Справа 688/3786/17
№ 2/688/158/18
Рішення

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Босюка В.А.

при секретарі Кулеші Л.М.,

з участю представника позивача

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка в режимі відео конференції з Шевченківським районним судом м. Києва справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 27.03.2008 року акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», уклав договір про надання споживчого кредиту №0 з ОСОБА_2, відповідно до якого надав останньому кредит в сумі 352 000,00грн., які той зобовязався повернути в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановленні графіком погашення згідно Додатку №1 до Договору, але не пізніше 26 березня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін. 27.03.2008 року акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором №0 від 27.03.3008 року уклали договір поруки №191574, згідно якого остання взяла на себе солідарну відповідальність з боржником в повному обсязі за всіма його зобовязаннями за вищевказаним кредитним договором.

17.11.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 27.03.2008 року перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».

Станом на дату укладення вищевказаного договору факторингу заборгованість ОСОБА_2 перед новим кредитором - ТОВ «Українська факторингова компанія» за кредитним договором №0 від 27.03.2008 року становить 293 841,59грн., з яких 167 844,28грн. сума построченого основного боргу, 2659,40грн. сума нарахованих процентів, 123 337,91грн. сума прострочених процентів. Відповідачі обовязок щодо повернення кредитних коштів у визначений Договором строк не виконували.

Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобовязання, то на вимогу кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За період з 24.11.2016 року по 30.11.2017 року 3% річних від простроченої суми становить 8 984,31грн., а індекс інфляції з листопада 2016 року по листопад 2017 року 1,178, що в грошовому виразі рівно 52 303,80грн.

Таким чином позивач просить стягнути солідарно з відповідачів в загальному 355 129,70грн. заборгованості за кредитним договором з врахуванням 3% річних та сум інфляції.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів, подав відзиви на позов, в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову за пропуском строку: відносно відповідача ОСОБА_3 передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а відносно відповідача ОСОБА_2 за пропуском строку позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. При цьому пояснив, що 18 жовтня 2013 року відповідачі отримали вимогу Банку від 16 жовтня 2013 року про усунення порушення Договору про надання споживчого кредиту протягом 30-ти днів з моменту отримання цих вимог. Оскільки вимоги Банку відповідачі не виконали, то строк виконання основного зобовязання настав достроково 18.11.2013 року, з якого і слід обчислювати строки позовної давності. Позивач звернувся з позовом до суду лише 05.12.2017 року, тобто за межами встановленого трирічного строку позовної давності.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не зявилися, їх представник та представник позивача не заперечують розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд знаходить в позові відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк), та ОСОБА_2 (далі Позичальник) укладено кредитний договір №0, згідно якого останній отримав кредит в сумі 352 000,00грн. на строк до 26 березня 2015 року зі сплатою 12,40% річних за користування кредитними коштами, який мав погашати щомісячно згідно Графіка, що є Додатком №1 до кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязань Позичальника на підставі п. 2.1 кредитного договору Банком прийнято заставу нерухомості чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 142,2 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 27 березня 2008 року, між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 27 березня 2008 року укладено договір поруки №191574, згідно якого остання взяла на себе солідарну відповідальність з боржником в повному обсязі за всіма його зобовязаннями за вищевказаним кредитним договором.

17 листопада 2016 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» укладено Договір факторингу №49, відповідно до умов якого та акта приймання-передачі Права Вимоги від 24 листопада 2016 року право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 27.03.2008 року перейшло до останнього.

ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого заборгував Банку станом на 05 грудня 2013 року 167 844,28 коп. простроченого основного боргу, що встановлено рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року, та станом на 17 листопада 2016 року заборгував 2659,40грн. нарахованих процентів і 123 337,91грн. прострочених процентів, що підтверджується реєстром Боржників до Договору Факторингу №49 від 17 листопада 2016 року. Розмір простроченого основного боргу 167 844,28грн. станом на 17 листопада 2016 року не змінився.

Згідно виписки по кредитному договору ОСОБА_2 останню проплату здійснив в сумі 8155,19грн. 8 жовтня 2013 року.

Як встановлено рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року, Банк 10.10.2013 року направив повідомлення відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про своє право звернення на предмет іпотеки в звязку з невиконанням Позичальником зобовязань щодо погашення заборгованості по наданому кредиту і сплаті процентів за користування ним, та надав строк усунути порушення кредитного договору протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги. При цьому Банк повідомив, що у випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання вимоги, буде вимушений вжити заходів щодо повернення суми кредиту на нарахованих процентів. Такі вимоги вручені відповідачам 18.10.2013 року, що слідує з зазначеного вище судового рішення. Вказані обставини підтверджується також доданими представником відповідачів до відзивів на позов копіями вимог Банку від 10.10.2013 року за № 30-11/4367, №30-11/4368.

Отже, предявивши вимоги про погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Банк фактично став вимагати дострокового погашення коштів за кредитним договором, чим змінив строк виконання основного зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що слідує зі змісту ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а згідно п. 2 ч. 1 ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 1.2.2 кредитного договору Позичальник взяв на себе зобовязання повернути кредит частинами згідно Графіка, але в будь-якому разі не пізніше 26 березня 2015 року.

Відповідно до п. 6.1.2 кредитного договору сторони, керуючись статтями 525, 611 ЦК України погодили, що Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п. 1.2.2 цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Згідно п. 6.2 кредитного договору в разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою за адресою Позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обовязковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32-го календарного дня, рахуючи з дня одержання Позичальником повідомлення Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що Банк направив за адресою Позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобовязань Позичальника за Договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а Позичальник не усунув зазначених Банком порушень зобовязань Позичальника за Договором протягом 31-го календарного дня з дати одержання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку.

Таким чином з 32-го календарного дня після отримання 18.10.2013 року відповідачами вимоги Банку від 10.10.2013 року, тобто з 18.11.2013 року у Банка виникло право позов, тобто відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України почався перебіг строку давності, визначений ст. 257 цього Кодексу, так як кредитним договором інший строк позовної давності не визначений.

Оскільки Позичальник та Поручитель не усунули вимоги щодо усунення порушень кредитного договору у визначений строк, Банк скориставшись таким правом, предявив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення не предмет іпотеки, в звязку з чим 05.02 2014 року судом відкрито провадження у справі.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, що визначено ст. 262 ЦК України.

Таким чином щодо вимог Банку до Позичальника ОСОБА_2 початок перебігу строку позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України розпочався з 05.02.2014 року і закінчився 05.02.2017 року. Позов у даній справі позивач предявив до суду 02.12.2017 року, що слідує з штемпеля на поштовому конверті про відправлення до суду позовної заяви про стягнення заборгованості.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 просить застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні позову до вказаного відповідача на підставі ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки №191574 від 27.03.2008 року у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Основним договором Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання Поручителем на 10-й день з дати відправлення йому такої вимоги, а згідно п. 3.1 договір поруки набирає чинності з моменту підписання обома Стронами та діє до повного припинення всіх зобовязань Боржника за Основним договором.

Визначений вказаною нормою строк закінчився, кредитор у цей строк вимог до поручителя не предявив, представник відповідача ОСОБА_3 просить відмовити в позові до вказаного відповідача з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Аналогічні правоі позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 року у спрві №6-509цс17 та від 14.06.2017 року у справі №6-1009цс17.

Суд також знаходить відмовити у задоволенні вимог про стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, як похідних вимог від вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, у задоволенні яких відмовлено із-за пропуску звернення до суду, оскільки стягненням таких буде порушено загальні засади цивільного законодавства, зокрема передбачені ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності.

В звязку з відмовою у позові судовий збір відповідно до ст. 141 ЦК України слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 27.03.2008 року в розмірі 293 841 (двісті дев?яносто три тисячі вісімсот сорок одна) грн. 59 коп., трьох поцентів річних в розмірі 8 984 (вісім тисяч дев?ятсот вісімдесят чотри) грн. 31 коп., збитків, завданих інфляцією в розмірі 52 303 (п?ятдесят дві тисячі триста три) грн. 80 коп., а всього 355 129 (триста п?ятдесят п?ять тисяч сто двадцять дев?ять) грн. 70 коп. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в апеляційний суд Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, б. 18/24, 8 поверх, .

Відповідачі: ОСОБА_5, місце проживання: 30400, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; ОСОБА_3, місце проживання: 30400, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне рішення складене 06 квітня 2018 року.

Головуючий: Босюк В.А.