Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 1416/6459/12

провадження № 61-3552св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2014 року у складі судді Кокорєва В. В. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Галущенка О. І., Серебрякової Т. В. та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та стягнення компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що їй належить 4/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва на право на спадщину від 09 червня 1997 року. Власником 1/5 частки вказаного будинку є відповідач за договором купівлі-продажу від 19 лютого 2003 року.

Згоди щодо порядку володіння й користування будинком між ними не досягнуто, а тому позивач просила провести поділ житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, за першим варіантом експертизи та стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію за відхилення від ідеальних часток у розмірі 45 984,64 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2014 року позов задоволено частково.

Здійснено поділ житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами. Виділено ОСОБА_1 приміщення в будинку літ «А», що позначені 1-1, 1-4, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, літню кухню-сарай літ. «В», гараж літ. «Е-1», лазню літ. «И-1», душ літ. «К-1», вбиральню літ. «Н-1», сарай літ. «Г-1», 4/5 частки споруди № 1, 4/5 частки огорожі № 1-3, 5-11,14. Виділено ОСОБА_2 приміщення в будинку літ. «А», що позначені 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, гараж літ. «Ж-1», вбиральню літ. «З-1», 1/5 частки споруди № 1, 1/5 частки огорожі №№ 1-3, 5-11, 14. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальної частки у розмірі 4 496,88 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Проведено поділ будинку АДРЕСА_1 за першим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2013 року, виділено ОСОБА_1 на 67/100 часток спірного будинку літ. «А-1», зокрема приміщення, що позначені житлова «1-1» площею 7,90 кв. м, житлова «1-4» площею 21, 50 кв. м, житлова «1-6» площею 11,70 кв. м, коридор «1-7» площею 9, 20 кв. м, санвузол «1-8» площею 3,40 кв. м, кухня «1-9» площею 9, 30 кв. м, літня кухня-сарай літ. «В-1», гараж літ. «Е-1», лазня літ. «И-1», душ літ. «К-1», вбиральня літ. «Н-1», сарай літ «Г-1», 4/5 частки споруди № 1, 4/5 частки огорожі № 1-3, 5-11, 14, що на 13/100 часток менше ідеальної частки.

Виділено ОСОБА_2 на 33/100 частки спірного будинку літ. «А-1», зокрема, приміщення, що позначені житлова «2-1» площею 9,9 кв. м, житлова «2-2» площею 8,70 кв. м, сіни «2-3» площею 11, 80 кв. м, ванна «2-4» площею 3,60 кв. м, гараж літ. «Ж-1», вбиральня літ. «З-1», 1/5 частку споруд 1, 1/5 частку огорожі № 1-3, 5-11, 14, що на 13/100 часток більше ідеальної частки.

Перерозподілено ідеальні частки у праві власності на будинок АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 67/100 часток зазначеного будинку замість 4/5 часток, що раніше їй належали, а за ОСОБА_2 - право власності на 33/100 частки вказаного будинку замість 1/5 частку, раніше їй належної.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45 984,64 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Ухвалено провести поділ будинку АДРЕСА_1 за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2013 року, виділивши ОСОБА_1 66/100 часток спірного будинку літ. «А-1», зокрема, приміщення, що позначені: житлова «1-1» площею 7,90 кв. м, житлова «1-4» площею 21,50 кв. м, житлова «1-6» площею 11,70 кв. м, коридор «1-7» площею 9,20 кв. м, санвузол «1-8» площею 3,40 кв. м, кухня «1-9» площею 9,30 кв. м, літня кухня-сарай літ. «В-1», гараж літ. «Е-1», лазня літ. «И-1», душ літ. «К-1», вбиральня літ. «Н-1», 4/5 частини споруди № 1, 4/5 часток огорожі № 1-3, 5-11, 14.

ОСОБА_2 виділено на 34/100 частки спірного будинку літ. «А-1», зокрема, приміщення, що позначені: житлова «2-1» площею 9,9 кв. м, житлова «2-2» площею 8,70 кв. м, сіни «2-3» площею 11,80 кв. м, ванна «2-4» площею 3,60 кв. м, гараж літ. «Ж-1», сарай літ «Г-1», вбиральня літ. «3-1», 1/5 частина споруди 1, 1/5 частина огорожі № 1- 3, 5-11, 14.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 66/100 часток зазначеного будинку замість 4/5 часток, що раніше їй належали, а за ОСОБА_2 - право власності на 34/100 частки вказаного будинку, замість 1/5 частки, раніше їй належної.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 627,52 грн - грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесених у трьох судових інстанціях, у сумі 302,44 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що поділ спірного будинковолодіння за другим варіантом відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2013 року найбільше відповідає інтересам сторін. При цьому суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки у сумі 20 627,52 грн.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила змінити рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 627,52 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки, в іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд безпідставно стягнув з неї грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки, оскільки не надав належної правової оцінки тому, що належна їй частка - 1/5 після проведених ОСОБА_1 добудов не змінилась, як і не змінилась частка ОСОБА_1 - 4/5, а тому висновки суду в цій частині не відповідають встановленим у справі обставинам.

