№Справа №475/1089/14-ц 11.04.2018
Провадження №22-ц/784/568/18
Суддя суду 1-ї інстанції - Вадовська А.В.
Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю. Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

без участі учасників справи та їх представників, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3,

поданою його представником ОСОБА_4

на ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2018 року, постановлену о 08 год. 34 хв. під головуванням судді Вадовської А.В. в залі суду смт.Доманівка, за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Доманівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Доманівський РВ ДВС) Мереженко Наталії Валеріївни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даною скаргою, яку обґрунтовував наступним.

В провадженні Доманівського РВ ДВС перебуває виконавче провадження №47500418 з виконання виконавчого листа №475/1089/14-ц, виданого Доманівським районним судом Миколаївської області 08 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 54 457,51 грн.

В рамках вказаного провадження державний виконавець Мереженко Н.В. 21 грудня 2017 року постановою наклала арешт на кошти заявника на банківських рахунках у зв'язку з наявністю заборгованості в сумі 20 691,36, яка складається з боргу перед стягувачем в сумі 15 045,61 грн., витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн. та виконавчого збору в сумі 5 445,75 грн., який складає 10% від суми, що підлягає стягненню.

Заявник зазначав, що у накладенні арешту на кошти не було необхідності, оскільки у його власності є автомобіль ВАЗ 21043, 1999 року випуску, який він пропонував державному виконавцю на реалізацію. Вартість вказаного автомобіля, на думку заявника, повністю покриває суму заборгованості. Зазначені ж державним виконавцем виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, з точки зору, заявника нараховані державним виконавцем неправильно. Виконавчий збір повинен був становити 10% від суми заборгованості, яка залишилася після часткового погашення боргу, а не від суми, вказаної судом як заборгованість. Що ж стосується витрат виконавчого провадження у сумі 200 грн., то ОСОБА_3 вважав їх недоведеними.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив визнати неправомірними дії державного виконавця Мереженко Н.В. щодо безпідставного нарахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, а також накладання арешту на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках без урахування іншого майна, а саме транспортного засобу, на яке боржник сам бажав накладення стягнення. Крім того, ОСОБА_3 просив скасувати постанову державного виконавця Мереженко Н.В. від 21 грудня 2017 року про арешт коштів боржника.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий збір, який підлягав сплаті скаржником, був розрахований у постанові державного виконавця від 19 травня 2015 року, а витрати виконавчого провадження - у розрахунку від 04 квітня 2017 року. Постанова державного виконавця оскаржена не була, а тому сума нарахування виконавчого збору правомірно включена до постанови про накладення арешту на кошти боржника. Що ж стосується витрат на виконавче провадження, то суд вважав їх нарахування правильними, а тому і включення до оскаржуваної постанови законним.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що оскаржувана постанова не може бути визнана неправомірною, оскільки при її винесенні державним виконавцем дотримано вимог ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у справі доказам, а також безпідставно посилався на постанову державного виконавця від 19 травня 2015 року про стягнення виконавчого збору, яка не була предметом його оскарження. Заявник вважав, що державним виконавцем було нараховано виконавчий збір та витрати виконавчого провадження саме у оскаржуваній постанові від 21 грудня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст.447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З цією метою п.7 ч.3 ст.18 зазначеного Закону надає право державному виконавцю накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Статті 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження».

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2015 року Доманівським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист №475/1089/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 54 457,51 грн., з яких 28 857 грн. заробітної плати, 5 872,05 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки та 19 728,46 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (а.с.30-31).

12 травня 2015 року ОСОБА_6 звернулась до Доманівського РВ ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезазначеного виконавчого листа, на підставі якої постановою старшого державного виконавця Доманівського РВ ДВС від 12 травня 2015 року відкрито виконавче провадження №47500418 (а.с.32, 34).

Постановою старшого державного виконавця цього ж відділу ДВС від 19 травня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір в сумі 5 445,75 грн. (а.с.36).

Постановою державного виконавця від 19 червня 2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с.58-59, 69).

Згідно з постановами про закінчення виконавчих проваджень №49773642 та №44354714 від 30.10.2017 р. сума боргу ОСОБА_3 зменшилася до 15 045,61 грн. у зв'язку з зарахуванням зобов'язань на погашення боргу на його користь з ОСОБА_6 (а.с.22, 24).

Відповідно до розрахунку витрат виконавчого провадження від 04 квітня 2017 року їх сума становить 200 грн. (а.с.25).

Постановою державного виконавця від 13 листопада 2017 року з боржника стягнуто витрати на проведення виконавчих дій в сумі 200 грн., які складаються з витрат на папір форми А4 в сумі 2,10 грн., роздрукування одного аркушу паперу в сумі 2,40 грн., виготовлення копії одного аркушу в форматі А4 в сумі 23,62 грн., конвертів поштових в сумі 4,80 грн., знаків поштової оплати щодо оплати простої кореспонденції в сумі 12 грн. та рекомендованої кореспонденції із зворотнім повідомленням в сумі 64 грн., витрат на канцелярські товари в сумі 8,22 грн., оплати вартості комунальних послуг в сумі 30,23 грн., оплати послуг телефонного зв'язку в сумі 1,63 грн., витрат на ведення Автоматизованої системи виконавчих проваджень в сумі 51 грн. (а.с.152-153).

За відомостями Державної фіскальної служби України фізична особа із реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 (ОСОБА_3) має два гривневі рахунки у Миколаївському РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Миколаїв НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с.158).

Постановою державного виконавця Доманівського РВ ДВС від 21 грудня 2017 року у зв'язку з наявністю несплаченої заборгованості за виконавчим листом про стягнення боргу на користь ОСОБА_6 в сумі 15 045,61 грн., витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн., виконавчого збору в сумі 5 445,75 грн., що загалом складає 20 691,36 грн., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на вищевказаних рахунках боржника у Миколаївському РУ «Приватбанк» м. Миколаїв та всі інші відкриті рахунки, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми 20 691,36 грн. (а.с.4).

Після вказаної постанови ОСОБА_3 двічі було здійснено погашення заборгованості на користь ОСОБА_6: 22 січня 2018 року на суму 300 грн. та 20 лютого 2018 року на суму 300 грн. (а.с.20).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 є правильним.

Зважаючи на те, що державним виконавцем було встановлено наявність в боржника рахунків у банку, накладення арешту на які не заборонено законодавством, і ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює правило першочергового звернення стягнення на кошти боржника, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника є законними.

Посилання апелянта на те, що дії державного виконавця щодо накладення арешту є неправомірними, оскільки ним не було вирішено питання щодо реалізації належного боржнику транспортного засобу, вартість якого є достатньою для погашення боргу, не заслуговують на увагу, оскільки першочерговими діями державного виконавця є виявлення у боржника саме грошових коштів, а реалізація майна боржника провадиться лише в разі їх відсутності. Крім того, черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Доводи ОСОБА_3 про невірне нарахування державним виконавцем виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у оскаржуваній постанові є помилковими, оскільки зазначених дій при винесенні вказаної постанови державним виконавцем не вчинялося. Нарахування названих витрат здійснювалося державним виконавцем у постановах від 19.05.2015 р. та від 13.11.2017 р., які заявником не оскаржувалися.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, залишити без задоволення, а ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

О.О.Ямкова