Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 445/584/15-ц

провадження № 61-4226св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представники відповідача: Шуліка Аліна Володимирівна, Жарський Ігор Романович, Гнатишак ОлегВолодимирович, Гринь Костянтин Андрійович, Сокуренко Наталія Вікторівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Золочівського районного суду Львівської області у складі судді Сивак В. М. від 4 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Приколоти Т. І. від 13 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу в банку було відкрито картковий рахунок, який обслуговується карткою MasterCard platinum. На вказаному картковому рахунку, який використовується для споживчих потреб, знаходяться її власні кошти в сумі 69 тис. 302 грн 18 коп., але з 17 січня 2015 року вона не може отримати ці кошти, оскільки відповідач наклав обмеження щодо здійснення видаткових операцій.

На звернення позивача щодо з'ясування причин обмеження видаткових операцій за картковим рахунком, банк пояснив їй, що у випадку, якщо валюта операції відрізняється від валюти карткового рахунку, сума операції конвертується у валюту карткового рахунку за обмінним курсом ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на дату проведення операції. Однак унаслідок технологічного збою в системі, який мав місце під час проведення операцій позивачем, вони проводилися за значно заниженим курсом, унаслідок чого виникла дебіторська заборгованість, яку клієнт зобов'язаний погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення.

11 лютого 2015 року позивач повторно звернулася до Головного управління ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання їй інформації щодо підстав виникнення заборгованості в розмірі 148 тис. 830 грн 50 коп. та детальний розрахунок такої заборгованості, а також навести причини призупинення видаткових операцій за карткою, відповіді на яку вона не отримала, що і змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з відповідача на її користь коштів у сумі 69 тис. 302 грн 18 коп.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 4 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 69 тис. 302 грн 18 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні підтверджено факт призупинення відповідачем здійснення видаткових операцій за картковим рахунком позивача без його повідомлення. При цьому відповідач не доказав правомірність такої дії, належних та допустимих доказів наявності заборгованості позивача не надав, тому на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню кошти, які знаходяться на її картковому рахунку.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено та залишено рішення Золочівського районного суду Львівської області від 4 лютого 2016 року без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що із зустрічним позовом до ОСОБА_2 з приводу ніби-то наявної заборгованості перед банком відповідач до суду не звертався, доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, щодо наявності в позивача заборгованості, яка виникла внаслідок конвертації валюти за неправильним (заниженим) курсом, та розміру цієї заборгованості до суду першої інстанції не надав, правові підстави для визнання правомірними дій банку з блокування коштів позивачки, які знаходились на її платіжній картці MasterCard platinum в сумі 69 тис. 302 грн 18 коп., не навів.

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили належним чином докази в справі. Так, у пункті 2.1.1.5.9. Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», які підписала позивач, передбачено обов'язок держателя за картковим рахунком у результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Оскільки позивач такий обов'язок не виконала, то на підставі умов договору та законодавства банк призупинив здійснення видаткових операцій за вказаним картковим рахунком позивача до погашення боргу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач не надав суду першої інстанції доказів, які б підтверджували наявність заборгованості позивача та її розмір. Відповідач надав лише суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості за курсовою різницею за договором про надання банківських послуг від 16 грудня 2014 року, який утім містив лише відомості про курс долара США. При цьому банк вказував, що заборгованість виникла у зв'язку з курсовою різницею за карткою MasterCard gold, але він призупинив здійснення видаткових операцій за карткою MasterCard platinum, а в Умовах та правилах надання банківський послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», на які посилається банк як на підставу правомірності своїх дій, не передбачено право банку призупиняти здійснення видаткових операції за картковим рахунком позивача. Крім того, позивач обрав найбільш ефективний спосіб захисту свого порушеного права, який не заборонений законом. У зв'язку з викладеним ОСОБА_2 просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що позивач має поточний рахунок, який обслуговується карткою Visa MasterCard platinum, на якому знаходяться її грошові кошти в сумі 69 тис. 302 грн 18 коп.

17 січня 2015 року позивач дізналася, що відповідач в односторонньому порядку припинив видачу коштів з рахунку позивача без її належного повідомлення.

22 січня 2015 року ОСОБА_2 у досудовому порядку звернулася до Головного управління ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою-вимогою про роз'яснення причин обмеження операцій за картковим рахунком та усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами на поточному рахунку.

28 січня 2015 року ОСОБА_2 отримала відповідь на вказане звернення, у якому роз'яснено, що блокування рахунку відбулося у зв'язку зі збоєм у системі, внаслідок чого в позивача виникла заборгованість.

11 лютого 2015 року ОСОБА_2 повторно звернулася до Головного управління ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою роз'яснити підстави виникнення заборгованості, надати детальний її розрахунок, а також причини блокування карткового рахунку, відповіді на яку не отримала.

5 квітня 2016 року на стадії апеляційного розгляду справи відповідач надав суду розмір заборгованості позивача за курсовою різницею за договором про надання банківських послуг від 16 грудня 2014 року.

Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормою статті 1066 ЦК України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі статтею 14.13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права.

Відповідно до пункту 12 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» постанови НБУ від 5 листопада 2014 року № 705 емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права.

Емітент зобов'язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не надав суду доказів правомірності своїх дій з призупинення видаткових операцій за картковим рахунком ОСОБА_2

Посилання банку в касаційній скарзі на наявність обов'язку держателя за картковим рахунком у результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках обов'язок погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення, передбачений у пункті 2.1.1.5.9. Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» суд касаційної інстанції не бере до уваги, адже витяг з таких умов відповідач надав лише до суду апеляційної інстанції і вони не містять підпису позивача.

Таким чином, доводи касаційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 4 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк