Справа № 307/2794/17
Провадження № 2/307/279/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівської селищної ради про визнання права власності на спадковий житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Дубівської селищної ради, де третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадковий житловий будинок. В позовній заяві зазначила, що її батькам, матері ОСОБА_3, яка померла 18 серпня 2005 року та батькові ОСОБА_4, який помер 11 квітня 2017 року, до смерті належав житловий будинок з надвірними спорудами в смт. Дубове, вул. Чендея, 20«а», колишня вул. Комсомольська. Спадковий житловий будинок відповідно до довідки Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 10 листопада 2017 року не зареєстрований на її батьків, а тому вона вимушена звернутися до суду. Про те, що спірний спадковий житловий будинок до смерті належав її батькам свідчить будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, в якому є рішення Дубівської селищної ради від 29 січня 1991 року за №10 про виділення батькам земельної ділянки під будівництво житлового будинку, проект забудови земельної ділянки, дозвіл на право виконання будівельних робіт. Також її батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішенням Дубівської селищної ради №32 від 20 травня 1986 року було виділено земельну ділянку під будівництво надвірних споруд по вул..Чендея, 20 (Комсомольська), де вони разом збудували літню кухню, сарай (хлів). Згідно довідок Дубівської селищної ради за спадковим житловим будинком рахується земельна ділянка площею 0,05 га. Довідкою Дубівської селищної ради стверджується, що до смерті в спадковому житловому будинку проживали її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Після смерті 11 квітня 2017 року її батька ОСОБА_4 вона звернулася із заявою в нотаріальну контору за прийняттям спадщини, а її сестра ОСОБА_2 відмовилася від своєї долі у спадковому майні на її користь, про що свідчить посвідчена нотаріусом заява. Таким чином, на день звернення з позовом до суду, тільки вона являється спадкоємцем після смерті своїх батьків і має право претендувати на їх спадкове майно.

Просить суд визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно будинок, який розташований в смт. Дубове, вулиця Чендея, 20 «а» (колишня Комсомольська, 20), Тячівського району, Закарпатської області.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити.

Представник Дубівської селищної ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що вона не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася 25 лютого 1961 року в смт. Дубове, її батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та після одруження з ОСОБА_6 позивачка змінила прізвище з ОСОБА_3 на Брай, що стверджується її свідоцтвами про народження та одруження, паспортом громадянина України.

Відповідно до будівельного паспорту №25 від 8 травня 1991 року на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника та будівельного паспорту на забудову господарських споруд батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були забудовниками будинку, розташованого в смт. Дубове, вулиця Комсомольська, 20, Тячівського району.

Рішенням виконкому Дубівської селищної ради від 20 травня 1986 року за №32 ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво надвірних споруд в смт. Дубове, вулиця Комсомольська, 20, Тячівського району.

Рішенням Дубівської селищної ради від 29 січня 1991 року за №10 ОСОБА_4 виділено земельну ділянку, площею 0,05 га. для будівництва індивідуального житлового будинкув смт. Дубове, вулиця Комсомольська.

16 серпня 2005 року померла ОСОБА_3, а 11 квітня 2017 року помер ОСОБА_4, які являлись батьками позивачки ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвами про їх смерть.

Згідно довідок №6079, №6080 від 3 листопада 2017 року, виданих Дубівською селищною радою, покійні батьки ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 16.08.2005 року та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 11.04.2017 року, постійно до дня смерті проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, нова вул. Чендея, 20«а» і на день смерті ОСОБА_4 в зазначеному будинку ніхто не проживав.

Довідкою №6082, виданою Дубівською селищною радою 3 листопада 2017 року стверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешк. смт.Дубове, вул.. Суворова, 152, є єдиною спадкоємницею після померлого батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 11.04.2017 року та постійно до дня смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, нова вул. Чендея, 20«а».

Згідно довідки Дубівської селищної ради від 03.04.2017 року за №1806 за житловим будинком, який розташований в смт. Дубове по вул. Чендея 20«а» (колишня Комсомольська,20), згідно земельно-обліковим документам закріплена земельна ділянка площею 0,05 га.

Згідно довідки №07/368 від 10.11.2017 року, виданої ТРПТІ, станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: смт.Дубове, Чендея 20«а» (колишня Комсомольська,20) в Тячівському районному підприємстві технічної інвентаризації не було зареєстровано.

Також встановлено, що 26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 11 квітня 2017 року.

Згідно заяви іншого спадкоємця ОСОБА_2 від 26 червня 2017 року стверджується, що вона відмовилася від спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_4, який помер 11 квітня 2017 року, на користь сестри ОСОБА_1.

Листом державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори №197/01-16 від 19.02.2018 року стверджується, що після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 11 квітня 2017 року, свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо видати у звязку з відсутністю у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спадкове майно, зареєстрованих у встановленому законом порядку, тобто в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На даний час позивачкою виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований в смт. Дубове, вул. Чендея 20«а» (колишня Комсомольська, 20), Тячівського району, в якому зазначено, що загальна площа будинку становить 43,70 квадратних метрів, а житлова 16,80 квадратних метрів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивачка як спадкоємець за законом у встановленому порядку прийняла спадщину, подавши в установлений строк в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4, однак нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в смт. Дубове, вул. Чендея 20«а» (колишня Комсомольська, 20), Тячівського району, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на дане нерухоме спадкове майно.

Зазначена обставина перешкоджає позивачці в оформленні спадщини на житловий будинок в нотаріальному порядку.

Також встановлено, що житловий будинок в смт. Дубове, вул. Чендея 20«а» (колишня Комсомольська, 20), Тячівського району, на даний час не зареєстрований, однак його забудовниками згідно даних будівельного паспорту №25 від 8 травня 1991 року були батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Положенням ч.1-2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В ч.3 ст.1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з наданих доказів, спадковий будинок знаходиться в населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4, який володів житловим будинком, розташованого в смт. Дубове, вулиця Чендея, 20«а» (колишня Комосомльска, 20), Тячівського району, Закарпатської області, однак відсутність державної реєстрації зазначеного будинку перешкоджає позивачці в оформленні спадщини на нього в нотаріальному порядку.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням вимог ст.ст. 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд вважає, що невизнане право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивачку.

На підставі та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 247, 258, 259 ЦПК України,ст.ст.328, 392, 1217, 1218, 1268 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_7, України, право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 43,70 квадратних метрів, житловою площею 16,80 квадратних метрів, що розташований в смт. Дубове, вулиця Чендея, 20 «а» (колишня Комосомльска, 20), Тячівського району, Закарпатської області, України, в цілій частині.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Головуючий : В.І.Бобрушко