У Х В А Л А

30.03.2018 Справа №607/5382/18

30 березня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Ларви Маряни Віталіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Ларва М.В. звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

В обґрунтування подання заявник вказує, що на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження №44919366 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду за № 607/24018/13-ц від 03.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_2О заборгованості за договором позики в сумі 71937 грн. та 3% річних в сумі 1028,78 грн.

Посилаючись на те, що боржник не виконує рішення суду, на виклики державного виконавця не зявляється, просить подання задовольнити.

В судове засідання державний виконавець не зявився та про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст.431 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду за №607/24018/13-ц від 03.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_2О заборгованості за договором позики в сумі 71937 грн. та 3% річних в сумі 1028,78 грн.

03 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Повідомлення про вручення боржникові вищевказаної постанови у матеріалах справи відсутні.

04 грудня 2014 року, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно відповіді ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» за №1422/07-2 від 30 жовтня 2017 року, за ОСОБА_1 станом на 29.12.2012 року, не має зареєстрованого нерухомого майна в м. Тернополі.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 29.09.2017 року а №46836, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FF №280498, виданий 01.12.2016 року.

Відповідно до довідки виданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМСУ в Тернопільській області від 02 липня 2017 року, боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

08 лютого 2018 року державним виконавцем на адресу боржника надіслано виклик державного виконавця, в якому ОСОБА_1 зобовязано зявитись до виконавця 13 лютого 2018 року, щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату.

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 вимоги державного виконавця не виконав та не зявився, про що складено акт державного виконавця від 13 лютого 2018 року.

З акту державного виконавця від 17.01.2018 року вбачається, що під час виходу державного виконавця за адресою вул.Піскова, 7а в м.Тернополі, до воріт вийшов ОСОБА_1, який відмовився надати доступ державному виконавцю. Вказав, що за вказаною адресою не проживає, прийшов у гості до батьків, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також, згідно з вимогами п.2 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Положеннями п. 5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У відповідності до вимог п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Ухилення від виконання юридичного обовязку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

З вищевказаних вимог закону слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов'язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати.

Встановлено, що в матеріалах справи наданих державним виконавцем до суду відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце вчинення виконавчих дій, а копія вимог-повідомлень, які додані до матеріалів подання, можуть свідчити лише про факт надсилання їх адресату, а не про вручення їх останньому.

З матеріалів справи не встановлено, що державний виконавець здійснював виходи до місця реєстрації та проживання боржника в м.Тернополі по вул.Бережанська 59/11 та боржник відмовився надавати доступ до приміщення.

В матеріалах справи відсутні докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державний виконавець протягом 2016-2017 років здійснював будь-які дії щодо примусового виконання виконавчого листа та те що ОСОБА_1 ухилявся від виконання покладених на нього зобовязань.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, матеріалів виконавчого провадження на підтвердження доводів викладених у подані суду не надав.

Долучений акт від 17.01.2018 року про вихід державного виконавця по вул.Піскова, 7а в м.Тернополі не підтверджує факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

З долучених матеріалів не встановлено чому державний виконавець здійснював вихід за даною адресою, з якою метою та те, що боржник повідомлений про вчинення виконавчих дій 17.01.2018 року за даною адресою.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань відсутній та представником ДВС не доведений.

Сам факт неналежного виконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до вимог ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

В поданні державним виконавцем не обґрунтовано, в чому саме, є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню боржником існуючого боргу.

Наявними в матеріалах справи не підтверджено і тих обставин, що ОСОБА_1 має намір покинути територію України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання старшого державного виконавця Ларви М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Ларви М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяОСОБА_3