Справа № 621/2953/17
Провадження № 2/621/420/18
11 квітня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - Бібіка О.В.,
з участю секретаря Горобець Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської товарної біржі, ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
20.12.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Харківської товарної біржі, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Вказаний позов 17.01.2018 було уточнено та залучено до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та третю особу ОСОБА_4.
ОСОБА_1 просить визнати договір купівлі-продажу нерухомості Н5-118 від 24.06.1997 року 2/5 часток житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,06 га, в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, укладений на Харківській товарній біржі, між покупцем ОСОБА_5 та продавцем ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 дійсним.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.06.2017 року мати позивача - ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу Н5-118, згідно умов якого стала власником 2/5 частини житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,06 га, в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області. Зазначений договір був укладений на Харківській товарної біржі та посвідчений, зокрема, підписами продавця, покупця та Президентом Харківської товарної біржі. Вказані вище 2/5 частини житлового будинку продані за 2169 грн. 20 коп., що повністю відповідало діючим на той час цінам на нерухомість. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. ОСОБА_5 сплатила за вказані 2/5 частини житлового будинку та прийняла їх, зокрема, шляхом проживання в будинку. Таким чином, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами договору виконані в повному обсязі. 25.12.2002 мати позивача зареєструвала нерухомість в Зміївському БТІ Харківської області, що свідчить про відсутність оспорювання вказаного вище договору купівлі-продажу Н5-118.
24.03.2016 ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина і ОСОБА_1, як одна із спадкоємців, звернулась до нотаріуса за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, нотаріус відмовила у його видачі, посилаючись на те, що позивачу необхідно звернутись до суду за захистом своїх прав у звязку з тим, що відповідно до приписів ст. ст. 47, 48, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) вказаний договір купівлі-продажу Н5-118 є недійсним, а згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Про дійсність намірів сторін на укладення та виконання спірного договору ОСОБА_1 додатково повідомляла, що весь цей час її сімя відкрито та безперервно володіє та користується вказаним будинком і ніхто проти цього не заперечував, позовних заяв з цього приводу не подавав. Продавець за договором на той час лише періодично приїжджав в країну і його пропозиція сусідці (його матері) щодо продажу частки нерухомості була логічним завершенням можливого фактичного переїзду на постійне проживання за межі України.
Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції 10.12.1991 року), чинного на момент укладення договору купівлі-продажу від 24.06.1997 року, передбачено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Вказані умови з огляду на спірний договір виконані повністю так як текст спірного договору містить усі необхідні дані для визнання операції біржовою.
До того ж, за змістом приписів, чинних на час укладення спірного договору та реєстрації нерухомості, Наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.11.1995 року № 56, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року № 31/1056, Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена Наказом Держбуду України від 09.06.1998 року № 121, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26.06.1986 року № 399/2839, договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею є правовстановлюючими документами, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна (пункти 6, 9 Переліків).
Таким чином, ОСОБА_1 вважала, що сторони спірного договору домовились по всім суттєвим умовам та уклали його у відповідності до приписів чинного законодавства України, а, оскільки, чинний на момент укладення спірного договору порядок передбачав можливість його укладення на біржі, ніхто не мав сумнівів в його дійсності та законності, та реалізував таким чином своє право.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, свої інтереси довірила представляти адвокату ОСОБА_6, який також у судове засідання не зявився, надав суду заяву про судовий розгляд справи за їх відсутністю, підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення.
Представник Харківської товарної біржі у судове засідання не зявився, до канцелярії суду надійшов лист Президента Харківської товарної біржі ОСОБА_7 про розгляд справи за відсутності представника відповідача, відзиву на позовну заяву не надано.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов до суду не надходило.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, справу просила розглядати за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 280 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи, що від Президента Харківської товарної біржі ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Біржі суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 уклала Договір купівлі-продажу нерухомості Н5-118 від 24.06.1997 року. За вказаним договором ОСОБА_2, від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_3, який діяв через брокера брокерської контори № 203 ОСОБА_8, і ОСОБА_5, яка діяла через брокера брокерської контори № 203 ОСОБА_9, уклали даний Договір на Харківській товарній біржі про продаж 2/5 частини житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,06 га, в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області за 2169 грн. 20 коп. (а.с. 22).
Рішенням ХХІХ сесії Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області VII скликання від 17.08.2017 № 523-VII домоволодінню, яке складається з 2-х житлових будинків та господарських будівель і споруд і рахується за померлими ОСОБА_10 (3/5 частини) та ОСОБА_5 (2/5 частини) присвоєно поштову адресу Харківська область, Зміївський район, с. Першотравневе, вул. Воронька, 75а (а.с. 23).

Вказана придбана 2/5 частина житлового будинку, розташованого в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, зареєстрована 25.12.2002 року у КП «Зміївське БТІ» за ОСОБА_5 в реєстр. Книгу № 1 за реєстр. № 10 (а.с. 22, 24, 25).

Встановлено, що 24.03.2016 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті залишилася спадщина. Спадкоємцями, в рівних його частках кожна, є доньки спадкодавиці: ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Спадщину ОСОБА_1 прийняла. Інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Спадщина складається з 2/5 часток у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області по вул. Воронька, № 75-а, колишній житловий будинок без зазначення назви вулиці та номеру будинку. Однак, ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 4, 44-45, 46-47).

Отже, спірним є питання щодо дійсності договору купівлі-продажу нерухомості Н5-118 від 24.06.1997 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений 24.06.1997 року, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_6 не навели доказів ухилення відповідача ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу в момент його укладення та під час його виконання, що унеможливлює визнання угоди дійсною на підставі ст. 47 ЦК УРСР, не вказали інших умов, за яких не був у встановленому законом порядку нотаріально посвідчений договір.

Посилання позивача на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» є безпідставними.

Так, вказаний закон є спеціальним щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним щодо правил укладення цивільних договорів, спеціальними щодо яких є положення ЦК УРСР.

Крім того, позивачем та її представником не надано жодних доказів, що особи через які діяли сторони договору купівлі-продажу від 24.06.1997 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були членами біржі або брокерами, а отже спірна угода Договір не може бути визнаний біржовою операцією.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Позивачка не позбавлена можливості захистити свої права у спосіб застосування норм матеріального права, що містяться у Книзі Шостій ЦК України.

Керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст. ст. 10, 11, 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 61072, АДРЕСА_1) до Харківської товарної біржі (, місцезнаходження: 61058, м. Харків, пр-т Науки, 5), ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) 3- третя особа: ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, місце проживання: 61072, АДРЕСА_2) про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання рішення 11 квітня 2018 року.

Головуючий: