Справа № 683/3003/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Цішковського В.А.

за участю секретаря Крупської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (місце знаходження про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом і просять визнати за кожним з них право власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову вказують, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 січня 1998 року відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгосптехніка» належить по 1/2 частці квартири, що знаходиться за вказаною адресою. В даний час позивачі обмежені в користуванні та розпорядженням квартири, оскільки правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру є таким, що не відповідає вимогам закону. Зокрема, вказане свідоцтво про право власності на житло видане не уповноваженим органом та відсутні відповідні відмітки, які є обовязковими для правовстановлюючого документу на квартиру. Так, свідоцтво про право власності на житло квартиру, було видане відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгосптехніка» на підставі розпорядження (наказу) від 17 грудня 1997 року №25, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися із заявами про розгляд справи за їхньої відсутності позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, який належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не зявився про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідност.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.5 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обов'язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили Цивільного кодексу України та Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 січня 1998 року відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгосптехніка» належить по 1/2 частці квартири, що знаходиться за вказаною адресою.

Позивачі обмежені в користуванні та розпорядженням квартири, оскільки правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру є таким, що не відповідає вимогам закону.

Зокрема, вказане свідоцтво про право власності на житло видане не уповноваженим органом та відсутні відповідні відмітки, які є обовязковими для правовстановлюючого документу на квартиру. Так, свідоцтво про право власності на житло квартиру, було видане відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгосптехніка» на підставі розпорядження (наказу) від 17 грудня 1997 року №25, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги.

Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними позивачів; свідоцтвом про право власності на житло 08 січня 1998 року; довідкою Старокостянтинівського БТІОР від 06 жовтня 2017 року № 1004.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід визнати право власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст. 141, 206, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 392, 328, 331 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини № 4 в будинку 78 по вул. Ізяславська, в м.Старокостянтинові, Хмельницької області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини № 4 в будинку 78 по вул. Ізяславська, в м.Старокостянтинові, Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2018 року.

Суддя