Справа №487/2530/13-ц 20.03.2018 20.03.2018
Провадження №88-ц/784/6/18
Провадження № 88-ц/784/6/18
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/2530/13-ц

за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Миколаївської області, постановленого у приміщенні цього суду 09 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Базовкіної Тетяни Миколаївни, Кушнірової Тетяни Бабиківни, Яворської Жанни Михайлівни за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 р. ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада, про усунення перешкод в користуванні суміжними земельними ділянками.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказували, що вони є співвласниками будинку № 99 по вул. 8 Березня у м. Миколаєві.

Згідно свідоцтва про право на спадкування по закону від 10 квітня 2006 р. розмір частки ОСОБА_1 становить 1/3 частку від спільного будинку; ОСОБА_7, на підставі відповідно до договору дарування від 25 липня 1995 року - 1/6 частку, ОСОБА_8, згідно договору дарування від 25 липня 1995 року, - 1/6 частку, ОСОБА_9, в порядку спадкування за законом після смерті батьків - 1/3 частку.

Відповідно до розміру часток в будинку сторони є співкористувачами прибудинкової земельної ділянки площею 681 м2, виділеної їх правопопередникам для будівництва і обслуговування житлового будинку виконавчим комітетом Миколаївської міської Ради народних депутатів рішенням за № 1254 від 03 серпня 1955 року.

Земельна ділянка ними не приватизована.

Власником будинку, який розташований на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_1, є ОСОБА_5

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 самочинно перемістила межу між ділянками в глибину використовуваної ними земельної ділянки і перешкоджає їм у користуванні частиною прибудинкової земельної ділянки, позивачі просили суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зобов'язати ОСОБА_5 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку площею 24 кв. м.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 пояснювала, що будь-яких дій по самочинному захвату частини земельної ділянки позивачів не здійснювала, а тому у позові слід відмовити.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_11, які також є співвласниками будинку АДРЕСА_1 і користуються присадибною земельною ділянкою за вказаною адресою.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року у позові відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подавалась апеляційна скарга, в якій позивач вказувала на неповне з'ясування судом обставин справи, невірну оцінку доказів і просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, а рішення Заводського районного суду від 28 березня 2014 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 25 травня 2016 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 7 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 вересня 2016 р. позов ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою апеляційну скаргу ОСОБА_1 постановлено задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 р. скасовано, ухвалено нове рішення.

Постановлено зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельною ділянкою по АДРЕСА_2 площею 13,98 кв.м, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 13,98 кв.м по АДРЕСА_2, для чого необхідно перенести існуючу межу між земельними ділянками АДРЕСА_3 з боку земельної ділянки по АДРЕСА_2 на відстань 0,88 м в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 на довжину у 31,78 м, починаючи з торцевої частини межі до кута земельної ділянки АДРЕСА_2 у фасадній частині межі відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 листопада 2013 р. № 125-102.

Також розподілено судові витрати: стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 по 651 грн. 10 коп. судових витрат.

02 лютого 2018 р. ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 09 вересня 2016 р. за нововияленими обставинами. Нововияленими обставинами позивач вважає те, що з отриманої 03 січня 2018 р. відповіді Миколаївського МБТІ вбачається, що за даними технічної інвентаризації № 6 - це огорожа, і її висота становить 1,6 м, а тому вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що межа земельної ділянки по АДРЕСА_2 має проходити на відстані 1,6 м від житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 є помилковим, таким, що не відповідає даним технічної інвентаризації.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заперечували проти задоволення заяви, мотивуючи це незгодою із викладеними в ній обставинами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, її представника, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява задоволенню не підлягає із таких підстав.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами перегляду судових рішень, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як встановлено судами, домоволодіння АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності позивачам: ОСОБА_1 - 1/3 частка, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1/6 частці кожному, ОСОБА_9 - 1/3 часка.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих від 3 серпня 1955 року № 1254 зазначене домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 681 кв. м.

Суміжне з позивачами домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності відповідачам: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, та розташоване на земельній ділянці площею 1057 кв. м відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих від 5 серпня 1955 року.

Право власності як за позивачами, так і за відповідачами на вказані земельні ділянки не зареєстровано.

Частині споруд та приміщень у домоволодінні АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_12, рішенням виконавчого комітету Миколаївської області від 20 серпня 2008 р. № 1692 надана окрема поштова адреса: АДРЕСА_4, але земельна ділянка по АДРЕСА_1 залишилась у спільному користуванні відповідачів.

Під час вирішення справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

З наданих до Апеляційного суду Миколаївської області відповіді державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори та копії спадкової справи № 531/2014 вбачається, що до нотаріального органу після смерті ОСОБА_11 звернулася її мати - ОСОБА_13 з заявою про прийняття спадщини. Крім того, в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України таким, що прийняв спадщину, є син померлої - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час відкриття спадщини був неповнолітнім.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_11 - ОСОБА_13 та ОСОБА_10 та визнано їх відповідачами по вказаній цивільній справі.

Оскільки в наступному було з'ясовано, що ОСОБА_13 також померла 16 листопада 2014 року і згідно відповіді державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори після її смерті спадкова справа не заводилися, спадкоємцем і правонаступником останньої є її внук ОСОБА_10 в силу положень ст. ст. 1266, 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_13

Звертаючись з позовом, позивачі вказували на те, що відповідачі незаконно зайняли та використовують частину виділеної їм у встановленому порядку земельної ділянки площею 24 кв. м.

Перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення таких вимог.

Так, на підставі наявних у справі доказів (висновків судових будівельно-технічних експертиз), технічної документації на домоволодіння сторін, які знаходяться в матеріалах інвентарних справ Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, суд встановив наступне.

Зовнішні розміри меж згідно з технічної документації становлять: земельної ділянки по АДРЕСА_2 (загальна площа 681 кв.м): по фасадній межі з боку АДРЕСА_5 - 20,97м, по задній торцевій межі - 21,25 м., по праві боковій межі з боку домоволодіння № 97 по АДРЕСА_5 - 31,78 м, по лівій боковій межі з боку домоволодіння АДРЕСА_6 - 32,8 м; земельної ділянки по АДРЕСА_1 (загальна площа 1 057 кв.м): по фасадній межі з боку АДРЕСА_5 - 18,75м, по задній торцевій межі - 31,54 м., по правій боковій межі з боку домоволодіння АДРЕСА_7 та домоволодіння по АДРЕСА_8, по двом прямим лініям - 31,81 м і 16, по лівій боковій межі з боку домоволодіння АДРЕСА_2 - 31, 78 м. і з боку домоволодіння АДРЕСА_9 - 16,15 м.

Між тим, зовнішні розміри меж згідно з виконаними експертами дослідженнями фактично становлять: земельної ділянки по АДРЕСА_2 (загальна площа 657 кв.м): по фасадній межі з боку АДРЕСА_5 - 20,40 м, по задній торцевій межі з боку домоволодіння АДРЕСА_2 - 20,47 м., по правій боковій межі з боку домоволодіння АДРЕСА_1 - 31,82 м, по лівій боковій межі з боку домоволодіння № 101 по АДРЕСА_5 - 32,64 м; земельної ділянки по АДРЕСА_1 (загальна площа 1 041 кв.м): по фасадній межі з боку АДРЕСА_5 - 18,6м, по задній торцевій межі з боку АДРЕСА_8 - 31,54 м., по ніжній межі з боку домоволодіння АДРЕСА_2 - 21,35 м, по праві боковій межі з боку домоволодіння АДРЕСА_7 та домоволодіння по АДРЕСА_8, по двом прямим лініям - 31,81 м і 16, по лівій боковій межі з боку домоволодіння АДРЕСА_2 - 31,78 м і з боку домоволодіння АДРЕСА_9 - 16,15 м.

Таким чином, апеляційний суд вважав, що на час вирішення спору фактична площа земельної ділянки, якою користується позивачі, менша за зазначену у рішенні виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих від 3 серпня 1955 року № 1254 на 24 кв.м, а площа земельної ділянки, якою користуються відповідачі - більша на 41 кв.м від зазначеної у рішенні виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих від 5 серпня 1955 року.

Крім того, як вбачається з наявних у справі копій технічної документації на домоволодіння сторін (т. 1 а.с. 131, 135, 140, 144), спірна межа між земельними ділянками проходила на відстані 1,6 м від житлового будинку літ. А-1, розташованого по АДРЕСА_1 (фасадна частина межі) і закінчувались у торцевій частині по стіні сараю літ. Е, розташованого за цією ж адресою, тоді як згідно висновкам експертиз межа між земельними ділянками у її задній торцевій частині переміщена в бік земельної ділянки АДРЕСА_2 на 0,88 м.

Так, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 листопада 2013 року № 125-102, встановлено фактичне зайняття відповідачами площі земельної ділянки по АДРЕСА_2 у вигляді земельної ділянки трикутної форми площею 13,98 кв.м (0,88/2х31,78).

Аналогічні висновки містяться й у висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с. 212-213).

Відповідачами не надано переконливих доказів на спростування таких висновків експертів.

В той же час суд виходив з недоведеності того, що саме відповідачі сприяли зменшенню земельної ділянки позивачів у її фасадній частині, оскільки земельна ділянка по АДРЕСА_1 також має розмір по фасадній частині менший, ніж вказано у технічній документації (на 0,15 м).

За такого колегія суддів вважала доведеним порушення відповідачами прав позивачів внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 (площею 13,98 кв.м), тоді як суд першої інстанції з урахуванням викладених обставин справи та на підставі наявних у матеріалах справи доказах дійшов помилкового висновку про недоведеність позову.

Частинами 4, 5 ст. 423 ЦПК України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У заяві про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами позивач ОСОБА_1 посилається на те, що судом апеляційної інстанції на підставі вищенаведених доказів було невірно встановлено, що межа земельних ділянок по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 має проходити на відстані 1,6 м від житлового будинку літ. А, оскільки, на її думку, таке не відповідає даним технічної інвентаризації.

Таким чином, фактично, позивач наполягає на переоцінці доказів, які були оцінені апеляційним судом у процесі розгляду справи, що в силу положень п. 1 ч. 4 ст. 453 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, а тому заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 09 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити, залишити вказане рішення суду без змін.

Ухавала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст ухвали складено 21 березня 2018 року