Постанова

Іменем України

26 березня 2018 року

м. Київ

справа № 293/7/2017

провадження № 61-9225св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватна агрофірма з орендними відносинами «Дружба»,

представник відповідача - Врублевський Микола Марцелович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 5 липня 2017 року у складі судді Бруховського Є. Б. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватної агрофірми з орендними відносинами «Дружба» про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4, згідно державного акту, є власником земельної ділянки загальною площею 2, 2636 га, що складається із земельної ділянки площею 2,0076 га та земельної ділянки площею 0,2560 га, які знаходяться на території Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. Цільовим призначенням вказаних земельних ділянок є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 19 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та приватною агрофірмою з орендними відносинами «Дружба» укладено договори оренди зазначених земельних ділянок. Вважаючи, що відповідачем порушуються умови укладених між ними договорів оренди, оскільки виплата орендної плати останнім здійснюється без врахування індексу інфляції, позивач просить суд розірвати вказані договори.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 5 липня 2017 року у задоволенні позовувідмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставинами, встановленими у судовому засіданні, підтверджується сплата відповідачем орендної плати позивачу за 2015 рік та частково за 2016 рік, що також не спростовувалось самим позивачем. Вказане не свідчить про невиконання приватною агрофірмою з орендними відносинами «Дружба» умов укладених договорів оренди землі щодо сплати орендної плати за земельні ділянки з урахуванням їх індексації.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 5 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам закону. Систематичної несплати відповідачем орендної плати судом не встановлено, а тому відсутні підстави для дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок.

У касаційній скарзі, поданій 17 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлення судом факту сплати відповідачем орендної плати за 2015 рік та частково за 2016 рік позивачу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Матеріали справи не містять доказів проведення перерахунку відповідачем розміру орендної плати із врахуванням індексів інфляції.

Відповідно до доводів касаційної скарги, суд, дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав, передбачених положенням статті 32 Закону України «Про оренду землі», для дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок.

У відзиві на касаційну скаргу приватна агрофірма з орендними відносинами «Дружба» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті у відповідності до вимог законодавства із повним з'ясуванням обставин справи та наданням належної оцінки усім доказам. А тому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скаргаОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що ОСОБА_4 є власником двох земельних ділянок площею 2,0076 га та 0,2560 га, розташованих на території Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, цільовим призначенням яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та приватною агрофірмою з орендними відносинами «Дружба» укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 15 років.

Умовами договорів сторонами погоджено, що орендна плата вноситься орендарем з 1 лютого по 25 грудня у змішаній (натуральній, грошовій) формі у розмірі 298,88 грн за користування земельною ділянкою площею 2,0076 га та 50,88 грн за користування земельною ділянкою площею 0, 2560 га.

Пунктами 10 та 13 договорів передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік, зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Сторони погодили, що дія договорів припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (пункт 38).

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку з укладенням договорів оренди земельних ділянок, регулюються нормами спеціального закону, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Виходячи із аналізу наведених норм, саме систематична несплата орендної плати законодавством визначена як одна з підстав для дострокового розірвання договору оренди землі.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16.

Суд установив, що ОСОБА_4 була нарахована та виплачена орендна плата з урахуванням індексів інфляції, а саме: у 2015 році - 1141 грн та у 2016 році - 660 грн та вірно вважав, що це не свідчить про систематичне порушення відповідачем умов договору щодо несплати орендної плати та не є підставою дострокового розірвання договору оренди. Наявність спору щодо розміру інфляційних відрахувань не позбавляє позивача права звернутись до суду з позовом про стягнення недоплачених коштів.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, суд розглядає справу в межах вимог, заявлених у позовній заяві. У справі, яка переглядається, предметом позову є вимога дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок. Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, при вирішенні спору виходив з тих вимог, які були заявлені ОСОБА_4 у його позовній заяві.

У зв'язку із наведеним, суд, з дотриманням вимог процесуального закону, чинного на момент ухвалення оскаржуваних рішень, на підставі повно та всебічно з'ясованих обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення договірних відносин між ОСОБА_4 та приватною агрофірмою з орендними відносинами «Дружба» шляхом дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування судом положень статті 32 Закону України «Про оренду землі» спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду та їх невідповідність обставинам справи не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 5 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська