадження також не надходило.

Строк пред'явлення вказаного виконавчого листа минув, у зв'язку з чим державний виконавець зобов'язаний був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Тому ОСОБА_4 просив скасувати оскаржувану постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Також вказував, що 9 лютого 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Дворніченко Ю. В. прийнято постанову про розшук майна боржника у виконавчому проваджені № 46101406. Відповідно до постанови оголошено в розшук та внесено до бази «Рубіж» заставлене рухоме майно - легковий автомобіль КІА Cerato, який належить ОСОБА_4

Вважав, що відомості про ухилення боржника від вимог державного виконавця не відповідають дійсності, оскільки за адресою реєстрації боржника було направлено лише копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яку він не отримав, так як працює за межами м. Суми, а інших повідомлень державний виконавець не направляв.

Посилаючись на вказані обставини, просив скасувати постанову державного виконавця про розшук майна боржника.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2016 року скаргу задоволено. Скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 12 січня 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46101406 за виконавчим листом, виданим Зарічним районним судом м. Суми 18 квітня 2013 року № 2-572/2012, про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс». Скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 9 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 46101406 про розшук майна боржника: легкового автомобіля КІА Cerato 1.6 ЕХ, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1.

Ухвала мотивована тим, що боржник ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про відкриття державним виконавцем виконавчого провадження 12 січня 2015 року та йому не направлялась постанова про розшук майна боржника від 09 лютого 2015 року, а тому вищезгадані постанови державного виконавця підлягають скасуванню.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2016 року скасовано, у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що державний виконавець, приймаючи постанови про відкриття виконавчого провадження 12 січня 2015 року та про розшук майна боржника від 09 лютого 2015 року, діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження», а тому законні права та свободи ОСОБА_4 порушені не були.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просить ухвалу апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року скасувати, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2016 року залишити в силі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що державним виконавцем порушено строки пред'явлення документа до виконання, крім того, державний виконавець не надав боржнику виконати рішення суду у добровільному порядку.

26 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 591/3635/16-ц відкрито касаційне провадження.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа № 591/3635/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Аналіз Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) свідчить, що забороняється зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»). У свою чергу, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судами встановлено, що 18 квітня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми видано дублікат виконавчого листа № 2-572/2012 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» 8 427,95 дол. США та 865, 53 грн. заборгованості за кредитним договором, а також 681, 59 грн в рахунок повернення судових витрат. Постановою ВП № 46101406 від 12 січня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Дворніченко Ю. В. відкрито виконавче провадження за цим виконавчим листом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Апеляційним судом встановлено, що виконавчий документ був вперше повернутий стягувачу 14 листопада 2014 року, а повторно пред'явлений стягувачем до виконання 12 січня 2015 року, тому строк пред'явлення виконавчого документу до виконання не був пропущений.

Згідно частини першої статті 31 «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Апеляційним судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалась боржнику, але не була ним отримана з причини відсутності адресата за адресою: АДРЕСА_1, зазначеною у виконавчому листі № 2-572/2012.

За таких обставин правильним є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Дворніченко Ю. В., оскільки ОСОБА_4 був належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

09 лютого 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Дворніченко Ю. В. прийнято постанову про розшук майна боржника у виконавчому проваджені № 46101406. Відповідно до цієї постанови оголошено в розшук та внесено до бази «Рубіж» заставлене рухоме майно - легковий автомобіль КІА Cerato, який належить ОСОБА_4

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ (частина перша статті 40 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій).

Апеляційним судом зроблено правильний висновок, що державний виконавець приймаючи постанову про розшук майна боржника від 09 лютого 2015 року, та направляючи її для виконання лише органам внутрішніх справ, діяв в межах норм закону, а тому законні права та свободи ОСОБА_4 порушені не були.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель