Справа № 461/2164/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/508/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Ніткевича А.В., Цяцяка Р.П.,

секретар Бохонко Е.Р.,

без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

23 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, покликаючись на те, що 26.09.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали договір № б/н про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч умовам кредитного договору відповідачка не виконала договірних зобов'язань та станом на 28.02.2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 30622,87 грн. Просило позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк».

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення ототожнив поняття договору та платіжної картки та стверджує, що різні поняття. Посилається на те, що договір про надання банківських послуг це форма договору, який укладається між банком та держателем платіжної картки, а платіжна картка спеціальний платіжний засіб. Стверджує, що закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між банком та відповідачем. Вважає, що підлягали нарахуванню суми, нараховані за останні три роки, тобто у межах строку позовної давності. Вважає, що висновок суду про пропуск строку позовної давності не відповідає дійсним обставинам справи. Посилається на те, що умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність зв невиконання цього обовязку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зазначає, що умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, тому початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Стверджує, що суд не взяв до уваги умови щодо подовження дії договору та посилається на те, що зобовязання, які не виконані у межах річного строку дії договору, при продовженні останнього продовжують існувати. Вважає, що також підлягали задоволенню вимога банку про стягнення процентів, нарахованих в межах останніх трьох років та вимога про стягнення штрафів, нарахованих в межах останнього року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження, та ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму, розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено такі обставини.

26.09.2011 року ПАТ «ПриватБанк» відповідачеві ОСОБА_3 надано кредит на суму 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 20,40%, що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 26.09.2011 року.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 23.02.2017 року заборгованість становить 30622,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1002,40 грн., заборгованість по процентам у розмірі 23617,14 грн., заборгованість за пеню та комісію 4068,91 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1434,42 грн..

23 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало в суд позов про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. (а.с.3)

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ( ст..510 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк.

В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову у зв»язку з пропуском строку позовної давності, суд обгрунтовано виходив з того, що згідно наданого розрахунку заборгованість за договором №б/н від 26.09.2011 року почала нараховуватись з 26.10.2011 року, то саме цього дня позивач довідався про порушення свого права, однак позов подав в березні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності про застосування якого подано заяву відповідачкою.

Висновки суду відповідають дослідженим доказам та положенням закону.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 614 цс 14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а відтак, оскільки суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції не подано жодного доказу на підтвердження того, що строк дії картки не сплив станом на 27 березня 2014 року, колдегнія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на умови щодо подовження дії договору.

З цих же підстав слід визнати безпідставним твердження в апеляційній скарзі про те, що підлягали задоволенню вимога банку про стягнення процентів, нарахованих в межах останніх трьох років та вимога про стягнення штрафів, нарахованих в межах останнього року.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Ніткевич А.В.

ОСОБА_4