Справа № 727/1074/18
Провадження № 2/727/575/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді - Семенка О.В.
при секретарі - Гончарук Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцірембуд» про виселення,-
02 лютого 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцірембуд» про виселення.
Однак, вселитись у своє приміщення вона не має можливості, через те, що відповідачі до цього часу вказане приміщення не звільнили та продовжують там проживати без будь-яких на те законним підстав.
Відповідачі своїми діями, які полягають у неправомірному користуванні приміщенням, що належить їй на праві власності порушують її право на володіння, користування та розпорядження власним приміщенням.
В судове засідання позивачка не зявилась, від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
В судове засідання відповідачі не зявилися, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у звязку з чим, відповідно до ст.ст. 223, 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Проаналізувавши викладені в позовній заяві обставини, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 01 жовтня 2005 року між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ „Чернівцірембуд було укладено строковий сплатний договір найму житла у будинку відомчого житлового фонду ТОВ „Чернівцірембуд (а.с.14).
Згідно п.3 умов Договору найму житла передбачено термін дії договору, що договір діє на протязі року з моменту підписання договору. Договір може бути продовжений за згодою сторін.
Відповідно до умов п. 1.3.11. Договору найму житла передбачено, що відмова заключати договір найму тягне за собою відповідальність, як і в випадку п. 1.3.10. ;
Згідно п. 1.3.10 Договору найму житла встановлено, що у випадку несплати більше 2 місяців наймач підлягає виселенню у встановленому порядку без надання житлової площі.
Договір найму житла був укладений між ТОВ „Чернівцірембуд та відповідачем ОСОБА_2 строком на один рік.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 821 ЦК України передбачено, що до договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822- 824 цього Кодексу.
Після закінчення дії Договору найму житла ТОВ „Чернівцірембуд неодноразово повідомляло про необхідність укласти відповідачам новий договір найму житла, що підтверджується листами ТОВ „Чернівцірембуд від 22.03.2016 р. за №07, 09.06.2016 р. за №17 та 08.08.2017 р. за №45 (а.с.19-20,22).
Однак нового договору найму житла між відповідачами та ТОВ „Чернівцірембуд не було укладено.
Отже, з урахуванням вимог ч.1, ч.2 ст.182 та ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) позивачка набула право власності на вказане приміщення 2-го поверху, загальною площею 28,30 кв.м, що знаходяться в м. Чернівці по вулиці Полєтаєва під номером 12 (дванадцять).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Однак, вселитись у своє вказане вище приміщення позивачка не має можливості, через те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до цього часу вказане приміщення не звільнили та продовжують там проживати без згоди позивачки.
Таким чином, відповідачі з часу закінчення строку дії Договору найму житла, безпідставно користується спірними приміщеннями і зобовязані були звільнити їх ще до 3 листопада 2017 року, до укладення позивачкою з ТОВ „Чернівцірембуд договору купівлі-продажу вказаних приміщень.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачі своїми діями, які полягають у неправомірному користуванні спірним приміщенням, порушують право позивача як власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.
При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як вбачається з матеріалів справи позивачкою укладено угоду на надання правничої допомоги з представником. Однак, доказів понесених витрат на оплату юридичних послуг позивачем не надано.
Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з врахуванням наведених норм закону, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., а в частині заявлених вимог щодо стягнення суми витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 2000,00 грн. слід відмовити, оскільки дані витрати документально не підтверджені.
Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 141, 169, 223, 280-283 ЦПК України,суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1.
В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ Семенко О.В.