1Справа № 335/967/18 2/335/944/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участю секретаря Огнев'юк Н.В., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Гура О.П., Куксенко О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

29.01.2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши наступне.

31 липня 2017 року ОСОБА_4 звільнився в порядку переведення до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області (Управління), згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України та 01 серпня 2017 року прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення Управління у порядку переведення, на підставі наказу від 31.07.2017 року № 25-к.

26 жовтня 2017 року Відповідач ознайомив позивача з попередженням № 10-1601 від 24.10.2017 року, яким повідомив, що відповідно до вимог ст.32 КЗпП України, керуючись відповідними Постановами правління Фонду, з 01.01.2018 року змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, відбудуться «зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадових окладів, зміну найменування посади, які вступлять в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення». Після вказаного попередження про можливе майбутнє звільнення Відповідач жодних дій, пов'язаних з інформуванням позивача щодо посад, професій, які скорочуються (виводяться зі штатного розпису), з інформуванням Позивача щодо нового штатного розпису не вчиняв, про майбутнє звільнення Позивача у зв'язку із скороченням його посади або чисельності, а також у зв'язку з відсутністю у Позивача переважного права на залишення на роботі, не повідомляв, Відповідач не пропонував Позивачу іншу роботу.

26 грудня 2017 року Відповідач видав наказ № 135-к, відповідно пункту 11 якого звільнив Позивача у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, пункт статті 40 КЗпП України. Підстава - штатний розпис, який вступає в дію з 01.01.2018 року, попередження від 24.10.2017 року № 10-1601.

Як вважає позивач, Відповідач здійснив незаконне звільнення Позивача, оскільки, відповідно частині 1 статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівник персонально попереджається не пізніше ніж за два місяці. В даному випадку, Відповідач повідомив Позивача не про наступне його вивільнення, а про зміни в організації виробництва і праці, про зміни істотних умов праці, про зміну системи оплати праці, розмірів окладу, найменування посад, у зв'язку чим припустив про можливе звільнення. Повідомлення про припущення щодо можливого звільнення працівника, повідомлення про наступне вивільнення не є тотожними.

Частиною 2 статті 492 КЗпП України, встановлено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення па роботі. Зміст переважного права працівників на залишення на роботі, закріплений в статі 42 КЗпП України. Позивачу притаманні ознаки переважного права на залишення на роботі, а саме, Позивач має спеціалізовану профільну вищу освіту, досвід роботи в галузі соціального страхування починаючи з вересня 1998 року, тобто майже двадцять років, за результатами роботи Позивач відзначався розпорядженням від 18.10.2010 року № 9 наказом від 02.11.2011 року № 145-к тощо.

Також зазначив, що згідно частині 2 статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідач за весь час з моменту ознайомлення з повідомленням № 1601 жодних пропозицій Позивачу щодо працевлаштування не надавав. Отже, звільнення Позивача відбулось з порушенням вимог чинного трудового законодавства як щодо підстав для звільнення, так й щодо процедури.

Позивач звільнений 29.12.2017 року, тобто в останній робочий день грудня 2017 року, відповідно грудень є також відпрацьованим місяцем. Таким чином, розрахунок середньої заробітної плати здійснюється за листопад та грудень 2017 року. Відповідно до розрахунку позивача, середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 29.01.2018 року складає суму - 21 день * 489,90 грн. = 10 287, 90 грн.

20.02.2018 року позивачем надано розрахунок станом на 27.02.2018 року, який складає 18334,91 грн.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд, визнати незаконним пункт 11 наказу виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 26.12.2017 року №135-к та поновити ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 29.12.2017 року. Стягнути з Управління середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день розгляду справи.

Відповідно до відзиву на вказану позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Фонд соціального страхування України, як юридична особа, самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. При звільненні позивача управлінням Фонду було дотримано всіх приписів трудового законодавства. У зв'язку з переведенням працівників, всі 65 посад в управлінні і 147 у відділеннях Управління, передбачені новими штатними розписами (що вводяться в дію з 01.01.2018), були зайняті на момент звільнення позивача - 29.12.2017, що виключало можливість запропонувати йому вакантну посаду.

Також зазначив, що Позивач помилково посилається на статтю 42 КЗпП, оскільки у даному випадку, на виконання Наказу №562 та у відповідності до нового штатного розпису, який вводився в дію з 01.01.2018, усі посади структурного підрозділу Управління, у якому він працював, як і сам відділ організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення скорочено, що у свою чергу, виключає застосування переважного права на залишення на роботі.

Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці і визначається ст. 42 КЗпП України, а друге - ні.

Враховуючи викладені вище обставини вважає, що управлінням Фонду не було порушено норм законодавства про працю при звільненні позивача, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

Також зазначили, що в управлінні Фонду первинна профспілкова організація не створювалась та відсутня, у зв'язку з чим, згідно до приписів ст.43-1 КЗпП, звільнення позивача з ініціативи Управління, без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, є таким, що відповідає вимогам діючого трудового законодавства.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із підстав викладених у ньому та просили задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні, кожен окремо, проти задоволення позову заперечували, про що надали письмовий відзив та заперечення, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.07.2017 року позивач ОСОБА_4 звільнився в порядку переведення до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області (Управління), згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України та 01.08.2017 року прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення Управління у порядку переведення, на підставі наказу від 31.07.2017 року № 25-к.

26.10.2017 року Відповідач ознайомив позивача з попередженням № 10-1601 від 24.10.2017 року, яким повідомив, що відповідно до вимог ст.32 КЗпП України, керуючись відповідними Постановами правління Фонду, з 01.01.2018 року змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, відбудуться «зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадових окладів, зміну найменування посади, які вступлять в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення».

26 грудня 2017 року Відповідач видав наказ № 135-к, відповідно пункту 11 якого звільнив Позивача, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, пункт статті 40 КЗпП України. Підстава - штатний розпис, який вступає в дію з 01.01.2018 року, попередження від 24.10.2017 року № 10-1601.

При цьому, встановлено, що Постановою правління Фонду соціального страхування України від 08.02.2017 року №13 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України, структури органів Фонду та створення робочих органів» (надалі - Постанова №13) затверджено граничну чисельність працівників Фонду у кількості - 7998 штатних одиниць та структуру органів Фонду.

Відповідно до Додатку 3 Постанови №13 (в редакції Постанови від 24.05.2017 року №32) робочим органом Фонду на території Запорізької області є управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, до складу якого входить 11 відділень, що поширюють свою діяльність щодо виконання статутних завдань на райони та міста обласного значення.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 29.09.2017 року №505 затверджено штатний розпис управління Фонду та його відділень. Згідно вказаного наказу штатна чисельність працівників управління Фонду становила - 85 штатних одиниць. Відповідно до штатних розписів відділень Управління загальна штатна чисельність відділень складала - 232 штатні одиниці. Таким чином, загальна штатна чисельність працівників управління Фонду соціального страхування на території Запорізької області з 29.09.2017 року становила - 317 штатних одиниць.

З 01.01.2018 року постановою Правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатні одиниці.

Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду» (надалі - Постанова №50) затверджено та введено в дію з 01.01.2018 року структуру робочих органів Фонду соціального страхування згідно з Додатком 1 (Пункт 1 Постанови №50).

Відповідно до Додатку 1 Постанови №50 робочим органом Фонду на території Запорізької області є Управління, до складу якого входить 10 відділень, що поширюють свою діяльність щодо виконання статутних завдань на райони та міста обласного значення.

На виконання Постанови №50, наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 №562 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області» (надалі - Наказ №562) затверджено граничну чисельність працівників Управління та його відділень, у кількості 212 штатних одиниць. Пунктом 2 зазначеного наказу зобов'язано начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області Пожидаєва І.В. провести до 01.11.2017 року передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці.

На виконання п.п. 2.1.2 постанови №50 директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Є.В.Баженковим 31.10.2017 року затверджено новий штатний розпис управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у кількості - 65 штатних одиниць та погоджено штатні розписи 10 відділень управління у кількості - 147 штатних одиниць, які вводяться в дію з 01.01.2018 року.

Таким чином, загальна штатна чисельність працівників Управління та його відділень з 01.01.2018 року становила - 212 штатних одиниць. Кількість штатних одиниць самого управління зменшилась з 85 до 65 працівників. У штатному розписі, що вводився у дію з 01.01.2018 року, не передбачений та відсутній відділ організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення, у якому позивач займав посаду до терміну його звільнення (29.12.2017).

На підставі заяв про переведення, відповідно до ст. 32 КЗпП, наказами Управління від 26.12.2017 №130-к, №126-к, №127-к з 01.01.2018 на посади в Управлінні (які вводяться з 01.01.2018) було переведено 71 працівника (з них 6 працівників за строковим трудовим договором, на час відсутності основного працівника у зв'язку з відпусткою по догляду за дитиною) та аналогічно і інших працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З огляду на викладене суд дійшов до висновку про те, що на підприємстві дійсно мало місце скорочення штату працівників, що підтверджується вищезазначеними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

На виконання наказу №562 управлінням видано наказ від 24.10.2017 р. №94- к, відповідно до якого відділу кадрів доручено до 01.11.2017 р. забезпечити попередження працівників управління Фонду та відділень про можливе майбутнє звільнення та повідомити територіальний центр зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

На виконання наказу №562 працівники Управління були ознайомлені індивідуальними попередженнями про можливе майбутнє звільнення, у зв'язку зі змінами в організації виробництва, у тому числі 26.10.2017 р. ОСОБА_4 ознайомлений з попередженням від 24.10.2017 №10-1601, яке містило наступне „Відповідно до вимог ст.32 КЗпП України, керуючись відповідними Постановами правління Фонду, з 01.01.2018 року змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, відбудуться зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення".

