ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

м.Суми

Справа №584/1058/17

Номер провадження 22-ц/788/252/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 06 грудня 2017 року в складі судді Толстого О.О., ухваленої у м. Путивль,

в с т а н о в и в:

13.09.2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 124 117,00 грн. матеріальної шкоди, заданої внаслідок пожежі.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником 3/5 частини житлового будинку садибного типу АДРЕСА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася пожежа з вини інших співвласників будинку - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які загинули на місці події, та внаслідок чого було пошкоджено його частину будинку. Матеріальні збитки, відповідно до експертної оцінки, становлять 124 117,00 грн. Спадкоємцем після їх смерті є ОСОБА_2, який набув право власності на спадкове майно на підставі рішення суду від 17.01.2017 року. Після набрання вказаним рішенням законної сили, він звертався до ОСОБА_2 з вимогами про відшкодування шкоди, на що останній обіцяв відшкодувати шкоду, але потім перестав відповідати на телефонні дзвінки. В червні 2017 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу з проханням вирішити спір в добровільному порядку, але ОСОБА_2 проігнорував дану вимогу, що і стало підставою звернення до суду із позовом.

04.12.2017 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва - Артема) та 2/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 а також просив до набрання рішенням у справі чинності заборонити ОСОБА_2 у будь-який спосіб вчиняти дії щодо вказаного нерухомого майна.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що заявлена сума матеріальної шкоди є значною, а відповідач після останнього судового засідання заперечував щодо її відшкодування. До того ж, йому стало відомо, що ОСОБА_2 намагається реалізувати все належне йому майно, в тому числі і вказані квартиру та частину житлового будинку. Вважає, що відсутність майна у власності відповідача в подальшому унеможливить виконання рішення суду про стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 06.12.2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Накладено арешт на 2/5 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 а також трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_2 У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить постановити ухвалу, якою скасувати оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, та постановити ухвалу з цього питання.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не взяв до уваги того факту, що відповідно до договору дарування від 30.11.2017 року арештована квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_3, чим порушив її права, та наклав арешт на майно, що не належить відповідачу, що є підставою скасування оскаржуваної ухвали та відмову у задоволенні заяви позивача в частині накладення арешту на вказану квартиру.

В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходійло.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідно до п.3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі рішення суду від 17.01.2017 року за відповідачем визнано право власності в порядку спадкування на 2/5 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 вартістю 50060,00 грн., а також трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 75035,00 грн., що розташовані в м. Путивль. Тому, враховуючи існуючий ризик відчуження даного майна та виникнення труднощів щодо виконання рішення суду в разі задоволення позову, співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, наклав арешт на вказане нерухоме майно.

Проте з таким висновком місцевого суду в частині накладення арешту на трикімнатну квартиру колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналогічні положення містила і ст. 152 ЦПК України, у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, а саме позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, за умови, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливо за сукупністю таких умов: існування між сторонами по справі реального спору та загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; належність майна відповідачу на праві власності.

Підставами звернення ОСОБА_1 до суду із завою про забезпечення позову є наявність спору між ним та ОСОБА_2 з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача та, як вважає останній, існування загрози невиконання можливого рішення суду про задоволення позову у зв'язку із вчиненням дій відповідачем з реалізації нерухомого майна отриманого у спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 17.01.2017 року, що набрало законної сили 13.02.2017 визнано за ОСОБА_2 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та після смерті бабці ОСОБА_4, які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14, 15).

Також цим рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності на: 2/5 частки житлового будинку, загальною площею 94,8 кв. м., житловою - 38,3 кв.м. з окремими надвірними спорудами: сарай «Б», вбиральня «У», погріб «Пг», огорожа № 1-2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2

Зазначено право власності на вказані об'єкти нерухомого майна пройшло державну реєстрацію 22.02.2017р.

Але відповідно до договору дарування від 30.11.2017 року ОСОБА_2 подарував матері ОСОБА_3 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 57 - 59).

Таким чином, на час постановлення оскаржуваного судового рішення вказана трикімнатна квартира, на яку ОСОБА_1 просив накласти арешт в рамках забезпечення його цивільного позову, вже не перебувала у власності відповідача по справі - ОСОБА_2

Проте, суд першої інстанції вказаних обставин не з'ясував та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на трикімнатну квартиру.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції в частині накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, на підставі ст. 376 ЦПК України, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 320,00 грн. у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381,382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 06 грудня 2017 року в частині накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 скасувати та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на цей об'єкт майна .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 320,00 грн. у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2018 року.

Головуючий - С.С.Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко