АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1120/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4.) та просив: розірвати договір підряду № 03/07 від 03 липня 2016 року і стягнути на користь позивача з відповідача: 72269 грн. - вартість оплаченого, але невиконаного замовлення (збитки); 210541 грн. 50 коп. - пені за прострочення виконання замовлення.

Зазначав, що 03 липня 2016 року між ним - замовником та підрядником ФОП ОСОБА_4 було укладено договір підряду щодо монтажу бані, строком виконання якого встановлено з 15-19 липня 2016 року до 30 вересня 2016 року, при цьому, строк виконання монтажу печі бані визначено до 05 серпня 2016 року, який потім було продовжено до 02 вересня 2016 року.

Посилався на те, що він виконав умови договору, передав відповідачу грошові кошти в сумі 100 450 грн. та 18 500 грн., в той час як станом на 01 серпня 2016 року на придбання матеріалів, комплектуючих, виконання робіт по монтажу вказаної печі ФОП ОСОБА_4 було витрачено лише 46 681 грн., а роботи за договором виконані неякісно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим позивачем направлялась претензія.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Розірвано договір підряду від 03 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, остільки ніяких робіт по продовженню монтажу печі так і не було розпочато, матеріали і комплектуючі, які раніше були позивачем проплачені, не були поставлені, при цьому, неякісне виконання відповідачем робіт, необґрунтованість позиції останнього щодо виконання умов договору в повному обсязі, відсутність доказів цього, хибність висновків районного суду про недоведеність сплати позивачем авансу, в сумі 118 950 грн., безпідставність відмови суду першої інстанції у виклику свідків, просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у позову та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_3 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, заслухавши свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у позові в частині вимог про стягнення грошових коштів з підстав недоведеності, районний суд виходив з встановлення фактичного виконання відповідачем своїх зобов'язань на суму, не меншу фактично отриманої від позивача й доцільності призначення по справі будівельної експертизи, проте відмови сторін у заявленні такого клопотання, що позбавило суд встановити дійсні обставини справи.

Зазначені висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає таким, що ґрунтуються на матеріалах справи.

Як убачається з матеріалів справи, 03 липня 2016 року між ОСОБА_3 - замовником та підрядником ФОП ОСОБА_4 було укладено договір підряду щодо монтажу бані до 30 вересня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1, з визначенням попередньої вартості виробу згідно кошторису - 248 114 грн.74 коп. (а.с.9-15).

Згідно п. 5.2 договору від 03 липня 2016 року замовник мав виплатити аванс від загальної договірної вартості - 70 % вартості матеріалів, транспортних розходів та 70 % вартості робіт, планових накопичень.

Відповідно до справи, на виконання умов договору, 03 липня 2016 року позивачем ФОП ОСОБА_4 в якості авансу було сплачено грошові кошти, у сумі 100 450 грн., а 22 липня 2016 року - 18 500 грн. (а.с.11).

Обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення 72 269 грн., ОСОБА_3 твердив про те, що будівельні роботи відповідачем виконані неякісно, матеріали і комплектуючі були придбані не в повному обсязі, а під час виконання робіт використовувались матеріали, не передбачені кошторисом. Так, замість цегли ША-5 було використано цеглу марки М-200, замість колосника великого - плиту варочну.

З наданих коштів, вважав доведеним придбання відповідачем лише будівельних матеріалів, на суму 46 681 грн., а на підтвердження доводів про неякісні роботи і їх виконання не в повному обсязі до справи долучив акт технічної комісії від 06 вересня 2016 року по виконанню робіт згідно договору підряду № 03/07 від 03 липня 2016року (а.с.29).

Викладені в акті обставини встановлені позивачем та найнятими ним працівниками ОСОБА_6 і ОСОБА_5, допитаними під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у якості свідків.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінювачем може бути особа, яка одержала кваліфікаційне свідоцтво оцінювача.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», сертифікат суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, є документом, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність.

Разом з тим, акт комісії від 06 вересня 2016 року не може бути визнано належним та допустимим доказом по справі, остільки його зміст спростовує ФОП ОСОБА_4, посилаючись на те, що роботу по будівництву бані виконано якісно, дійсно станом на 09 вересня 2016 року не у повному обсязі, проте згідно умов досягнутої домовленості будівельні роботи підлягали до виконання у строк до 30 вересня 2016 року.

Свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_5 не надали доказів щодо наявності у них сертифікатів суб'єкта оціночної діяльності, а отже, й повноважень надання експертної оцінки обсягу виконаних відповідачем робіт (а.с.223-224).

За наведених підстав, апеляційний суд критично оцінює й надані свідками пояснення. Так, ОСОБА_6 вказуючи на те, що є архітектором, будь-яких доказів на підтвердження повноважень щодо здійснення відповідної перевірки, не надав. Відсутня належна кваліфікація і у ОСОБА_5, який, як свідчать його пояснення, на будівництві комплексу виконував роботу електрика. Окрім цього, ОСОБА_6 і ОСОБА_5, виконуючи розпорядження ОСОБА_3, зацікавлені у вирішенні спору на користь останнього.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції дав правильну оцінку наявним у справі письмовим доказам й обґрунтовано прийшов до висновку про те, що долучений акт технічної комісії по виконанню робіт до договору-підряду від 03 липня 2016 року не є належним та допустимим в частині доказів неякісного виконання робіт, чи виконання робіт не в повному обсязі, а вказане питання може бути вирішено лише шляхом судово-будівельної експертизи з визначенням кваліфікаційного оцінювача.

Заперечуючи проти позову, ФОП ОСОБА_4. твердив про те, що отримані грошові кошти були використані у повному обсязі і за призначенням, будівельні матеріали, з допомогою яких було побудовано об'єкт, відповідають умовам договору та змісту кошторису.

На підтвердження своїх доводів про неповне виконання відповідачем робіт, ОСОБА_3 долучив до справи складений ФОП ОСОБА_4. звіт по витраті коштів (а.с.21,22).

Разом з тим, згідно змісту звіту, витратна частина виконання відповідачем умов договору склала 159 837 грн. 11 коп.

Відповідно до матеріалів справи, роз'яснене районним судом сторонам право заявити клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи залишилося без реагування.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку судом було повторно роз'яснено їх право заявити клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи з метою вирішення питання про те, які роботи було виконано, їх обсяг, вартість та якість.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 в судовому засіданні 07 лютого 2018 року було подано відповідне клопотання, під час обговорення якого ФОП ОСОБА_4 попросив оголосити по справі перерву для підготовки ним додаткових питань перед експертом.

Між тим, у подальшому, ОСОБА_3 від раніше поданого клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи відмовився, не подавав будь-яких заяв з цього приводу і відповідач.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає необґрунтованими твердження апеляційної скарги про те, що у липні 2016 року при перевірці ходу та якості виконання робіт, позивачем було виявлено погану якість виконання робіт по монтажу печі, матеріали і комплектуючі для монтажу печі були завезені не в повному обсязі.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції визнає помилковими висновки районного суду про недоведеність передачі позивачем боржнику 118 950 грн. й вважає за необхідне їх виключити з судового рішення, остільки вони спростовуються поясненнями в апеляційному суді ФОП ОСОБА_4 та змістом розписок (а.с.11).

Разом з тим, з огляду на викладені обставини, вказані висновки на суть прийнятого по справі рішення не впливають.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 883 ЦК України встановлено, що підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

Згідно положень ч. 2 ст. 884 ЦК України підрядник відповідає за дефекти, виявлені у межах гарантійного строку, якщо він не доведе, що вони сталися внаслідок: природного зносу об'єкта або його частин; неправильної його експлуатації або неправильності інструкцій щодо його експлуатації, розроблених самим замовником або залученими ним іншими особами; неналежного ремонту об'єкта, який здійснено самим замовником або залученими ним третіми особами.

Таким чином, зі змісту вищенаведених норм убачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини підрядника за недоліки збудованого об'єкту, але й надано право підряднику доводити свою невинуватість, що має наслідком звільнення його від відповідальності.

Зі справи убачається та не спростовується учасниками справи, що відповідачем на земельній ділянці ОСОБА_3 були виконані відповідні будівельні роботи та споруджено будову (а.с.67-72).

Між тим, належними та допустимими доказами не доведено невиконання ФОП ОСОБА_4 умов договору підряду на суму 72269 грн., що виключає наявність правових підстав до стягнення вказаної суми грошових коштів та пені.

З огляду на викладене, суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у позові в частині вимог про стягнення грошових коштів за недоведеністю.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: