НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 лютого 2018 рокуСправа № 322/1205/17

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гасанбекова С.С. розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:ОСОБА_2
про:стягнення заборгованості,

23 листопада 2017 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд: стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу в розмірі 4080,00 грн., з яких: - 2080,00 грн. в рахунок відшкодування відсотків за користування позикою; - 2000,00 в рахунок відшкодування суми позики.

Ухвалою судді від 14.12.2017 було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.01.2018 було встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив і заперечень та вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 22.02.2018 провадження у справі було закрито в частині вимог до ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у звязку із встановленням факту смерті цієї особи до моменту звернення позивача до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

24.05.2013 подружжя ОСОБА_3 взяло у позивача в борг грошові кошти в сумі 2000,00 грн. та зобовязувалися їх повернути протягом року, а також сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 4% на місяць.

24 червня 2014 року відповідачі сплатили позивачу 160,00 грн. В травні 2016 року строк дії розписки продовжено до 24.09.2016 року.

24.09.2016 відповідачі сплатили позивачу ще 2000,00 грн. Залишок суми заборгованості не повернуто.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст.ст. 16, 207, 526, 1049, 1050 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги.

03.01.2018 позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у строк, встановлений судом, не надав відзиву на позов, а також не надіслав до суду будь-яких заяв чи клопотань.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності,

встановив:

24 травня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 взяли в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 2000,00 грн. під 4% на місяць, які зобовязались повернути протягом року, що підтверджується розпискою.

Згідно з копією актового запису про смерть № 20 від 17 лютого 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 17 лютого 2016 року в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області.

17 травня 2016 року дію розписки від 24.05.2013 продовжено до 24.09.2016, що підтверджується підписом ОСОБА_2 на зазначеній розписці.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

За правилом п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частин 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, наявна у матеріалах справи боргова розписка ОСОБА_2 є належним доказом отримання нею в борг за договором позики грошей в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що в разі коли позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, за період з 24.05.2013 по 24.10.2017 (53 місяці), розмір процентів за користування позикою, відповідно до умов, наведених у розписці, склав: 2000*4%*53 = 4240,00 грн.

З урахуванням часткового погашення процентів за позикою, про що зазначено позивачем, розмір заборгованості за процентами становить: 4240 160 2000 = 2080,00 грн.

Доказів внесення інших сум на погашення заборгованості за договором позики відповідач суду не надав.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики від 24.05.2013 становить: 2000 + 2080 = 4080,00 грн.

З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви додано квитанцію від 23.11.2017 № 7, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 640,00 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24 травня 2013 року в розмірі 4 080,00 грн. (чотири тисячі вісімдесят гривень 00 коп.), а саме: 2 000,00 грн. сума позики; 2 080,00 грн. проценти за користування позикою за період з 24 травня 2013 року по 24 жовтня 2017 року.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

4. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1, вул. Івана Клевчука, 127, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, 70101, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

- відповідач: ОСОБА_2, вул. Суворова, 3, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, 70101.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2018 року.

Суддя С.С. Гасанбеков