Справа № 604/1010/17
Провадження № 2/604/37/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року сел. Підволочиськ
Підволочиський районний суду Тернопільської області в складі:
головуючого судді - Сташківа Н.Б.
секретаря судового засідання: - Гамана В.Т.
представника позивача адвоката Кузьменко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Разом з ним зареєстрований також відповідач по справі, який є колишнім чоловіком її дочки. В грудні 2015 року ОСОБА_2 покинув її будинок та пішов проживати у будинок своїх батьків, що розташований в АДРЕСА_2 , при цьому взяв із собою документи, одяг, а у подальшому періодично виніс з будинку решту своїх речей. Кожен його прихід супроводжувався скандалами, образами нецензурними словами, погрозами фізичною розправою, виганяв з хати дочку. Враховуючи те, що відповідач участі в утриманні будинку не бере,будь-яких угод щодо користування майном не укладала, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тим самим створює перешкоди їй як власнику, а тому, зважаючи на те, що обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом, з метою захисту права власності просить позов задовольнити.
Під час судового розгляду справи позивач змінила позовні вимоги та просить усунути їй перешкоди у користування майном шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 і зняття його з реєстрації, посилаючись на те, що відповідач не проживає за зазначеною адресою декілька років, під час перебування на службі в АТО у періоди відпусток додому не приходив, лише заходив по свої речі, вчиняв скандали, ображав, погрожував фізичною розправою їй та членам її сім`ї. Також реєстрація відповідача створює незручності при отриманні субсидії, а тому просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 понесені нею судові витрати
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позові та просять їх задоволити.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що у даному житловому будинку проживав понад 22 роки, з них 15 років перебував на заробітках за межами країни, вкладав кошти в приміщення. В березні 2015 року у зв`язку із неможливістю спільного проживання за добровільною згодою пішов в АТО та відслужив 1 рік. Під час служби неодноразово приїжджав у відпустки, проте додому не заходив. Сварки та скандали між ними виникали лише літом 2017 роки, коли забирав речі з будинку. Наміру проживати разом із позивачем не має, її пояснення вважає неправдивими і знятися з реєстрації в добровільному порядку не бажає.
Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти:
У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом ВСС № 216560, виданого Підволочиською державною нотаріальною конторою 03 червня 2005 року, ОСОБА_1 належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_3 , який належав ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно виписки із будинкової книги за вказаною адресою, зокрема по АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 11 листопада 1992 рік.
Як убачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/263/17 від 24 липня 2017 року відповідач ОСОБА_2 з 17 лютого 1994 року по 24 липня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ).
Згідно довідки, виданої Скалатською міською радою 01 листопада 2017 року № 3-933, на підставі акту обстеження № 6454 від 01 листопада 2017 року ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає по АДРЕСА_1 . Разом з тим, як убачається з акту опиту свідків по місцю проживання № 6504 від 06 листопада 2017 року гр. ОСОБА_2 , 1977 р.н., фактично проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 .
Протягом червня листопада 2017 року ОСОБА_2 неодноразово вчиняв сімейні скандали за місцем проживання дочки ОСОБА_7 за адресою с. Новосілка, за що притягувався до адміністративної відповідальності, що стверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме заявами ОСОБА_7 від 10 червня 2017 року, від 30 жовтня 2017 року, постановами Підволочиського районного суду № 3/604/132/17 від 08 серпня 2017 року та № 3/604/301/17 від 07 листопада 2017 року.
Крім того, згідно пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 близько 2,5 років у приміщенні позивача не проживає. Будь-яких перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив, він сам забрав речі і пішов проживати за іншою адресою.
Також судом встановлено, що згідно довідки Підволочиського районного військового комісаріату Тернопільської області № 522 від 23 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 на виконання Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» призваний по частковій мобілізації на військову службу в Збройні Сили України з 23 березня 2015 року по 06 квітня 2016 року. Проте, як встановлено з показів свідків, а також із пояснень відповідача останній неодноразово під час служби перебував у відпустці, однак в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживав.
Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , проте відсутній у житловому приміщенні понад встановлені законом строки, будь-яких угод щодо користування майном не укладав, участі в утриманні будинку не бере, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тим самим створює перешкоди позивачу розпоряджатися майном на власний розсуд.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до абзацу 2,3 п. 34 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов обґрунтованого висновку що позов слід задовольнити частково, усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Разом з тим, в частині зняття відповідача з реєстрації позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 р. № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на житло є підставою для зняття відповідача з реєстрації. При цьому третя особа не відмовляла позивачу у знятті відповідача з вказаної реєстрації. Отже, ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили. Таким чином вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення її права, заявлена передчасно, не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.
Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,- суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття його з реєстрації задовольнити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,- судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
В задоволенні решта позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя підпис
копія вірна:
Суддя Н.Б.Сташків