Постанова

Іменем України

2 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 583/667/15-ц

провадження № 61-1169св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки і дорожнього руху»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року у складі судді Мовчан Н. В. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 8 листопада 2016 року у складі суддів: Околот Г. М., Левченко Т. А., Собини О. І., за заявою ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Установлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю з 4 червня 1997 року до 25 травня 1999 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Outlаnder 2.0, державний номерний знак НОМЕР_1, укладений 22 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оформлений довідкою-рахунком, виданою товариством з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху».

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 гараж, розташований на АДРЕСА_1; нежитлове приміщення - гараж літ. А, площею 304,7 кв. м, розташований на АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 0,1059 га, розташовану на АДРЕСА_2; автомобіль Mitsubishi Outlаnder 2.0, державний номерний знак НОМЕР_1; фугувально-циркулярний станок; обробний (обрізний) станок; станок комбінований; точило; стрічкову пилораму; зварювальний апарат; різак. У задоволенні решти вимог відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року скасовано в частині позову про встановлення факту спільного проживання та визнання гаража, що знаходиться в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення залишено без змін.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю з 4 червня 1997 року до 25 травня 1999 року та про визнання гаража спільною сумісною власністю подружжя відмовлено.

15 червня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

На обґрунтування заяви зазначав, що ним у процесі підготовки до розгляду цивільної справи після скасування судового рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ були здобуті документальні докази, які, на його думку, суттєво впливають на правильне та справедливе вирішення спору щодо статусу майна як особистого приватного майна одного з подружжя, про які ОСОБА_5 відомо не було, оскільки документальні докази ОСОБА_5 не вручалися й ці обставини ним не доводилися, судом не витребовувалися і не досліджувалися, правової оцінки цим обставинам судом не надавалося.

ОСОБА_4 було відомо, що з 1995-1997 років ОСОБА_5 був зареєстрованим приватним підприємцем та займався підприємницькою діяльністю з вантажоперевезень та роздрібної торгівлі. Ним сплачувалися податки та обов'язкові внески (платежі), наймалися для роботи працівники, а частина майна була йому подарована, тому все спірне майно є його особистим майном, а не спільним майном подружжя. Ці обставини підтверджуються доказами, а саме: свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, податковими накладними, довідками про взяття ОСОБА_5 на облік як платника податків, біржовими угодами, договорами купівлі-продажу, перевезення, договорами банківського обслуговування, нарядами-замовленнями, трудовими договорами, рішеннями Охтирської міської ради від 22 серпня та від 20 грудня 2011 року.

ОСОБА_5 просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4 та визнання спільним майном подружжя будівлі гаража, земельної ділянки, фугувально-циркулярного станка, обробного (обрізного) станка, станка комбінованого, точила, стрічкової пилорами, зварювального апарата, різака, розташованих у нежитловому приміщенні (гараж) на АДРЕСА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2015 року в задоволені заяви ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у розумінні статті 361 ЦПК України в редакції 2004 року обставини, на які посилався заявник, не є нововиявленими, оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції заявнику було відомо про здійснення ним підприємницької діяльність. Наведені ним обставини не виникли після набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 8 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявником не надано достатніх доказів і не зазначено істотних обставин, які не були і не могли бути йому відомі при ухваленні рішення суду і які є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розумінні статті 361 ЦПК України в редакції 2004 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені ухвали скасувати, посилаючись порушення судами норм процесуального права, справу за заявою ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги той факт, що частина майна, яка визнана судом спільним майном, є майном, придбаним для здійснення підприємницької діяльності.

Відзив на касаційну скаргу не подавався.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами постановлено ухвали з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною другою статті 361 ЦПК України в редакції 2004 року передбачено вичерпний перелік підстав для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України в редакції 2004 року підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Саме на цю підставу в своїй заяві посилався ОСОБА_5

Зі змісту заяви, пояснень заявника та його представника вбачається, що ОСОБА_5 нововиявленими обставинами вважав здобуті після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення суду першої інстанції документальні докази, а саме: документи щодо ведення ним підприємницької діяльності, які, на його думку, суттєво впливають на правильне вирішення спору стосовно визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки спірне майно придбалося за кошти фізичної особи-підприємця. Заявник зазначав, що ці докази не були йому відомі, оскільки не були витребувані судом та ним не досліджувалися, їм не було надано правової оцінки.

На час пред'явлення позову та вирішення спору судом першої інстанції обставини щодо ведення ОСОБА_5 підприємницької діяльності та докази ведення такої діяльності вже існували та були відомі ОСОБА_5; останній не довів, що у нього були обмеження щодо надання таких доказів.

Оскільки ОСОБА_5 не було доведено, що він не знав та не міг знати про зазначені ним у заяві обставини та докази на час розгляду справи судом першої інстанції, надані ним документи не можна вважати нововиявленою обставиною, оскільки це фактично є поданням нових доказів у справі, що, з огляду на положення статті 361 ЦПК України в редакції 2004 року, не є підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції касаційну скаргу залишає без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В.С. Висоцька

С.П.Штелик