АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/781/18 Справа № 204/6545/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тітова І. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28 травня 2008 року між ними та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_2 набув право власності на частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0484 га, а ОСОБА_3 на частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0039 га. Згідно договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 28 травня 2008 року, позивачі є власниками 50/100 та 5/100 частин домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 У серпні 2016 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачам стало відомо про укладення 16 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору дарування частини домоволодіння, за яким ОСОБА_5 набула право власності на 45/100 частин вказаного домоволодіння. До моменту укладення вказаного договору дарування, домоволодіння по АДРЕСА_3 перебувало у спільній частковій власності позивачів та ОСОБА_4 Згідно ст. 362 ЦК України, саме вони мали переважне право на купівлю частини вказаного домоволодіння, який шляхом укладення удаваного договору дарування, а не договору купівлі-продажу, ухилився від виконання вимог ст. 362 ЦК України. Тому позивачі просили визнати удаваним договір дарування частини домоволодіння від 16 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати, що договір дарування частини домоволодіння від 16 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є договором купівлі-продажу 45/100 часток домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2, скасувати рішення приватного нотаріуса ДМНО Якуби Ю.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №29612590 від 16 травня 2016 року, щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на 45/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 28 травня 2008 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (покупці) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на частину земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_3 у м. Дніпро (Дніпропетровську) (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0484 га, а ОСОБА_3 набув право власності на частину вказаної земельної ділянки, площею 0,0039 га. (а.с. 12). Зазначений вище договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №8108.

Також встановлено, що 28 квітня 2008 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (покупці) було укладено договір купівлі-продажу частини домоволодіння, за умовами якого ОСОБА_2 набув право власності на 50/100 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 у м. Дніпро (Дніпропетровську), а ОСОБА_3 набув право власності на 5/100 частин вказаного домоволодіння (а.с. 13). Договір купівлі-продажу частини домоволодіння від 28 квітня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №8099.

Відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належало 45/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_3 у м. Дніпро (Дніпропетровську) та присадибна земельна ділянка за зазначеною адресою площею 0,0294 га. (кадастровий номер :02:368:0001), відповідно до укладених у письмовій нотаріальній формі договору дарування частки домоволодіння від 21.02.2013 року (право власності зареєстровано в Реєстрі речових прав 21.02.2013 року), договору дарування земельної ділянки від 21.02.2013 року (право власності зареєстровано в Реєстрі речових прав 21.02.2013 року).

Судом також встановлено, що 16 травня 2016 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у письмовій нотаріальній форміукладено оспорюваний договір дарування 45/100 частки домоволодіння, згідно якого ОСОБА_4 передав безоплатно нерухоме майно у вигляді 45/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_3 у м. Дніпро у власність ОСОБА_5 (а.с. 51). Даний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за №787.

Також, 16 травня 2016 року між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0294 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 у м. Дніпро, а остання зобов'язалась сплатити за неї обговорену грошову суму. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за №784 (а.с. 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, що вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що мав місце удаваний правочин, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

Частиною 4 статті 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи, що позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що укладаючи між собою договір дарування частки домоволодіння по АДРЕСА_3 у м. Дніпро відповідачі приховали за ним укладення іншого договору, а саме договору купівлі-продажу, - місцевий суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання удаваним договору дарування частини домоволодіння від 16 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнання, що договір дарування частини домоволодіння від 16 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є договором купівлі-продажу 45/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2, а також про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги, що є похідною та передчасною, про скасування рішення приватного нотаріуса ДМНО Якуби Ю.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №29612590 від 16 травня 2016 року, щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на 45/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2.

Так, позивачами не доведено, зокрема, спрямованість волі сторін в оспорюваному договорі дарування (відповідачів) на встановлення інших цивільно-правових відносин, а саме відносин, що породжуються договором купівлі-продажу; не доведено настання між відповідачами інших прав та обов»язків, ніж ті, що передбачені оспорюваним договором дарування.

Твердження апелянта про сплату ОСОБА_5 ОСОБА_4 грошових коштів за договором дарування частки домоволодіння, про включення плати за придбання частки будинку до оплати за купівлю земельної ділянки - є недоведеними; доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року (ст.ст. 77, 78 ЦПК України), на підтвердження такої позиції апелянтом не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що стверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Колегія звертає увагу, що за змістом оспорюваного договору дарування, який укладено відповідачами у належній письмовій нотаріальній формі, при його укладенні сторони договору розуміли безоплатність цієї угоди, відсутність у дарувальника права вимагати від обдарованого вчинення будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Крім того, місцевий суд обгрунтовано взяв до уваги, що позивачі у своїх вимогах не ставлять питання про переведення на них прав та обов»язків покупців щодо 45/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2; позивачами не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми (ч. 4 ст. 362 ЦК України) та не заявлено про намір і готовність витратити певну грошову суму на придбання вказаного нерухомого майна. Більше того, спірна частина домоволодіння розташована на земельній ділянці, що належить ОСОБА_5, однак право власності останньої на зазначену земельну ділянку позивачами, згідно змісту позовної заяви, не оспорюється.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до неправомірного вирішення справи по суті, а зводяться до переоцінки доказів.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову та апеляційної скарги, судові витрати позивачам відшкодуванню не підлягають.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи зміст та підстави заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді