"30" березня 2018 р.
Справа № 643/5852/17
Провадження № 2/643/351/18
30 березня 2018 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Пашнєва В.Г.
за участю: секретаря Самотой М.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 17.07.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.05.2014 року шлюб було розірвано. На даний час діти фактично проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, Відповідач вихованням дітей не цікавиться, часу не проводить. Квартира в якій зараз зареєстровані діти знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та є приватною власністю позивача. У позивача виникла необхідність продати зазначену квартиру і придбати нове житло, яке буде ближче розташовано до школи, дитячого садку та інших гуртків які відвідують діти. У зв'язку із цим потрібно зняти з реєстрації дітей із наступною реєстрацією їх в новій квартирі та/або в приватному будинку. Позивач звернувся до відповідача з метою отримання згоди на зняття дітей з реєстрації за місцем проживання та реєстрації в подальшому за новим місцем проживання, однак останній безпідставно та без пояснення причин відмовився її надавати. Така поведінка свідчить про вчинення перешкод у реалізації права власності на майно. Позивач кілька разів намагалася отримати згоду відповідача, телефонувала йому, пропонувала зустрітися, однак відповідач відмовився від надання згоди та взагалі ігнорує дзвінки та уникає зустрічі. Крім того, після розлучення Відповідач великого бажання у спілкуванні із дітьми не проявляє, у вихованні участі не приймає, батьківські збори не відвідує. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у її відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до судового засідання не прибув, надав заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність та ухвалити рішення в інтересах дітей.
Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12, 13).
Судом встановлено, що неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_4 постійно проживають разом з матір'ю - позивачем по справі ОСОБА_1, в квартирі АДРЕСА_1, яка належить територіальній громаді м.Харкова.( а.с. 15).
Підставою для звернення до суду з зазначеним позовом стала відмова батька в наданні дозволу на зняття малолітніх дітей з місця реєстрації для подальшої їх реєстрації за новим місцем проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, (ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України).
Підпунктом 6 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, відповідно до якої у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згідно положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 27 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року встановлено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Відповідно до ч. 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов'язковою є участь органів опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку про визначення місця проживання дітей від 26.10.2017 року № 616, Управління служб у справах дітей, діючи як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_1.( а.с. 33).
За статтею 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ч. 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов'язковою є участь органів опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
За статтею 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст. 142 ЦПК України.
Керуючись статями ст. 33 Конституції України, ч. 1 ст. З, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 19, 154, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 29, 405 Цивільного кодексу України, 12,13, 142, 265 ЦПК України, ч. 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 6 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей- задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір'ю ОСОБА_1 (і.н.п.п. НОМЕР_1).
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н.п.п. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 (і.н.п.п. НОМЕР_1), витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.Г.Пашнєв