Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 539/2215/16-ц

провадження № 61-1406св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_4 (до зміни прізвища - ОСОБА_5),

боржник - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Діденко ІннаОлександрівна,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року у складі суддів: Гальонкіна С. А., Лобова О. А., Хіль Л. М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Діденко І. О. (далі - державний виконавець Діденко І. О.) та просила зобов'язати уповноважених осіб Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (далі - Київський ВДВС м. Полтави) вжити заходів, спрямованих на виконання виконавчого листа № 539/2837/14-ц, виданого 23 грудня 2015 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, а саме - повернути майно згідно переліку, зазначеному у виконавчому листі на адресу м. Лубни вул. Комарова, 22.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08 лютого 2016 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 539/2837/14-ц, виданого 23 грудня 2015 року про зобов'язання публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») повернути їй майно згідно переліку, зазначеного у виконавчому листі (ВП №50064909).

Вважала, що оскільки вказане майно було вивезене з будинку, що знаходиться в м. Лубни Полтавської області по вул. Комарова, 22, то боржник ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен його повернути на ту ж адресу за власний рахунок. У зв'язку з цим до ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено відповідні заяви. Державним виконавцем виконавчі дії по цьому виконавчому провадженню взагалі не проводяться та не здійснюється жодних заходів спрямованих на виконання виконавчого листа № 539/2837/14-ц.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава відмовлено. Ухвала мотивована тим, що під час виконання рішення суду державний виконавець не допустив бездіяльності та діяв в межах повноважень відповідно до закону.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в судовому рішенні, яким зобов'язано здійснити повернення вилученого майна, не зазначено, що майно повинно бути повернуто боржником на адресу будинку, з якого воно було вилучено. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій. Апеляційний суд також зробив висновок, що «державним виконавцем, так і боржником було вчинено всі можливі дії щодо повернення вилученого майна ОСОБА_5 за місцем знаходження цього майна».

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулася із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року. У касаційній скарзі просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову, якою частково задовольнити скаргу та визнати незаконною бездіяльність державних виконавців Київського ВДВС м. Полтави Діденко І. О. та Манухіна С. А.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив норми процесуального права (статті 212, 213 ЦПК України). Оскільки державний виконавець Діденко І. О. не перевірила виконання рішення суду боржником після закінчення строку для добровільного виконання судового рішення, та не наклала штраф на боржника відповідно до статті 89 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження»). Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець не повідомляв стягувача про будь-які свої дії, не надсилав копії постанов, будь-яких інших повідомлень. Крім того, державним виконавцем не здійснено заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення про повернення ОСОБА_4 вилученого майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року), передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа № 539/2215/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2015 року у справі № 539/2837/14-ц заяву ОСОБА_5 про поворот виконання рішення задоволено, допущено поворот виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про виселення з будинку. Цією ухвалою також зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_5 вилучене належне їй майно на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 вересня 2014 року у справі № 539/2837/14-ц, яке 26 грудня 2014 року на підставі акту державного виконавця Клименко С. М. на виконання виконавчого листа від 18 листопада 2014 року передані на зберігання представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» Люмаху О. О.

04 лютого 2016 року до Київського ВДВС м. Полтави надійшла заява від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 про відкриття виконавчого провадження разом із виконавчим листом виданим Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 23 грудня 2015 року, про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_5 майно, вказане в ухвалі суду від 20 серпня 2015 року.

Постановою державного виконавця Діденко І. О. від 08 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 539/2837/14-ц та надано боржнику ПАТ КБ «ПриватБанк» строк для добровільного виконання до 14 лютого 2016 року.

У зв'язку з надходженням на адресу Київського ВДВС м. Полтави 17 лютого 2016 року заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 лютого 2016 про відкладення проведення виконавчих дій, оскільки боржником несвоєчасно отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем 23 лютого 2016 року в порядку статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

26 лютого 2016 року до Київського ВДВС м. Полтави надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк», що надіслана стягувачу ОСОБА_5, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір виконати вказане рішення суду в строк до 04 березня 2016 року.

14 березня 2016 року до Київського ВДВС м. Полтави надійшла заява ОСОБА_5, яка направлена боржнику ПАТ КБ «ПриватБанк», про здійснення повернення майна на адресу будинку в м. Лубни по вул. Комарова, 23, з якого воно було вивезене.

Боржником ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 березня 2016 року подана до Київського ВДВС м. Полтави заява про намір виконати рішення в добровільному порядку за місцем знаходження вилученого майна (м. Полтава, вул. Овочева, 9) та про вжиття заходів до стягувача в разі перешкоджання проведенню виконавчих дій.

28 березня 2016 року до Київського ВДВС м. Полтави звернувся представник стягувача із заявою про роз'яснення порядку виконання ухвали, зокрема щодо місця виконання.

20 квітня 2016 року державним виконавцем сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про призначення проведення виконавчих про повернення ОСОБА_5 вилученого належного їй майна на 28 квітня 2016 року за адресою: м. Полтава, вул. Овочева, 9 (місце зберігання описаного майна).

25 квітня 2016 року стягувачу направлено роз'яснення, що передача майна згідно пункту 2 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» буде здійснюватися за місцем знаходження вилученого майна (м. Полтава, вул. Овочева, 9).

28 квітня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем зберігання вилученого майна та складено відповідний акт від 28 квітня 2016 року про те, що стягувач та представник стягувача на проведення виконавчих дій не з'явились.

25 травня 2016 року на адресу Київського ВДВС м. Полтави повернулося поштове відправлення (повідомлення про проведення виконавчий дій 28 квітня 2016 року) з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», адресоване стягувачу.

30 червня 2016 державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави на адресу сторін виконавчого провадження та представника стягувача рекомендованою кореспонденцією направлено повідомлення про призначення проведення виконавчих дій про повернення ОСОБА_5 вилученого належного їй майна на 15 липня 2016 року за адресою: м. Полтава, вул. Овочева, 9 (місце зберігання описаного майна), яке повернулося без вручення стягувачу з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

15 липня 2016 року державним виконавцем Діденко І. О. здійснено вихід за місцем зберігання вилученого майна за адресою: м. Полтава, вул. Овочева, 9 та складено відповідний акт від 15 липня 2016 року про те, що стягувач та представник стягувача на проведення виконавчих дій не з'явились.

09 серпня 2016 року державним виконавцем Діденко І. О. прийнята постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчий дій. Роз'яснено стягувачу, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 09 серпня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вважали, що під час виконання рішення суду державний виконавець Діденко І. О. не допустив бездіяльності та діяв в межах повноважень відповідно до закону. Суди зробили висновок, що в судовому рішенні, яким зобов'язано здійснити повернення вилученого майна, не зазначено, що майно повинно бути повернуто боржником за адресою будинку, з якого воно було вилучено. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої й апеляційної інстанцій.

Згідно частини другої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

У виконавчому листі № 539/2837/14-ц, виданому 23 грудня 2015 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області вказано перелік майна, яке необхідно передати стягувачу та зобов'язано боржника вчинити дії щодо передачі даного майна без зазначення місця проведення виконавчих дій саме за адресою м. Лубни, вул. Комарова, 22.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Отже, виконання рішення суду державним виконавцем Діденко І. О. за місцем знаходження майна, що підлягає передачі (м. Полтава, вул. Овочева, 9) та за місцем знаходження юридичної особи - боржника, як вказано у виконавчому документі (м. Полтава , вул. Шведська, 2) є таким, що відповідає вимогам статті 20 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин підстав для проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні за адресою м. Лубни, вул. Комарова, 22 у державного виконавця не було. Державним виконавцем і боржником було вчинено всі можливі дії щодо повернення вилученого майна ОСОБА_5 за місцем знаходження цього майна.

Доводи касаційної скарги про обов'язок боржника повернути їй майно за адресою м. Лубни, вул. Комарова, 22, є безпідставними і не відповідають встановленому законом порядку повернення вилученого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель