АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 року м. Одеса

справа № 508/750/17

провадження № 22-ц/785/1772/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Сєвєрової Є.С., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

представник позивача ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Миколаївського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року про закриття провадження у цивільній справі у складі суддіГоробець В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 листопада 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 645, за умовами якого останній надано кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою 20 % річних на строк до 15 листопада 2009 року. Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 09 червня 2009 року задоволено позов банку до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на те, що кредитний договір не було розірвано, а ухвалення рішення суду не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за договором, то з моменту ухвалення рішення суду відповідно до п.1.6.1.2 договору було нараховано відсотки та пеню, у звязку з чим станом на 13 липня 2017 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 13473,05 грн., з яких:

-прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 грудня 2006 року по 14 листопада 2016 року 5850,20 грн.;

-пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 13 липня 2016 року по 13 липня 2017 року 172,65 грн.;

-пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 13 липня 2016 року по 13 липня 2017 року 329,72 грн.;

-інфляційні втрати за основним боргом за період з 13 липня 2014 року по 13 липня 2017 року - 3207,60 грн.;

-інфляційні втрати за відсотками за період з 13 липня 2014 року по 13 липня 2017 року 3292,37 грн.;

-3 % річних по основному боргу за період з 13 липня 2014 року по 13 липня 2017 року 271,25 грн.;

-3 % річних по відсоткам боргу за період з 13 липня 2014 року по 13 липня 2017 року 349,26 грн.,

які позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку, та судовий збір у розмірі 600 грн. (а.с.1-2).

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 18 серпня 2017 року відкрито провадження у справі (далі справа №508/750/17) а.с.29.

В листопаді 2017 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву про закриття провадження у справі з підстав, зазначених у п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (а.с.54).

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року провадження у справі закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) (а.с.64).

В апеляційній скарзі банк просить ухвалу суду про закриття провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Неправильність судового рішення обґрунтовано порушенням судом норм процесуального права (а.с. 69-71).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, посилаючись на дотримання судом першої інстанції вимог чинного законодавства при постановленні ухвали про закриття провадження у справі (а.с.92).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.88-89).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року розгляд справи призначено на 27 березня 2018 року о 16 год.00 хв. у приміщенні апеляційного суду Одеської області (а.с.94).

Відповідно до положень пункту 9 частини 1 Перехідних положень до Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року №2147-VШ, що набрав чинності з 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник банка, а також відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 27 березня 2018 року, не зявились, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що згідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність та ухвалення рішення з урахуванням вимог ч. 5 ст.ст. 268 ЦПК України, згідно якої датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення (а.с.96-100).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на таке.

Постановляючи 20 листопада 2017 року ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України 2004 року, процесуальні норми якого діяли на період постановлення судом зазначеної ухвали, та виходив з того, що вже є рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів, які набрали законної сили та ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самим підстав, тобто по одному і тому ж кредитному договору № 645 від 16 листопада 2006 року.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 9 червня 2010 року у справі за позовом прокурора Миколаївського району в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського відділення № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 645 від 16 листопада 2006 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно кредитний борг в сумі 7501,35 грн. на користь Миколаївського відділення № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України», вирішено питання про розподіл судових витрат (далі - справа № 2-266/2010 р.).

З тексту зазначеного рішення суду вбачається, що заборгованість у розмірі 7501,35 грн. виникла станом на 15 лютого 2010 року та складається з:

-простроченої заборгованості за кредитом 4720,63 грн.;

-боргу по відсоткам 1477,70 грн.;

-пені по основному боргу 1303,02 грн. (а.с. 59-60).

Згідно постанови заступника начальника відділу Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28 березня 2017 року закінчено виконавче провадження № 48162554 у відношенні боржника ОСОБА_4, у звязку з фактичним повним виконанням виконавчого листа № 2-266/2010 року, виданого 12 липня 2010 року Миколаївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 7501,35 грн. (а.с. 61).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 29 липня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 645 від 16 листопада 2006 року, що виникла станом на 3 березня 2014 року, у розмірі 14146,97 грн. відмовлено у задоволені позову. Рішення набрало чинності 22 вересня 2014 року (далі - справа №508/24/14-ц) а.с.55-58.

З наведеного вбачається, що предмет та підстави позовів, поданих до Миколаївського районного суду Одеської області у справах: № 2-266/2010 р., № 508/24/14-ц та № 508/750/17 (дана справа), не є тотожними.

Проте п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено закриття провадження у справі виключно у випадку тотожності усіх чинників позову: складу сторін, предмета та підстав спору.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-342цс15.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, не звернув уваги на відмінність підстав позовів, а саме, що на відміну від попередніх справ у даній справі вказано інший період, за який заявлено вимогу про стягнення заборгованості, інший розмір заборгованості та її складові. Крім того, на відміну від цієї справи у справі № 2-266/2010 р. позов заявлено прокурором Миколаївського району, а у справі № 508/24/14-ц відповідачем також виступала ОСОБА_5, що призвело до неправильного застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року).

Суд першої інстанції не врахував наявні відмінності сторін, предмета спору та підстав позовів, заявлених банком, й необґрунтовано закрив провадження у справі.

З огляду на це закриття судом провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору.

За таких обставин вважати законною та обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції підстав нема.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6