Справа № 308/3272/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря Терпай С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що ОСОБА_5 є пасинком ОСОБА_7 та встановити факт, що ОСОБА_5 проживав однією сімєю із вітчимом ОСОБА_7 більше 10 років. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 жовтня 1982 р. був розірваний шлюб між його матірю ОСОБА_8 та батьком ОСОБА_9, про що зроблений відповідний актовий запис №134. 01.02.1992 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 був укладений шлюб. З 06.12.1994 позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. 06.07.2009 помер ОСОБА_7, про що було зроблений відповідний актовий запис № 718.

Зазначає, що протягом 17 років проживав з вітчимом єдиною сімєю, вели спільне домогосподарство та вели спільний побут. Жодних серйозних конфліктів в спільній сімї за цей період часу не виникало. Останні роки, у звязку із тяжкою хворобою вітчима, позивач опікувався останнім та здійснював утримання спільної сімї, як у матеріальному плані так і в догляді за спільним домогосподарством.

Відповідач ОСОБА_6 з незрозумілих причин, не визнає той факт, що позивач є пасинком ОСОБА_10 та довгий період часу, до його смерті, проживав із ним однією сімєю. Чим самим порушує моральні права позивача на память за померлим вітчимом, що виражається в осуді в очах близьких, знайомих та родичів. Вважає, що встановлення факту, що позивач є пасинком ОСОБА_7 та спільно вів із ним домогосподарство, вів спільний побут, тобто проживав із ним однією сімєю, дасть змогу відновити порушення моральні та матеріальні права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав. Зазначив, що порушення матеріального права полягає в праві на память за вітчимом, що виразилося в осуді в очах близьких знайомих та родичів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник визнали позовні вимоги в повному обсязі. Зазначили, що позивач є пасинком ОСОБА_7, оскільки позивач є її сином, а вона була дружиною ОСОБА_7 Проживали 17 років однією сімєю, вели спільне господарство. Позивач доглядав за ОСОБА_7, коли той хворів, купляв ліки, возив до лікаря. Також зазначає, що у 2011 році судом розглядалася позовна заява з інших підстав, а саме визнання позивача спадкоємцем першої черги за законом.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що факт того, що позивач ОСОБА_5 є пасинком померлого ОСОБА_7 на підставі актових записів цивільного стану, що є чинним та не спростованні в судовому порядку, доводити в судовому порядку даний юридичний факт у позивача не має жодних правових підстав, навіть якщо й буде підтверджено невизнання даного факту ким-небудь та коли-небудь.

Щодо другої вимоги про встановлення факту проживання позивача однією сімєю з померлим ОСОБА_7 вже була предметом розгляду в суді в справі №2-1558/11, відповідно до якої згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 грудня 2011 року у даній позовній вимозі ОСОБА_5 було відмовлено. Таким чином, позовна вимога, яка була вирішена судом по суті згідно судового рішення, яке набрало законної сили не може вирішуватися по суті повторно за позовом тієї ж особи у іншій судовій справі. Вважає, що заявлений позов містить ознаки зловживання правом на звернення до суду через безпідставність та очевидно штучний характер.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_7 був її двоюрідним братом, вони були дуже близькі. Знала його дружину та пасинка ОСОБА_5, який ставився до померлого як до батька. Донька ОСОБА_6 до батька не приходила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_7 зійшовся з відповідачкою ОСОБА_2 у 1991 році, яка вже мала дитину. ОСОБА_7 прийняв дитину як свого сина, який його потім доглядав.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч..7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09.12.2014 р. заяву ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_5 проживав однією сімєю із вітчимом ОСОБА_7 більше 10 років.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області 12.03.2015 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2015 р. скасовано, а заяву залишено без розгляду з тих підстав, що існує спадковий спір. В даній ухвалі суд зазначає, що незалучена особа у справі окремого провадження ОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька та оспорює право ОСОБА_5 на спадщину після смерті її батька.

23.03.2015 р. позивач ОСОБА_5 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про встановлення факту, що ОСОБА_5 є пасинком ОСОБА_7 та встановлення факту, що ОСОБА_5 проживав однією сімєю із вітчимом ОСОБА_7 більше 10 років.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2015 р. позовні вимоги задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_5, являється пасинком ОСОБА_7 Іван7а Васильовича та встановлено факт, що ОСОБА_5, проживав однією сімєю із вітчимом, ОСОБА_7 більше 10 років.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11.11.2015 р., рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11.11.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Даною ухвалою констатовано, що встановлення факту надасть позивачу можливість відновити його порушені моральні та матеріальні права. При цьому, суди в порушення ст.ст.10, 213-314, 303,315 ЦПК України (в редакцій чинній на час прийняття рішення) не уточнили, які саме матеріальні права має на меті відновити позивач, яке його право порушене. При цьому судами не враховано заперечення відповідача, що спір про право на спадкування вже був вирішений відповідно до судових рішень, зокрема, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2011 р.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2011 р. в цивільній справі за позовом ОСОБА_13, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкування позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_13 проживали однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_7 більше як пять року до часу відкриття спадщини мають право у четверту чергу на спадкування за законом за померлим 06 липня 2009 року ОСОБА_7. Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_13 право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за померлим 06 липня 2009 року ОСОБА_7. В решті вимог визнання права власності на спадкове майно по ? частки будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Сурікова, 29 - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2011 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2011 р. скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.09.2012 рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2011 р. залишено без змін.

У серпні 2014 р. ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд у звязку з новиявленими обставинами рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2011р. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.10.2014 р. заяву залишено без задоволення.

18.12.2014 р. ОСОБА_5 вдруге звернувся до суду із заявою про перегляд у звязку з новиявленими обставинами рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2011р. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18.02.2015 р. заяву задоволено. Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2011 скасовано, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2011 р. залишено в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18.02.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Закарпатської області.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09.03.2016 р. заяву ОСОБА_5 про перегляд у звязку з новоявленими обставинами рішення апеляційного суду від 20.12.2011 залишено без задоволення.

Таким чином, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2011 р. є чинним. Як вбачається з даного рішення, в обґрунтування позовних вимог позивачами зазначається, що вони більше 10 років проживали однією сімєю із ОСОБА_7.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_5 проживав однією сімєю із ОСОБА_7 більше як пять років. Відтак спір про факт проживання однією сімєю позивача з ОСОБА_7 було вирішено. Рішення набуло законної сили, оскільки сторонами розгляду були ті ж самі відповідачі, то вона має преюдиційне значення.

Щодо вимоги про встановлення факту, що ОСОБА_5 є пасинком ОСОБА_7, суд зазначає наступне.

З аналізу ЦПК України, судом можуть встановлюватися факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Як зазначив позивач в позовній заяві та пояснив його представник в судовому засіданні, встановлення факту того що позивач є пасинком ОСОБА_7 необхідно для відновлення його права на память за померлим вітчимом. Разом з тим, встановлення такого факту не тягне за собою наслідків, від яких можуть виникнути, змінитися або припинитися будь-яке особисте чи майнове право позивача.

Крім того, суд зазначає, що факт того, що позивач є пасинком померлого ОСОБА_7 встановлюється актовими записами цивільного стану. В судовому засіданні не встановлено, що зазначені актові записи були втрачені.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку в поданій позовній заяві відсутній предмет спору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про закриття провадження в цивільній справі за позовною заявою позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю

Керуючись ст. ст. 255, 256, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_14