АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2253/18 Справа № 202/3734/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №66 «Авангард», третя особа: Державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що її бабусі ОСОБА_5, як члену житлово-будівельного кооперативу «Авангард» згідно обмінного ордеру №3269 від 02 грудня 1981 року, було надано у користування квартиру АДРЕСА_1 на склад сімї з двох осіб. За життя ОСОБА_5 право власності на вказану квартиру не оформила. На час її смерті у спірній квартирі був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_6, який фактично прийняв спадщину після смерті матері. Інший спадкоємець ОСОБА_3 спадщину після смерті матері у встановлений законом строк не прийняв і лише у серпні 2016 року звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та постановою нотаріуса йому було відмолено. 01.03.2016 року помер ОСОБА_6. На час його смерті позивачка постійно проживала із ним за адресою: АДРЕСА_2 та фактично прийняла спадщину. Державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька.

У звязку з чим, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на двокімнатну квартиру №12, розташовану в будинку № 7 по вул. Батумській в місті Дніпро, загальною площею 44,1 кв. м., жилою площею 29,3 кв. м., яка складається з: 1- коридор 4,2 кв. м., 2 - житлова 11,6 кв. м., 3 кладова 0,9 кв. м., 4 житлова 17,7 кв. м., 5 кухня 6,0 кв. м., 6 санвузол 2,8 кв. м., І балкон 0,9 кв. м., після смерті батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 01 березня 2016 року, який прийняв спадщину від своєї матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 03 квітня 2003 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також, на неповне зясування всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_6 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №130344.

25 вересня 2009 року ОСОБА_9 уклала шлюб із ОСОБА_10 та отримала прізвище «Міхно», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №142943.

Батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_11 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-УР №483474.

Згідно обмінного ордера №3269 від 02 грудня 1981 року, ОСОБА_5 було надано на право зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_3, площею 30,28 кв. м., на склад сімї з двох осіб: вона та син ОСОБА_6

Згідно довідки ОК «ЖБК № 66 «Авангард» від 08 листопада 2017 року в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 у період до 1981 року проживала ОСОБА_12 та її син ОСОБА_13.

В результаті проведеного обміну 21 грудня 1981 року ОСОБА_12 переїхала у квартиру, в якій проживала ОСОБА_5

Згідно витягу з Книги обліку членів ОК «ЖБК № 66 «Авангард» у м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 7 ОСОБА_5 31 грудня 1981 року переїхала у квартиру, а у 1977 році повністю сплачено пайовий внесок.

Відповідно до ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно довідки КП ДМБТІ №12385 від 07 вересня 2016 року право власності на квартиру 12 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, буд. 7 не зареєстровано.

ОСОБА_5 померла 03 квітня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №700010.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражного-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садибний будинок. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі і споруди.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4.

За життя ОСОБА_5 було складено заповіт, за яким все своє майно вона заповідала ОСОБА_3, однак останній у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5

Постановою державного нотаріуса від 15 серпня 2016 року було відмовлено у видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_5, у звязку із відсутністю факту прийняття спадщини.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_6, який у встановленому порядку, також, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

ОСОБА_6 помер 01 березня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №682994.

24 травня 2017 року позивач звернулася до Шостої ДДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої 03 квітня 2003 року.

Постановою державного нотаріуса Шостої ДДНК від 24 травня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_6, у звязку із тим, що вона є не спадкоємцем першої черги або за правом представлення, оскільки батько ОСОБА_2 ОСОБА_6 помер після смерті своєї матері ОСОБА_5

24 травня 2017 року позивач звернулася до Шостої ДДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, померлого 01 березня 2016 року.

Постановою державного нотаріуса Шостої ДДНК від 24 травня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_6, у звязку із тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини.

Крім того, у постанові нотаріусом зазначено, що з матеріалів спадкових справ №503/2016 та 157/2017 неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 03 квітня 2003 року.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування відсутні, оскільки матеріали ані даної цивільної справи, ані спадкової не містять правовстановлюючих документів на підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 03 квітня 2003 року, а звертаючись із даним позовом, ОСОБА_2 вимого щодо встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька не заявляла.

В своїй апеляційній скарзі, позивач зазначає, що із довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №66 «Авангард» від 03 жовтня 2016 року, від 25 вересня 2017 року та від 08 листопада 2017 року підтверджується факт проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем її батьком ОСОБА_6, а також, факт проживання ОСОБА_6 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем його матірю ОСОБА_5

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки на запит нотаріуса щодо адреси реєстрації ОСОБА_6 на момент смерті ОСОБА_5 відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області точну адресу реєстрації не зазначив.

Таким чином, враховуючи, що суд розглядає справи в межах вимог заявлених позивачем, а остання питання щодо встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька не ставить, то колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та відповідними до фактичних обставин та матеріалів справи.

Водночас, апелянт не позбавлена права звернутися до суду з відповідними позовними вимогами за захистом порушеного права.

Інші посилання апелянта не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, так як вони спростовуються вище встановленими обставинами.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_14