№ 207/3331/17
№ 2/207/197/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Камянське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Крупновій І.М. , за участю представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Камянське справу № 207/3331/17 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Барєр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку , моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Барєр» , у якій просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 1 лютого 2017 року по 1 грудня 2017 року у сумі 39686 гривень 40 копійок , моральну шкоду у сумі 10000 гривень , оскільки згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року з відповідача ДП «Барєр» стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 19 грудня 2015 року по 1 лютого 2017 року в сумі 53614 гривень 80 копійок , відшкодування моральної шкоди 200 гривень 00 копійок . Рішення суду відповідачем не виконано . Довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини , виникла заборгованість по комунальним послугам , що завдало моральних страждань .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлений позов підтримав повністю і пояснив , що згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року з відповідача ДП «Барєр» стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 19 грудня 2015 року по 1 лютого 2017 року в сумі 53614 гривень 80 копійок , відшкодування моральної шкоди 200 гривень 00 копійок . Рішення суду не виконано . Вважає що підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 1 лютого 2017 року по 1 грудня 2017 року у сумі 39686 гривень 40 копійок . Крім того , підлягає відшкодуванню моральна шкода , тому що був позбавлений засобів до існування , порушення його законних прав привело до моральних страждань . Підприємство виплачувало заробітну плату своїм робітникам .

Представник відповідача ДП «Барєр» ОСОБА_1 заявлений позов не визнав і пояснив , що підприємство у звязку з відсутністю державного фінансування не мало можливості розрахуватися з позивачем . Також підприємство не мало можливості розрахуватися з позивачем за рішеннями суду з-за відсутності фінансування з Державного бюджету України . Кошти , які надходять з бюджету , мають цільове призначення . Коштів на виплату заборгованості за попередні роки , не передбачено . Тому відсутня вина підприємства у затримці розрахунку з позивачем . Крім того , позивачеві відшкодовувалася моральна шкода , а згідно діючого законодавства вона відшкодовується одноразово .

Суд , вислухавши пояснення позивача , представника відповідача , вивчивши матеріали справи , вважає , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що позивач ОСОБА_2 працював в ДП «Барєр» , на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року його було поновлено на роботі на посаді заступника начальника служби безпеки та адміністративного забезпечення . Позивач звільнений 18 грудня 2015 року за угодою сторін . Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року з відповідача ДП «Барєр» на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 19 грудня 2015 року по 1 лютого 2017 року в сумі 53614 гривень 80 копійок , відшкодування моральної шкоди 200 гривень 00 копійок ( а.с. 7 - 12 , 98 - 99 ) . Рішення суду не виконано , про що не заперечували позивач та представник відповідача у судовому засіданні .

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки , передбачені в ст. 116 КЗпП України , підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні , що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства , установи , організації суми в день звільнення , коли ж він у цей день не був на роботі , наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок , суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку , а при не проведенні його до розгляду справи до дня постановлення рішення , якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини . Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності .

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено , що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так , що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк , перебіг якого розпочинається з дня , коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те , що власник або уповноважений ним орган , з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум , фактично з ним розрахувався .

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода , обчислена , як правило , у грошовому виразі , яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу .

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки , встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця , погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками , обраними і уповноваженими трудовим колективом) , але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу , що не перевищує шістнадцяти календарних днів , та не пізніше семи днів після закінчення періоду , за який здійснюється виплата .

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства , установи , організації , провадиться в день звільнення . Якщо працівник в день звільнення не працював , то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок . Про нараховані суми , належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум .

Розрахунок з позивачем на час розгляду справи не здійснений , що підтвердив позивач і про що також не заперечує представник відповідача .

Доводи представника відповідача про відсутність вини підприємства у затримці розрахунку , суд вважає такими , що не відповідають наданим суду доказам .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом .

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини , які визнаються учасниками справи , не підлягають доказуванню , якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання . Обставини , які визнаються учасниками справи , зазначаються в заявах по суті справи , поясненнях учасників справи , їхніх представників . Обставини , встановлені рішенням суду у господарській , цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини , якщо інше не встановлено законом .

Згідно правових позицій , викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року , передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки , зазначені в ст. 116 КЗпП України , при цьому визначальними є такі обставини , як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку . Порушення процедури про банкрутство роботодавця , наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби , незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти .

Працівникам підприємства виплачується поточна заробітна плата , про що наголошує позивач і не заперечує представник відповідача . Тому суд вважає , що відповідач мав можливість провести розрахунок з позивачем . Крім того , наявність вини підприємства у затримці розрахунку підтверджується рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року , яке набрало законної сили , про свідчать матеріали справи № 207/3119/16 , які були оглянуті у судовому засіданні .

Таким чином підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 1 лютого 2017 року по 1 грудня 2017 року . Виходячи з копії довідки ДП «Барєр» ( а.с. 6 ) середня денна заробітна плата складає 190,80 гривень , що також підтверджується рішеннями Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року , яке набрали законної сили . Кількість днів затримки 208 робочих днів . Середній заробіток за час затримки розрахунку складає 39686 гривень 40 копійок .

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди , суд вважає , що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав .

Згідно ч. 5 ст. 23 ЦК України 2003 року моральна шкода відшкодовується одноразово , якщо інше не встановлено договором або законом .

Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року на користь ОСОБА_2 з відповідача стягнуто відшкодування моральної шкоди в сумі 200 гривень . Таким чином , позивачу відшкодована моральна шкода , завдана затримкою розрахунку з ним . Наявність інших душевних страждань позивачем не доведено.

При розподілу судових витрат суд враховує , що позов задоволено частково , позивача звільнено від сплати судового збору , тому необхідно стягнути з відповідача судовий збір на користь держави .

Керуючись ст. 94 , 115 , 116 , 117 , 237-1 КЗпП України , ст. 23 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

Заявлений позов задовольнити частково .

Стягнути з Державного підприємства «Барєр» , місцезнаходження : м. Камянське Дніпропетровської області , проспект Аношкіна , 179-Б , ідентифікаційний код юридичної особи : 31330051 , на користь ОСОБА_2 , місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1 - 36 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку 39686 гривень 40 копійок .

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити .

Стягнути з Державного підприємства «Барєр» на користь держави судовий збір 704 гривні 80 копійок .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба