Провадження № 2/742/157/18
Єдиний унікальний № 742/4166/17
02 квітня 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді Бездідько В.М.,
за участю секретаря Карпенко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж», третя особа Міністерство освіти і науки України про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні та середнього заробітку за час затримки повного розрахунку по заробітній платі,-
Позивач звернулася до суду з позовом, в ході розгляді якого уточнила заявлені вимоги, до Державного вищого навчального закладу «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж», третя особа Міністерство освіти і науки України про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні та середнього заробітку за час затримки повного розрахунку по заробітній платі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1984 року працювала в ДВНЗ «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж» на посаді викладача спеціальних дисциплін. Назаком №98-к від 09 жовтня 2014 року була звільнена «за власним бажанням» відповідно до ст.. 38 КЗпП України. Проте, ДВНЗ «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж» всупереч ст.116 КЗпП України при звільненні її з роботи не здійснив виплату нарахованої заробітної плати, яка за період з червня по серпень 2014 року становить 10 960 грн. 85 коп. В період часу з 09 жовтня 2014 року до вересня 2015 року позивач неодноразово зверталася до ДВНЗ «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж» з вимогою здійснити повний розрахунок із заробітної плати, проте до даного часу заробітну плату так і не виплачено. Оскільки, з вини ДВНЗ «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж» позивачу не виплачено при звільнені заробітну плату у строки, визначені ст.116 КЗпП України, тому позивачем і подано позов про стягнення з ДВНЗ «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж» заробітної плати в розмірі 10 960 грн. 85 коп. та середнього заробітку за час затримки повного розрахунку по заробітній платі.
Представник відповідача ДВНЗ «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж» в судове засідання не з»явився, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.va.
Представник третьої особи Міністерство освіти і науки України в судове засідання не з»явився, проте згідно відзиву, просив справу розглядати без його участі в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
У зв'язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Судом встановлено, що з 1984 року ОСОБА_1 працювала в Краснолуцькому гірничому коледжі на посаді викладача спеціальних дисциплін (наказ №79 від 27.08.1984 року). Наказом № 40 від 02.03.2007 року Краснолуцький гірничний технікум перейменовано в Державний вищий навчальний заклад «Краснолуцький гірничний технікум». Згідно наказу №98-к від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням ст.. 38 КЗпП України (а.с.11-12). В день звільнення, з ОСОБА_1 не було проведено остаточного розрахунку.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Тобто відповідач повинен був здійснити повний розрахунок із позивачем 09 жовтня 2014 року.
Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власників або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримку на день фактичного розрахунку.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток на весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунків зі звільненими робітниками в день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Крім того, при обчисленні розміру суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід взяти до уваги положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де зазначено, що «суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності».
Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 18.01.2017 року по справі №6-2912цс16 зазначив, що «отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівниками у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.».
Виходячи із вищенаведеного, ДВНЗ «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж» повинен сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, або по день постановлення судового рішення.
Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до п. 8 Постанови № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» встановлені наступні показники робочих днів: жовтень - 23; листопад - 20; грудень - 23.
Виходячи із наявних у справі доказів, середньоденна заробітна плата позивача складає: (3219,15 + 2742,93 ) / 43 = 138 грн. 66 коп., де 3219 грн. 15 коп. заробітна плата позивача за липень 2014 року; 2742 грн. 93 коп. - заробітна плата позивача за серпень 2014 року (а.с.10); 43 - кількість робочих днів за липень - серпень 2014 року.
Середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення, тобто включно з 09 жовтня 2014 року по 31 грудня 2017 року буде складати: 138,66*817 = 113285,22 грн., де 138,66 грн. середньоденна заробітна плата позивача, а 817 кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні (починаючи з жовтня 2014 року по 31 грудня 2017 року включно).
Крім того, відповідно до листа Мінсоцполітики лист-розрахунок норми робочого часу на 2018 рік не видаватиме, оскільки норма робочого часу працівників може бути різною залежно від багатьох чинників: тривалості робочого тижня, тривалості робочого дня, коли встановлені вихідні і т. д., тому норму робочого часу роботодавці повинні розраховувати самостійно виходячи з режиму роботи, запровадженого на підприємстві, з дотриманням вимог триманням вимог статей 50 - 53, 67 і 73 КЗпП. Враховуючи те, що підприємством не надано розрахунок норми робочого часу позивачки суд не має можливості здійснити розрахунок середньоденної заробітної плати за 2018 рік.
Пунктом 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
З огляду на те, що позивачка за законом при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 640 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266,280 ЦПК України, суд
Ухвалив :
Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Краснолуцький гірничо-промисловий коледж», третя особа Міністерство освіти і науки України про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні та середнього заробітку за час затримки повного розрахунку по заробітній платі задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.М.Бездідько