Так, як вбачається із зазначеного попередження, позивача було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, а не про наступне вивільнення. Попередження, в якому зазначено „...та про можливе майбутнє звільнення" не може бути розцінено як повідомлення про наступне вивільнення, як того вимагає закон.

У зв'язку з чим, доводи позивача, що повідомлення про припущення щодо можливого звільнення працівників та повідомлення про наступне вивільнення не є тотожними, заслуговують на увагу та знайшли свої підтвердження.

Таким чином, відповідачем не було повідомлено ОСОБА_4 про наступне вивільнення. Тобто, вищезазначену норму закону відповідачем дотримано не було.

Щодо доводів позивача про порушення переважного права на залишення на роботі, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як зазначено відповідачем, що на виконання наказу №562, на нараді у начальника Управління заступників начальників управління, начальників відділів та відділень було зобов'язано надати інформацію, що характеризує продуктивність праці підпорядкованих працівників.

Відповідно до інформаційної довідки від 24.10.2017 року, начальником відділу було проінформовано, що ОСОБА_4 зарекомендував себе як працівник з низькою продуктивністю праці у порівнянні з іншими працівниками відділу.

Проте, вказана довідка, як доказ того, що відповідачем надано переважне право на залишенні на роботі іншим особам, судом оцінюється критично, оскільки її зміст стосується лише продуктивності праці ОСОБА_4, а доказів які б свідчили про надання переважності права іншим працівникам, а саме: з якими працівниками порівняно вказану особу та кому надано перевагу і з яких підстав, суду не надано.

Таким чином, суд вважає не доведеними належними доказами, виконання відповідачем процедури скорочення, в частині врахування переважного права на залишенні на роботі, при звільненні позивача.

При цьому, доводи відповідача щодо того, що відділ у якому працював позивач було скорочено, і це виключає застосування переважного права на залишенні на роботі, є безпідставними, оскільки як вбачається із пояснень відповідача та вказаної вище довідки, питання щодо переважності такого права вирішувалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стосовно зазначеної у позові як підстави для поновлення на займаній посаді позивача із приводу того, що йому не було запропоновано жодної посади, суд виходить із наступного.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як зазначено відповідачем у судовому засіданні, на момент проведення процедури скорочення, інших посад, які могли б бути запропоновані позивачу в Управлінні не було, а тому йому не було запропоновано жодної посади.

Відповідно до статті 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з аналізу трудового законодавства, якщо такі посади відсутні, роботодавець повинен запропонувати працівнику будь-яку іншу роботу, яка є в установі. Працівник може погодитись або ж не погодитись на таку роботу. У разі, якщо працівник не погоджується із запропонованою йому роботою, він підлягає звільненню. У разі неможливості запропонувати працівникові іншої вакансії, необхідно повідомити про це працівника.

Зазначеного відповідачем зроблено не було, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні та визнано відповідачем.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

За наявності вакантних посад на підприємстві, що підтверджується наданим штатним розписом, жодна з них на порушення вищезазначених вимог закону не була запропонована позивачу, а лише було констатовано відсутність відділу (який було скорочено), у якому працював позивач.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, яка є обов'язковою для застосування судами.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про скасування наказу в частині його звільнення та поновлення на роботі на попередній посаді.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При визначенні розміру суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачем як такий, що проведений згідно вимог чинного законодавства і станом на 20.03.2018 року становить 23877,84 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 440 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Також, з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (по 704,80 грн. за вимогу немайнового та вимогу майнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 (69091, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя. вул. Сєдова, 12) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати пункт наказу 11 №135-к «Про звільнення працівників» від 26.12.2017 року щодо звільнення ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

Поновити ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя. вул. Сєдова, 12) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 20 березня 2018 року у сумі 23 877,84 (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 84 коп.) грн.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та стягнення з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя. вул. Сєдова, 12) судовий збір у розмірі 1 409,60 (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 коп.) грн. в доход держави.

Повний текст судового рішення складено 26.03.2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Суддя І.А.Крамаренко