П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/34735/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/2631/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Рибака М. А. 04 жовтня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новазаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича Ігоря Віталійовича, Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новазаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області, державного реєстратора Державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, про визнання протиправними дій державних реєстраторів та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новазаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича І.В., Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новазаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області, державного реєстратора Державного підприємства «СЕТАМ» Хиби А.В., Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, про визнання протиправними дій державних реєстраторів та скасування державної реєстрації.

У порядку забезпечення позову 04 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 000; квартиру АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна 000; квартиру АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна000; квартиру АДРЕСА_4, реєстраційний номер майна 000; приміщення АДРЕСА_5, реєстраційний номер майна 000. Заборонити акредитований суб'єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усім нотаріальних округів, як спеціальним суб'єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державного реєстратора здійснювати будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з державного реєстру прав) щодо наступних об'єктів нерухомого майна: квартири АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000; квартири АДРЕСА_7 реєстраційний номер майна 000; квартири АДРЕСА_11, реєстраційний номер майна000; квартири АДРЕСА_9 реєстраційний номер майна 000; приміщення АДРЕСА_10 реєстраційний номер майна 000. Заборонити вчиняти будь-які дії з реконструкції, перепланування, будь-яких будівельних та ремонтних робіт (встановлення стін та дверей) щодо вказаних об'єктів нерухомого майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено акредитованим суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб'єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державного реєстратора здійснювати будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії , що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав) щодо наступних об'єктів нерухомого майна: : квартири АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000; квартири АДРЕСА_7 реєстраційний номер майна 000; квартири АДРЕСА_11, реєстраційний номер майна 000; квартири АДРЕСА_9 реєстраційний номер майна 000; приміщення АДРЕСА_10 реєстраційний номер майна 000, у решті вимог - відмовлено (а. с. 22 - 26).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 25 січня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Скаржник зазначає, що позивачем не було надано рішення суду у справі № 761/1800/17, яке набрало законної сили, відповідно до якого скасовано реєстрацію права власності на мансардний поверх. Однак, судом не встановлено та не перевірено чи відповідають обставини, зазначені у заяві дійсності. Натомість рішення у справі № 761/1800/17 про скасування реєстрації права власності на мансардний поверх не ухвалювалось, а сама справа призначена до розгляду на 21 березня 2018 року на 13 год. 45 хв. у Шевченківському районному суді міста Києва.

Зі слів скаржника, не існує дійсного спору щодо квартир АДРЕСА_12, оскільки скаржник був одноосібним власником мансардного поверху, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 грудня 2015 року. Скаржником було прийнято рішення про поділ мансардного поверху на три самостійні об'єкти права власності, в наслідок чого державним реєстратором було зареєстровано три самостійні об'єкти нерухомості.

Згідно Договору дарування від 22 вересня 2012 року він, скаржник, набув у власність 9/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8. Водночас приміщення, що виділені у квартиру АДРЕСА_13 та нежитлове приміщення АДРЕСА_14 належали скаржнику на підставі Договору дарування від 11 грудня 2013 року. Крім того, із копій розписок за 2017 рік випливає, що позивач не має жодних претензій до наданих скаржником комунальних послуг (усі інженерні мережі знаходиться у приміщеннях скаржника).

Крім того, ухвалу про забезпечення позову було винесено без виклику учасників у справі, в результаті чого скаржнику не надано можливості подати свої докази та спростувати заяви.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_18 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_19, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити. В судовому засіданні підтримали свій відзив на апеляційну скаргу, згідно якого усі твердження апелянта є надуманими, безпідставними та спрямованими на продовження своїх протиправних дій. Основною підставою для подання заяви про забезпечення позову було те, що під час розгляду іншої справи №761/1800/17, що розглядається в Шевченківському районному суді міста Києва, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та внесення запису про скасування державної реєстрації прав та обтяжень, мансардний поверх, загальною площею 388 кв.м., розташований в будинку по АДРЕСА_15 в місті Києві, державна реєстрація якого і була предметом спору у цій справі, було виключено з реєстру шляхом переведення його в житлові квартири. Апелянт звернувся до державних реєстраторів та незаконно перереєстрував мансардний поверх у відособленні приміщення - квартири АДРЕСА_16 в місті Києві. Такі дії апелянта призвели до неможливості виконання рішення суду у справі №761/1800/17 у випадку задоволення позову, оскільки запис про державну реєстрацію права власності на мансардний поверх вже виключений з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_17 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи та їх представники до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи та їх представників, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі та заявлений позивачем захід забезпечення позову в частині заборони акредитованим суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів як спеціальним суб'єктам, наділеним функціям державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державного реєстратора здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних об'єктів нерухомого майна, є взаємопов'язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позивачем обґрунтовано наявність зв'язку між одним із заходів забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а невжиття заходів забезпечення позову може привести до того, що суб'єкти державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень можуть прийняти рішення та у відповідній формі здійснити інші дії щодо об'єктів нерухомого майна за адресою: місто Київ, АДРЕСА_15.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, частинами 1,2 статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Виходячи з роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частинами 1-4 статті 154 ЦПК України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Так, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, вирішуючи питання про часткове задоволення заяви про забезпечення позову встановив, що з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі та заявлений позивачем захід забезпечення позову в частині заборони акредитованим суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів як спеціальним суб'єктам, наділеним функціям державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державного реєстратора здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних об'єктів нерухомого майна, є взаємопов'язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки заявником не надано належних доказів, які б підтверджували намір відчужити спірне майно.

Крім того, законом не передбачено можливість заборонити вчиняти будь-які дії особі, яка не є стороною у справі.

В той же час, позивач при усуненні зазначених недоліків і при належному обґрунтуванні не позбавлена можливості звернутися знову до суду з відповідною заявою.

В частині відмови в задоволенні клопотання про забезпечення позову, ухвала суду не оскаржується, у зв'язку з чим не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року - скасувати в частині забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача в цій частині про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року - скасувати в частині забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви позивача в цій частині про забезпечення позову - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова