Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 235/6916/15-ц

провадження № 61-9641св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року у складі головуючого судді Токарєва А. Г. та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Груіцької Л. О., суддів: Біляєвої О. М., Новікової Г. В.,

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 грудня 2003 року сторони по справі зареєстрували шлюб.

До початку спільного проживання з відповідачем їй належала на праві особистої приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яку, на прохання ОСОБА_6, у 2002 році було продано, а на виручені кошти придбано автомобіль «Волга» та жилий будинок АДРЕСА_2. 22 грудня 2006 року даний будинок продано за 84 347 грн та за виручені кошти придбано гараж (бокс НОМЕР_3) в Гаражно-будівельному кооперативі № 24 за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт Масандра, вул. Стахановська.

Також, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у вересні 2010 року сторонами було придбано за 265 000 грн автомобіль Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6

З урахуванням наведеного, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь грошову компенсацію 1/2 частки вартості гаража в Гаражно-будівельному кооперативі №24 у сумі 42 174 грн та 1/2 частки вартості автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 132 500 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля Subaru Forester, 2010 року випуску, двигун 1994 куб. см, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину автомобіля Subaru Forester, 2010 року випуску, двигун 1994 куб. см, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року в частині відмови у стягненні 1/2 частини вартості спірного автомобіля скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 у частині стягнення 1/2 частини вартості спірного автомобіля задоволено частково.

Залишено за ОСОБА_6 право власності на автомобіль Subaru Forester, 2010 року випуску, двигун 1994 куб. см, кузов НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості автомобіля Subaru Forester, 2010 року випуску, двигун 1994 куб. см, кузов НОМЕР_2 у сумі 122 450 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 подав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний автомобіль з жовтня 2015 року йому не належить, оскільки він перереєстрував його на сина. Крім того, вважає, що суду не було надано доказів на підтвердження вартості автомобіля на момент ухвалення рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її із суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 642/8757/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль Subaru Forester, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільним майном подружжя.

Оскільки доказів щодо підтвердження вартості даного автомобіля позивачем суду надано не було, суд вважав за можливе визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 його частину.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 1/2 частини вартості спірного автомобіля та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що ринкова (дійсна) вартість автомобіля, зареєстрованого за відповідачем, складає 244 900 грн і здійснити поділ даного майна між сторонами в натурі неможливо.

Колегія погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

Судом встановлено, що 27 грудня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено шлюб.

Під час шлюбу сторони придбали автомобіль Subaru Forester, 2010 року випуску, двигун 1994 куб. см, кузов НОМЕР_2, зареєстрований у ВРЕР-3 за ОСОБА_6

Відповідно до звіту про оцінку зазначеного вище автомобіля його ринкова (дійсна) вартість складає 244 900 грн.

Таким чином апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 1/2 частини вартості спірного автомобіля.

Неподання звіту про оцінку спірного автомобіля до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, а тому апеляційний суд правомірно дослідив його.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року у не скасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року у не скасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат