Ухвала

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 387/700/17

провадження № 61-5034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Згода»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Згода», яка підписана представником Булаховим Віктором Дмитровичем, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року у складі судді: Цоток В. В. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року у складі суддів: Черненко В. В., Кіселика С. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» (далі - ТОВ «Згода») про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,5525 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-017 від 10 березня 2017 року.

Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ «Згода» на підставі договору оренди землі від 31 грудня 2007 року.

Звернувшись 12 липня 2017 року до державного реєстратора, позивач з'ясував, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 лютого 2017 року зареєстровано додаткову угоду від 15 вересня 2016 року до договору оренди землі від 31 грудня 2007 року, якою продовжено термін дії договору оренди на 10 років, тобто до 08 вересня 2028 року. Позивач вказав, що додаткову угоду не підписував, згоду на внесення змін у договір не надавав та не передавав нікому права на підписання такої додаткової угоди.

Просив суд визнати додаткову угоду від 15 вересня 2016 року, зареєстровану 17 лютого 2017 року, до договору оренди землі від 31 грудня 2007 року, укладену між ОСОБА_4 та ТОВ «Згода» недійсною.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року, позов задоволено.

Рішення мотивовані тим, що підпис від імені позивача в додатковій угоді від 15 вересня 2016 року, право оренди на підставі якої зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 лютого 2017 року за № 19170248, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання ОСОБА_4 в установленому законом порядку повноважень іншій особі на укладення та підписання оспорюваного правочину стороною відповідача не надано. У зв'язку із чим, суди зробили висновок, що спірна додаткова угода має бути визнана недійсною, оскільки вона не підписана орендодавцем та не відповідає його внутрішній волі.

У січні 2018 року ТОВ «Згода», через представника Булахова В. Д., звернулося із касаційною скаргою на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 06 жовтня 2017 року № 332/333/17-27; висновок експертизи не містить категоричної відповіді про підписання спірної додаткової угоди іншої особою; текст оскарженого рішення не відповідає звукозапису судового засідання.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року ОСОБА_4 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Відзив мотивований тим, що позивач не підписував спірну додаткову угоду та не передавав повноважень на її підписання.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 387/700/17 за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель