АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/232/18 Головуючий 1 інст. - Шевченко С.В.
Справа № 644/8583/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: спори, що виникають
з договірних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24 липня 2017 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

26 жовтня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 825/2-40/1/8-129 від 22 серпня 2008 року в сумі 7 570 812,34 грн 34 коп. та витрат, пов'язаних з реалізацією предмету іпотеки, звернути стягнення за іпотечним договором №825/4-40/9/8-090, укладеним 22 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», на нерухоме майно, а саме: належну відповідачу на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмету іпотеки у розмірі 497 396 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 22 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 825/2-40/1/8-129, згідно умов договору позивач надав відповідачу на споживчі потреби, на умовах строковості, платності, забезпеченості, повернення та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 103 000 доларів США з оплатою 15 % річних та комісій, з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 серпня 2023 року.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 16 липня 2009 року до договору кредиту, сторони погодили зміну суми кредитування до 110 513,12 доларів США та терміну повернення заборгованості до 10 серпня 2028 року.

22 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту № 825/2-40/1/8-129 від 22 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір № 825/4-40/9/8-090, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 6252, згідно умов якого відповідачем в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28 травня 1998 року, реєстраційний номер 7-98-137266, наданого Харківським центром приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження за номером 23159 від 28 травня 1998 року, право власності на яку зареєстроване державним КП Харківського міського БТІ № 1 від 15 червня 1998 року, номер запису П-7-12659.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором станом на 13 вересня 2016 року утворилась заборгованість в загальній сумі 7 570 812 грн 34 коп., у зв'язку з чим позивач просить суд в рахунок погашення кредитної заборгованості, згідно умов іпотечного договору звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 825/2-40/1/8-129 від 22 серпня 2008 року у сумі 7 570 812, 34 грн та витрат, пов'язаних з реалізацією предмету іпотеки, звернуто стягнення за іпотечним договором № 825/4-40/9/8-090, укладеним 22 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», на нерухоме майно, а саме: належну ОСОБА_1 на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну предмету іпотеки встановлено у розмірі 497 396 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначала, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначала, що судом залишено без уваги те, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся фактично одночасно до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до позичальника ОСОБА_1 та до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до майнового поручителя ОСОБА_2 з однорідною позовною вимогою, що випливає з одних і тих же правовідносин (з одного й того ж кредитного договору) про звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку заборгованості по кредитному договору.

Крім того, стороні відповідача стало відомо, що вже існує рішення Третейського суду, за яким Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2604/25839/2012 від 23 січня 2013 року про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_1 суми заборгованості - 1 034 273,52 грн, яке до дійсного часу перебуває на виконанні Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ в Харківській області.

З урахуванням викладеного, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважала, що існує заборгованість ОСОБА_1 перед установою банку в сумі 1 034 273,52 грн, що визнано рішенням Третейського суду м. Києва, і в разі не оскарження відповідачем цього рішення після його отримання, ця сума боргу являється доведеною і не потребує доказування, на відміну від суми, яку в якості боргу самостійно і на власний розсуд нарахував ПАТ «Укрсоцбанк» - 7 570 812,34 грн, та те, що відповідно до практики Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із ухваленням судового рішення про дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчується, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Крім того, представник відповідача вважала, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» необхідно відмовити в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» вважало, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу - необґрунтованою і такою, що не може бути задоволена.

Зокрема, відповідачем не надано доказів реального виконання судового рішення.

Що стосується наявності підстав для застосування дії мораторію, то відповідно до довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 закріплено декілька об'єктів нерухомого майна, тому твердження ОСОБА_1 про єдине місце можливого проживання саме в іпотечній квартирі не відповідає дійсності.

Щодо тверджень представника відповідача про нібито подвійне стягнення, оскільки в Ленінському районному судів м. Харкова перебуває цивільна справа про звернення стягнення на предмет іпотеки, за вказаною справою заставним майном є абсолютно інший об'єкт нерухомості.

Що стосується доводів представника відповідача щодо наявності раніше ухваленого судового рішення, то позивач зазначає, що оскільки кредитний договір продовжує свою дію, а заборгованість за ним на сьогоднішній день не є погашеною, то наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з положень статей 3, 7, 33 Закону України «Про іпотеку», статей 599-601, 604-609 ЦК України та тих обставин, що у спірних правовідносинах має місце невиконання боржником своїх кредитних зобов'язань, а тому є достатні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі 497 396 грн в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 825/2-40/1/8-129 від 22 серпня 2008 року в сумі 7 570 812,34 грн та витрат, пов'язаних з реалізацією предмету іпотеки.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повному обсязі погодитись не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 22 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 825/2-40/1/8-129, згідно умов якого позивач надав відповідачу на споживчі потреби, на умовах строковості, платності, забезпеченості, повернення та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 103 000 доларів США з оплатою 15 % річних та комісій, з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 серпня 2023 року.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 16 липня 2009 року до договору кредиту, сторони погодили зміну суми кредитування до 110 513,12 доларів США та терміну повернення заборгованості до 10 серпня 2028 року.

Згідно іпотечного договору № 825/4-40/9/8-090 від 22 серпня 2008 року іпотекодавець (ОСОБА_1). передав в іпотеку іпотекодержателю (ПАТ «Укрсоцбанк») у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов'язань за договором кредиту № 825/2-40/1/8-129 від 22 серпня 2008 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру однокімнатну, загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 16,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1998 року.

За визначенням статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека є способом задоволення забезпечених нею вимог іпотекодержателя (отримання виконання) за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання.

Тому задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості із позичальника не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

За таких обставин наявність двох судових рішень - про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок її погашення не свідчить про подвійність стягнення із боржника, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з розміром загальної заборгованості в сумі 7 570 812, 34 грн, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Проте, суд першої інстанції не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не перевірив обґрунтованості їх нарахування, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні, виходячи з наступного.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 28 жовтня 2010 року у справі № 1319/10 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», що в загальній сумі в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 жовтня 2010 року становить 1 023 424,67 грн.

З мотивувальної частини рішення Третейського суду від 28 жовтня 2010 року вбачаться, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі із нарахованими відсотками та штрафними санкціями.

Суд першої інстанції не врахував, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 28 жовтня 2010 року у справі № 1319/10 з відповідача була стягнута заборгованість за кредитом в повному обсязі - у розмірі 1 023 424,67 грн.

При цьому, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є рішення Третейського суду, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 7 570 812,34 грн є помилковими, оскільки розрахунок заборгованості, здійснений позивачем не на підставі статті 625 ЦК України, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо визначення суми заборгованості, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначає суму заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута за рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків, а саме 1 023 424,67 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України змінює судове рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачем при зверненні у суд надмірно сплачено судовий збір, замість 7 460,94 грн (ціна позову становить 497 396 грн - вартість предмета іпотеки) сплачено 113 562,19 грн.

Оскільки позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольняються у повному обсязі, то судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, підлягають стягненню у розмірі, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24 липня 2017 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24 липня 2017 року в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 825/2-40/1/8-129 від 22 серпня 2008 року у розмірі 1 023 424 (один мільйон двадцять три тисячі чотириста двадцять чотири) грн 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 107 652,93 доларів США, заборгованість за відсотками - 14 076,23 доларів США, штраф - 6 564,55 доларів США, пеня - 8 416,15 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 16,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1998 року, реєстраційний номер 7-98-137266, наданого Харківським центром приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження за номером 23159 від 28 травня 1998 року, ОСОБА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну предмету іпотеки встановити у розмірі 497 396 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний код 00039019) судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 7 460 (сім тисяч чотириста шістдесят) грн 94 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 квітня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський