ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/1118/18
провадження № 4-с/753/108/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарі ГОРБЕНКО А.О.

за участю

скаржника ОСОБА_1;

державний виконавець не з'явився;

боржник не з'явилася;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Євпатова Т.Г., ОСОБА_3 на дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник, ОСОБА_1.) звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Євпатової Т.Г. (далі по тексту - державний виконавець) в якій просить визнати неправомірною постанову державного виконавця від 27.11.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов'язати скасувати її, усунути допущені порушення шляхом поновлення порушеного правата стягнути 3 200 грн. понесених ним витрат на правову допомогу.

В обґрунтування скарги посилався на те, що на виконанні у Святошинському РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 23125035, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-2550/10 від 25.11.2010 року, виданого Дарницьким районним судом. 11.01.2018 року по телефону скаржник дізнався, що державним виконавцем 27.11.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Підставою для винесення постанови було те, що боржник не працює, відкритих рахунків у банківських установах не має, майна на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, також не виявлено. Скаржник вважає, що державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», не здійснив всіх дій щодо виконання рішення суду, а тому змушений звернутися зі скаргою до суду.

В судовому засіданні скаржник подану скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з'явилася, при цьому повідомлена про розгляд скарги у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судове засідання також не з'явилася, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд скарги у відсутність осіб, що не з`явились.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних та моральних збитків.

На підставі вказаного рішення Дарницьким районним судом м. Києва 25 листопада 2010 року було видано виконавчий лист, який 06.12.2010 року подано до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

27 листопада 2017 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій встановлено що боржник не працює, відкритих рахунків у банківських установах не має, майна на яке можливо стягнення в рахунок погашення боргу, також не виявлено, за адресою місця реєстрації не проживає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 7 Закону встановлено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

При цьому, відповідно до положень ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається своїх вимог або заперечень.

Суд відкладав розгляд цієї скарги, вживши всіх можливих і розумних заходів щодо виклику в судове засідання державного виконавця Євпатової Т.Г., проте державний виконавець до суду не з'явилася.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем при прийнятті рішення про повернення стягувачу виконавчого документу не вжито усіх можливих та достатніх заходів шляхом реалізації повноважень, наданих чинним законодавством й зокрема ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, державний виконавець не реалізував можливість обмежити боржника у праві виїзду за межі України, при цьому згідно відповіді Державної міграційної служби від 28.09.2017 року, боржник має закордонний паспорт, не здійснював нагадування щодо виконання ухвали про оголошення боржника в розшук.

Крім того, державний виконавець, отримавши відповідь з Житомирського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 10.11.2017 року про те, що згідно архівного запису про шлюб № 721, зберігається актовий запис на громадянина ОСОБА_4 та боржника ОСОБА_3, не перевірив чи перебуває на даний час боржник у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, не встановив наявність майна, що може перебувати у спільній сумісній власності.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

З наведених вище міркувань суд вважає, що державний виконавець не в повній мірі виконав покладений на нього обов'язок щодо розшуку майна боржника шляхом виходу за можливим місцем її проживання, оскільки в матеріалах справи міститься відповідь ПАТ «Київобленерго» від 26.09.2017 року про те, що між ПАТ «Київобленерго» та боржником ОСОБА_3 було укладено договір про користування електричною енергією № 699403 від 16.12.2002 року за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі "Л проти України" (п. п. 18, 23) судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв"язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку. Виконавча служба, яка здійснює виконання остаточного рішення, має закінчити провадження без зволікань.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем вжито не всіх заходів щодо примусового виконання рішення, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", за таких обставин скарга ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою в цій частині, а тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про поновлення строків звернення зі скаргою на дії державного виконавця, суд враховує, що копію постанови скаржник отримав лише 16.01.2018 року, що підтверджується перевіркою статусу відстеження поштової кореспонденцій, а зі скаргою звернувся 18.01.2018 року, відтак суд приходить до висновку, що скаржник звернувся з цією скаргою до суду в межах визначених законодавством строків, а тому він не підлягає поновленню.

Що стосується вимог скарги про стягнення витрат на правову допомогу, то такі вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пп. 47, 48 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 роз'яснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Виходячи зі змісту ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Скаржником долучено до справи ордер та копію договору про надання правової допомоги, згідно якого громадянин ОСОБА_1, з однієї сторони та адвокат ОСОБА_1, з іншої, за обопільною угодою уклали Договір про надання правової допомоги, згідно якого Клієнт доручає, а Адвокат за винагороду в порядку визначеному чинним Законодавством України забезпечує права на захист, представництво або надає інші види правової допомоги у всіх справах, в тому числі в судах загальної та спеціальної юрисдикції. Зі змісту вказаного договору, вбачається, що Клієнт - ОСОБА_1 та Адвокат - ОСОБА_1 є однією особою, однак збіг сторони цивільного процесу та адвоката в одній особі діючим законодавством України не передбачено. Відтак вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись стст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Євпатова Т.Г., ОСОБА_3 на дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу - задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Євпатової Т.Г. від 27.11.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену 27.11.2017 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Євпатовою Т.Г. у виконавчому провадженні № 23125035.

Зобов'язати державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Євпатову Т.Г. провести виконавчі дії з виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 23125035 у передбачений законом строк.

В іншій частині вимог - відмовити у їх задоволенні.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 03 квітня 2018 року.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.