справа №619/3513/17
провадження №2/619/161/18
РІШЕННЯ

іменем України

03 квітня 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняМолотко А.В.

справа №619/3513/17

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4;

розглянув позов про визнання шлюбу недійсним.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

30 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому на підставі ст.ст.41 ч.1 п.3, 42, 44 СК України просив визнати недійсним шлюб. У позовній заяві позивач зазначив, що 18 лютого 2016 року він уклав шлюб з ОСОБА_5, який зареєстрували у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 38, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4. Від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться повністю на його утриманні та проживають разом із ним. Після одруження позивач дізнався, що його дружина є інвалідом дитинства та страждає на тяжку психічну хворобу, яку вона приховала від нього при укладенні шлюбу, що підтверджується довідкою МСЕК сер.МСЕ№040359. Під час загострення захворювання вона поводиться неадекватно, виявляє дивну поведінку. Це негативно впливає на їх стосунки, на дітей, створює ряд проблем у стосунках з його рідними та оточуючими людьми. На даний час відповідач проживає окремо від його сім'ї зі своїми батьками.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 надала суду відзив, в якому вказала, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню на підставі наступного: позивач не додав до позовної заяви жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має тяжку хворобу, або хворобу, небезпечну для другого з подружжя (з позову не зовсім зрозуміло, яку саме хворобу позивач має на увазі). Відповідач ОСОБА_9 заперечує, що до укладення шлюбу вона приховала від позивача свою психіатричну хворобу. Про це позивачу та його батькам позивач та її родичі повідомляли після знайомства та цікавились, чи не буде це перешкодою для подальших відносин. Дані обставини вони можуть підтвердити в суді в якості свідків. Однак ні позивача, ні його батьків ця обставина не засмутила. Позивач і відповідач продовжили зустрічатись, а в подальшому відповідач завагітніла і між ними був укладений шлюб. Подружжя проживало у будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьками позивача. У будинку знаходились всі речі відповідача, а також її документи, в тому числі і довідка МСЕК, копію якої позивач долучив до позову. У висновку МСЕК не зазначено щодо неможливості спільного проживання в одній кімнаті з іншими членами сім'ї. Відповідач виносила і народила двох дітей, займалась їх вихованням. Медичних протипоказань для виховання дітей, пов'язаних з можливою небезпекою для дітей, встановлено не було. Жодних конфліктів або неадекватної поведінки з боку відповідача за період спільного проживання з позивачем не зафіксовано (ні службою у справах дітей, ні органами охорони здоров'я, ні органами поліції, ні органами прокуратури). Тому твердження позивача про те, що під час загострення захворювання відповідач поводилась неадекватно, виявляла дивну поведінку, створювала ряд проблем у стосунках з його рідними та оточуючими людьми, не відповідають дійсності. Під час двох вагітностей позивач супроводжував свою дружину до лікарень, вдома зберігались обмінні карти вагітної, в яких були зафіксовані відвідування нею лікарів-психіатрів і встановлення їй психіатричного діагнозу, без обмежень у побуті. Обмінні карти знаходились в будинку позивача і ніяким чином не могли бути скриті від нього і його батьків.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

27 листопада 2017 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та справу призначено до судвого розгляду на 09 год. 00 хв. 20 грудня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 грудня 2018 року справа знята з розгляду у зв'язку з перебуванням судді у відрядженні.

27 грудня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів.

18 січня 2018 року запропоновано: позивачу подати до суду відповідь відзив на позов у строк до 25 січня 2018 року; відповідачу заперечення на відповідь на відзив у строк до 02 лютого 2018 року.

19 лютого 2018 року у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи відкладено.

14 березня 2018 року справа знята з розгляду у зв'язку з перебуванням судді у відрядженні.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно даних медичної карти ОСОБА_5 15.10.2004 року їй встановлено діагноз: помірна розумова відсталість.

Відповідно до довідки Сер.МСЕ №040359 від 18.04.2004 ОСОБА_5 є інвалідом дитинства та має ІІ групу інвалідності. Інвалідність встановлено безстроково.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, 18 лютого 2016 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що зроблено відповідний актовий запис №38, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, його батьками є: батько - ОСОБА_3, мати- ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року, його батьками є: батько - ОСОБА_3, мати- ОСОБА_4.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст.ст.3, 32, 36, 55 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

У ст.28 СК України встановлено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Якщо реєстрація шлюбу у визначений день не відбулася, заява про реєстрацію шлюбу втрачає чинність після спливу трьох місяців від дня її подання.

Згідно ст.29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов'язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Відповідно п.3 ч.1 ст.41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків.

Частиною 2 ст.41 СК України передбачено, що при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним має чоловік.

Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що у випадках, передбачених ст. 41 СК України, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК України вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи характер взаємовідносин ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживали тривалий час однією сім'єю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, приймали спільну участь у вихованні своїх малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, наявність реальних намірів у створенні сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, добровільність реєстрації сторонами шлюбу, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо такого.

Суд констатує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно жінка і чоловік, на реєстрацію шлюбу між ними.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_4 тяжкої хвороби чи хвороби, небезпечної для нього і (або) їхніх нащадків, а також те, що шлюбом порушені його права та інтереси.

До того ж, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили той факт, що позивач був обізнаний до реєстрації шлюбу про розумову відсталість ОСОБА_4

Також суд відмічає, що сам по собі факт наявності у відповідача помірної розумової відсталості не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним.

Враховуючи наведені обставини, відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження позову, суд вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354, пунктами 8, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд -

ухвалив

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання: 61030 АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2018 року.

Суддя Є. А. Болибок