У березні 2016 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд, поділивши спірне будинковолодіння за другим варіантом відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2013 року безпідставно зменшив розмір грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки, оскільки при такому поділі частка відповідача збільшилась.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд установив, що згідно з договором від 12 липня 1957 року ОСОБА_6 надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 527 кв. м на АДРЕСА_1 у місті для будівництва індивідуального житлового будинку.

22 травня 1984 року ОСОБА_6 продала 1/5 частину будинку на АДРЕСА_1 ОСОБА_7 У договорі купівлі-продажу зазначено, що будинок житловою площею 40,10 кв. м розташований на земельній ділянці площею 527 кв. м та має надвірні споруди: сарай - літ. «Г», вбиральня - літ «Д», гараж - літ. «Е», літня кухня - літ. «В», ворота - літ. «І», огорожа № № 2, 3, 5, басейн - № 4, водопровідна колонка - № 6, замощення - літ «І». У постійне користування покупця за договором відходить дві жилі кімнати І-2, І-3 житловою площею 18,60 кв. м, а також сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д».

Інші 4/5 частки будинку після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкувала ОСОБА_1 Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 червня 1997 року спадкове майно складається з 4/5 часток будинку на АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок житловою площею 38,2 кв. м, цегляний, гараж літ. «Е», сарай літ. «Г», літня кухня літ. «В», гараж літ. «Ж», вбиральня літ «З», огорожі та споруди

19 жовтня 1998 року спадщину після смерті ОСОБА_7 оформила ОСОБА_8, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 1/5 частку будинку успадкували ОСОБА_4 та ОСОБА_9, які продали вказану частку будинку ОСОБА_2 за договором від 19 лютого 2003 року. У договорі купівлі-продажу вказано, що житловий будинок на АДРЕСА_1 складається із житлового будинку літ. «А» житловою площею 40, 1 кв. м, до нього прилягають: літня кухня-сарай літ. «В», душ літ. «К», душ літ. «М», вбиральня літ. «З», вбиральня літ. «Н», сарай літ. «Г», гараж літ. «Ж», огорожі та споруди № № 1, 2.

Суд встановив, що у 2008 році ОСОБА_1 з метою покращення своїх житлових умов, без згоди іншого співвласника житлового будинку ОСОБА_2, здійснила самочинне будівництво житлової прибудови «А2-1 зовнішніми розмірами 9, 23 х 6, 07 м до житлового будинку, лазні літ. «И-1», душу літ. «К-1» та вбиральні літ. «Н-1». Вказані добудови оформлені на підставі розпорядження адміністрації Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29 серпня 2008 року № 365.

У 2013 році відповідач ОСОБА_2 за власні кошти реконструювала сарай літ. «Г-1», яким вона користується.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2013 року можливі два варіанти розподілу будинку АДРЕСА_1.

Суд, вирішуючи спір, обрав другий варіанта поділу спірного домоволодіння, оскільки такий варіант відповідає інтересам сторін.

Зокрема, відповідно до другого варіанта поділу ОСОБА_1 виділяються приміщення в будинку літ. «А», що позначені1-1, 1-4, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, літня кухня-сарай літ. «В-1», гараж літ. «Е-1», лазня літ. «И-1», душ літ. «К-1», вбиральня літ. «Н-1», 4/5 частини споруд № 1,4/5 частини огорожі № 1-3, 5-11, 14.

ОСОБА_2 виділяються приміщення в будинку літ. «А», що позначені 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, гараж літ. «Ж-1», вбиральня літ. «З-1», сарай літ. «Г-1», 1/5 частина споруди 1, 1/5 частина огорожі №№ 1-3, 5-11, 14.

Згідно з висновком експертизи фактичні частки співвласників, після розподілу домоволодіння становлять: у позивача - 66/100 часток, що на 14/100 менше, ніж її ідеальна частка; у відповідача 34/100 частки, що на 14/100 більше, ніж її ідеальна частка. Сума грошової компенсації, яку повинна сплатити відповідач позивачу за відхилення від ідеальної частки становить 49 521,92 грн.

Зміна (перерозподіл) ідеальних часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1, як зазначив експерт, відбулась за рахунок добудови нових прибудов до житлового будинку та господарських будівель на частині земельної ділянки, якою фактично користувався кожен із співвласників.

Відповідно до статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення свої частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників

об'єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів.

За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові у справі від 03 квітня 2013 року № 6-12цс13).

Суд установив, що споруджені позивачем ОСОБА_1 добудова та господарські споруди сприяли покращенню її житлових умов та є її власністю, тому вони підлягають врахуванню лише при визначенні кінцевих часток сторін домоволодіння і на розмір компенсації за відхилення від ідеальної частки не впливають. Крім того, ОСОБА_2 не надавала своєї згоди на спорудження вказаних добудов.

Апеляційний суд, встановивши обставини у справі в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що проведені ОСОБА_1 добудови є її власністю та не змінюють розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Обираючи другий варіант поділу будинку відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2013 року, апеляційний суд виходив з інтересів сторін та вже встановленого порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами, зокрема враховував фактичне використання ОСОБА_2 приміщення сараю літ. «Г-1», який було нею реконструйовано у 2013 році та можливість виростання земельної ділянки на якій він розташований.

Таким чином, апеляційний суд, навівши в своєму рішення розрахунки виходячи із вартості об'єктів поділу, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 627, 52 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, висновків апеляційного суду не спростовують.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подані касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило