Справа № 463/6154/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/2989/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_2 Мар`яни Романівни на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а:

в грудні 2013р. ОСОБА_2, ОСОБА_7 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_4, третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним заповіту складеного ОСОБА_9 30 грудня 2009 року на користь ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вказаний заповіт складений в момент, коли заповідач не усвідомлювала значення своїх дій. Підставами для такого твердження вважають, що остання була особою похилого віку, лікувалась, після смерті сина, ОСОБА_10, поводила себе неадекватно, не впізнавала людей, мала галюцинації.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року у позові ОСОБА_2, ОСОБА_7 - відмовлено.

Дане рішення оскаржили позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначають, що відмовляючи в задоволенні позову, суд в першу чергу послався на показання свідків, які були викликані за клопотанням відповідачки. Посилаючись на їх показання, суд зазначив, що вказані свідки доводилися померлій бабці знайомими, які часто її відвідували, розмовляли на різні теми. За твердженням суду, в розмовах з даними свідками померла була жвавою, у побуті теж намагалась дати собі раду. Також, їм вона скаржилась на стан здоров'я, але жодних психічних відхилень у поведінці померлої не спостерігалось. Разом з тим суд послався на показання свідків, викликаних за клопотанням позивачів та вказав, що за їх показами у ОСОБА_9 були приступи, вона бачила якісь душі, не впізнавала сусідів і родичів, безпричинно кричала на людей. При цьому суд, порівнюючи показання свідків, допитаних по справі, відкинув показання свідків, викликаних за клопотанням позивачів, і вважав надуманими конкретні факти, які свідчили про неадекватну поведінку померлої бабці. На основі лише показань свідків, суд встановив, що поведінка померлої була різноманітною, вона активно спілкувалась, при цьому відкинувши показання про неадекватну поведінку ОСОБА_9 Крім того, зазначають, що суд послався на наявні в матеріалах справи копії витребуваних медичних документів і зазначив, що з даних документів не вбачається доказів звернення ОСОБА_9 до лікаря-психіатра. З цих підстав суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, однак такі висновки вони вважають невірними, оскільки після смерті батька, відповідачка під час їхньої відсутності фактично силоміць забрала ОСОБА_9 до себе в м. Винники, скориставшись безпорадністю бабці і важким станом її здоров'я. Також, апелянти зазначають, що бабця неадекватно себе поводила, ще до того, як її забрала відповідачка до себе, крім того з пояснень свідків вбачається, що вона неадекватно поводила себе та не впізнавала людей. Відтак, просять суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким їхні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме: визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_9 30 грудня 2009 року на користь ОСОБА_4.

В судові засідання третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8,будучи належним чином повідомленою про час і місце апеляційного розгляду справи, не зявилась, однак надіслала письмові заперечення, в яких просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити та розглядати справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У звязку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІП від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_7, суд виходив з тих обставин, що стороною позивача не наведено жодних доказів на підтвердження своїх вимог та покликань про недійсність складеного ОСОБА_9 заповіту, у звязку з не усвідомленням нею значення своїх дій.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 02.12.2010 року померла ОСОБА_9, яка ще за життя 30.12.2009 року зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті на користь своєї доньки ОСОБА_4, відповідача по справі.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Стаття 1235 ЦК України визначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно з ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 ЦК України. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Позовними вимогами ОСОБА_2, ОСОБА_7 та вимогами, викладеними в апеляційній скарзі є визнання вищевказаного заповіту ОСОБА_9 від 30.12.2009 року, недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою 216 статті ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується згідно з ч.4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами.

Відповідно до роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Апелянти зазначають, що оскаржуваний заповіт ОСОБА_9 склала в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки була особою похилого віку, лікувалась, після смерті сина, ОСОБА_10, поводила себе неадекватно, не впізнавала людей, мала галюцинації, тобто ставлять під сумнів вільне волевиявлення заповідачки і вчинення заповіту всупереч волі заповідача, так як остання не усвідомлювала значення своїх дій.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Допустимість доказів, у розумінні вимог ст. 78 ЦПК України, означає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що складений ОСОБА_9 30.12.2009р. заповіт не відповідав її волевиявленню, і таке волевиявлення не було вільним.

Однак, за наявності клопотання позивачів про призначення посмертної судово психіатричної експертизи, відповідно до ст. 105 ЦПК України (діючої в редакції станом на день винесення ухвали Апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року судом винесено ухвалу про призначення у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, посмертної судово психіатричної експертизи проведення якої було доручено спеціалістам КЗ ЛОР «Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня»» (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, 95), та поставлено на вирішення наступне питання: - Чи усвідомлювала ОСОБА_9 в момент складання заповіту 30.12.2009р. значення своїх дій та чи могла керувати ними?

За результатами виконання вищевказаної ухвали проведено та відповідно складено висновок судово-психіатричного експерта №11/К від 23.10.2017 року та вказано відповідь на поставлене запитання: в момент складення заповіту 30 грудня 2009 року ОСОБА_9 стійким, хронічним психічним розладом не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги та мотиви позовної заяви.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону тому, підстави для його визнання недійсним відсутні.

З таким висновок суду погоджується і колегія суддів.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивачів не містить, в ході апеляційного розгляду позивачі та їх представник також не навели таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374,375,381, 382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_2 Мар`яни Романівни залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.04.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_11