Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 755/17729/16-ц

провадження № 61-11949св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., ЧервинськоїМ. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Савлук Т. В.від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г., від 31 січня 2017 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» (далі -

ТОВ «Судова незалежна експертиза України») про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року, позовну заяву ОСОБА_4 повернуто позивачу, для подання позову до належного суду.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивачем не наведено підстав для звернення з цим позовом до суду в порядку статті 110 ЦПК України (2004 року) за місцем свого проживання, відповідач не знаходиться на території Дніпровського району м. Києва, тому дана справа Дніпровському районному суду м. Києва не підсудна.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при визначенні підсудності судами не застосовано норми матеріального права, а саме статті 627, 865 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів», які підлягали застосуванню до правовідносин за договором побутового підряду по даній справі. Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій при винесені оскаржуваних ухвал порушено статтю 8, частини 5, 14 статті 110, статті 209-210, 303, 307, 312 ЦПК України (2004 року).

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 109 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій)позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як роз'яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК України.

Судами встановлено, що позивач визначив у якості відповідача - ТОВ «Судова незалежна експертиза України», місцезнаходження якої є м. Київ,

проспект Перемоги, 123, що територіально відноситься до юрисдикції Святошинського районного суду м. Києва.

Виключний перелік підстав для розгляду справ за вибором позивача, в тому числі за його місцем проживання, визначений у статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), однак позивачем не наведено підстав для звернення з цим позовом до суду за місцем проживання позивача, а виходячи з предмету позову, який стосується оспорювання договору про проведення експертного дослідження, відшкодування збитків та моральної шкоди, підстав для визначення правил підсудності з урахуванням статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), не вбачається.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Повертаючи позовну заяву позивачу для подання до належного суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи те, що позивачем не наведено підстав для звернення з даним позовом до суду в порядку статті 110 ЦПК України за місцем свого проживання, відповідач не знаходиться на території Дніпровського району м. Києва, дійшов правильного висновку що дана справа Дніпровському районному суду м. Києва не підсудна.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська