Постанова

Іменем України

26 березня 2018 року

м. Київ

справа № 592/5879/17-ц

провадження № 61-7119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - департамент соціального захисту населення Сумської міської ради,

представник позивача - Ситниченко Олена Валеріївна,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_5 про стягнення щомісячної грошової допомоги та компенсаційних виплат за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у складі судді Фоменко І. М. від 13 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С., від 14 листопада 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення щомісячної грошової допомоги та компенсаційних виплат.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви ОСОБА_5 від 10 вересня 2014 року та відповідних документів йому призначено щомісячну грошову допомогу як особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду на період з 01 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року.

У серпні 2016 року стало відомо, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній спеціалізованій психіатричній лікарні № 2 з 26 вересня 2014 року до 15 вересня 2015 року, а з 15 вересня 2015 року знаходиться у комунальному закладі Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», у зв'язку з чим відсутні підстави для виплати відповідачу щомісячної грошової допомоги за цей період.

Рішенням департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 19 серпня 2016 року ОСОБА_5 за період з 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2015 року перераховано допомогу, розмір набутої без достатньої правової підстави щомісячної грошової допомоги становить 6 090,00 грн, з 26 вересня 2014 року виплату допомоги припинено.

На вимогу департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради повернути грошові кошти відповідач не реагував, грошові кошти не повернув.

Ураховуючи викладене, департамент соціального захисту населення Сумської міської ради просить суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь набуту без достатньої правової підстави щомісячну грошову допомогу у розмірі 6 090,00 грн та компенсаційні виплати у розмірі 356, 85 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2017 року позов департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради набуту без достатньої правової підстави щомісячну грошову допомогу у розмірі 6 090,00 грн та компенсаційні виплати у розмірі 356,85 грн, а всього 6 446,85 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач без достатньої правової підстави отримав грошові кошти і в добровільному порядку їх не повернув.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що ОСОБА_6 з 26 вересня 2014 рокудо 15 вересня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній спеціалізованій психіатричній лікарні № 2, що призвело до безпідставного нарахування та виплати відповідачу щомісячної грошової допомоги та компенсаційних виплат, оскільки у разі якщо інвалід І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу перебуває на стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця виплата допомоги на догляд за ним припиняється, тому грошові кошти, сплачені ОСОБА_5 за вказанй вище період підлягають поверненню відповідно до вимог, передбачених статтею 1212 ЦК України.

04 грудня 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що, надаючи необхідні документи до департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради та отримуючи щомісячну грошову допомогу, він вважав, що допомога призначена та виплачена на законних підставах, він розпоряджався отриманими грошовими коштами в інтересах брата, ОСОБА_6, обставин перебування брата на лікуванні не приховував, тому не повинен повертати грошові кошти.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

06 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд встановив, що департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради на підставі заяви ОСОБА_5 від 10 вересня 2014 року та відповідних документів призначено щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду на період з 01 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року.

Згідно з відповіддю, наданою 18 серпня 2016 року заступником голови опікунської ради при органі опіки та піклуванню Сумської міської ради на запит департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній спеціалізованій психіатричній лікарні № 2 з 26 вересня 2014 року до 15 вересня 2015 року, а з 15 вересня 2015 року знаходиться у комунальному закладі Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни».

Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради було виявлено переплату щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, ОСОБА_5, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду та за розпорядженням від 19 серпня 2016 року допомогу було перераховано й за період з 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2015 року набута відповідачем без достатньої правової підстави щомісячна грошова допомога становить 6 090,00 грн.

Також на підставі заяви ОСОБА_5 йому призначено щомісячну компенсаційну виплату на догляд за інвалідом І групи або особою старше 80 років, переплата якої за період з 26 вересня 2014 року до 31 серпня 2016 року становить 356,85 грн.

Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звертався до ОСОБА_5 з листами-повідомленнями від 07 жовтня 2016 року та 13 лютого 2017 року з пропозицією добровільно повернути виплачені грошові кошти у розмірі 6 090,00 грн та 356,85 грн на рахунок департаменту, однак грошові кошти не повернуто.

Згідно з пунктом 8 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним виплата допомоги на догляд припиняється у разі якщо інвалід І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або на стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212 - 214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, оскільки підставою для припинення щомісячної грошової допомоги стало перебування ОСОБА_6 з 26 вересня 2014 року на стаціонарному лікуванні, що призвело до безпідставного нарахування та виплати відповідачу грошової допомоги за період з 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2015 року та компенсаційної виплати за період з 26 вересня 2014 року до 31 серпня 2016 року.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги про призначення та виплату позивачем грошових коштів на законних підставах є безпідставними, оскільки не узгоджуються зпунктом 8 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк