Справа №489/1485/16-ц 20.03.2018
Провадження №22-ц/784/329/18
Провадження №22-ц/784/329/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №489/1465/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Кирильчука Олега Ігоровича о 9 год. 2 хв. у приміщенні цього суду 13 липня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання та утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання та утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 20 грудня 2014 р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що на даний час шлюб не розірвано, але фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, дитина проживає з нею, коштів на її утримання та утримання дитини відповідач добровільно не надає, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та 1/6 частку доходів відповідача з 01 грудня 2015 р. і до досягнення дитиною трьох років на своє утримання.

Опитаний при виконанні доручення Ленінського районного суду Миколаївської області 27 березня 2017 р. Автозаводським районним судом м. Тольятті Самарської області Російської Федерації (а. с. 72) відповідач не заперечував проти позовних вимог ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2017 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2016 р. до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів, починаючи з 29 березня 2016 р. до досягнення дитиною трьох років.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із відповідача в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що невиконання відповідачем - батьком дитини своїх обов'язків щодо утримання дитини та дружини і відсутність доказів неможливості надання матеріальної допомоги позивачу є підставою для стягнення аліментів на утримання позивача та дитини сторін.

Апеляційна скарга, подана ОСОБА_1, мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки про судовий розгляд його повідомлено не було, через що був позбавлений можливості надати відзив на позов, а також судом неповно з'ясовані обставини справи, зокрема не встановлено і не враховано, що він не має постійного заробітку, а позивач здійснює трудову діяльність і надала неповні відомості щодо членів своєї сім'ї, у зв'язку із чим просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутих аліментів на дитину та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, а в частині стягнення аліментів на утримання позивача скасувати.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення суду без змін, а скаргу - без задоволення. Відзив мотивовано тим, що викладені в скарзі доводи, зокрема щодо неотримання позовної заяви, працевлаштування позивача та відсутність заробітку у відповідача є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Порядок повідомлення осіб, які беруть участь у справі, визначався Главою 7 ЦПК України (в редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції).

Зокрема, частинами 3-5 ст. 74 ЦПК України (в редакції закону, який був чинним на час вирішення справи судом першої інстанції) передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Також ч. 7 ст. 76 ЦПК України (в редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції) визначені наступні особливості повідомлення окремих категорій осіб: особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 419 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації і на час вирішення справи судом першої інстанції проживав на території цієї держави, про що суду було достеменно відомо.

Всупереч таким обставинам та наведеним положенням закону суд про судове засідання, призначене на 13 липня 2017 р., направив повістку про виклик відповідача до суду за адресою: АДРЕСА_1, яка повернулася без вручення адресату через закінчення строку зберігання.

Відсутність підтвердження оповіщення відповідача про час і місце судового засідання в силу ст. 169 ЦПК України (в редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції) мало бути підставою для відкладення розгляду справи, але суд вирішив спір 13 липня 2017 р.

Міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, в силу ч. 1 ст. 8 ЦПК України (в редакції закону, який був чинним на час вирішення справи судом першої інстанції) є джерелом права в Україні.

Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписаною державами - членами Співдружності Незалежних Держав в м. Мінську 22 січня 1993 р., учасниками якої є України та Російська Федерація (Далі - Конвенція), визначено, що Установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах відповідно до положень цієї Конвенції (стаття 4).

При виконанні цієї Конвенції компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, якщо тільки цією Конвенцією не встановлений інший порядок зносин (стаття 5).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що Договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

З метою отримання передбаченої Конвенції правової допомоги запитуюча сторона звертається з дорученням визначеної ст. 7 Конвенції форми.

Як зазначено у ст. 8 Конвенції, після виконання доручення запитувана установа повертає документи запитуючій установі, у тому випадку, якщо правова допомога не могла бути зроблена, вона одночасно повідомляє про обставини, що перешкоджають виконанню доручення і повертає документи запитуючій установі.

Вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення (ст. 11 Конвенції).

З наведеного слідує, що повідомлення громадянина Російської Федерації, який проживає на території цієї держави, про судове засідання мало відбуватися із застосуванням положень Конвенції шляхом надсилання відповідного доручення.

Враховуючи викладене та вимоги п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, і відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу, в тому числі, такою підставою, рішення суду підлягає скасування з ухваленням нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення зі позовом сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 20 грудня 2014 р., мають дочку ОСОБА_3, яка народилася 20 травня 2015 р., але сімейні відносини припинили, дочка залишилась проживати з матір'ю. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, через що позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років та утримання дочки.

Згідно наданої позивачем до суду апеляційної інстанції копії рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 р. шлюб між сторонами розірвано, прізвище позивача змінено на дошлюбне - ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» дана цивільна справа є справою з іноземним елементом, оскільки ОСОБА_1, як зазначено вище, є громадянином іншої держави і проживає на території іншої держави.

Частиною 1 ст. 4 цього Закону визначено, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

В силу ст. 27 Конвенції Особисті і майнові правовідносини подружжя визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а Другий - іншої Договірної Сторони й один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, то їх особисті і майнові правовідносини визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мали своє останнє спільне місце проживання.

Статтею 32 Конвенції визначено, що правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Як зазначено позивачем і таке не оспорюється відповідачем до припинення сімейних стосунків сторони та їхня дочка проживали на території України, а тому до спірних правовідносин має бути застосовано законодавство України.

Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, єдиною підставою для виникнення права у дружини на утримання за даною нормою є проживання з нею дитини віком до трьох років, через що вимоги позивача, з якою проживає їх з відповідачем дочка і яка не досягла трьох років, в цій частині є обґрунтованими.

Підстави для припинення такого права передбачені ст. 85 СК України: право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини, а також право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить визначені ст. 85 СК України підстави, то обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі - наявність у позивача інших членів сім'ї, власного заробітку, відсутність у нього постійного місця роботи у зв'язку із переїздом до іншої держави за законом не є підставою для звільнення його від обов'язку утримувати дружину до досягнення їх спільної дитиною трьох років, а тому колегія суддів не вбачає підстав для відмови у позові в частині стягнення аліментів на утримання дружини.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи і доказів протилежного не надано, відповідач є працездатною особою, інших утриманців, крім позивача та дочки ОСОБА_6, не має, постійного заробітку не має, відомостей щодо свого доходу суду не надав.

За такого є підстави для стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

З урахуванням викладеного, а також виходячи з засад розумності та справедливості, заявлених позивачем вимог, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів на дитину, на якому наполягає позивач, і вважає за необхідне визначити наступний розмір аліментів: на дитину - 1/4 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є достатнім та необхідним для утримання дитини, та на утримання дружини - 1/6 частка всіх видів його доходів.

При цьому колегія суддів також враховує відомості щодо майнового стану ОСОБА_2

Так, з наданих до суду апеляційної інстанції позивачем на спростування тверджень відповідача щодо наявності у позивача заробітку, довідок, виданих Департаментом праці та соціального захисту Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району м. Миколаєва вбачається, що сім'я позивача є малозабезпеченою сім'єю, у зв'язку із чим остання отримує державну соціальну допомогу, розмір якої становив з серпня 2017 р. - 1076 грн. 95 коп., а з грудня 2017 р. становить 1155 грн. 04 коп. на місяць. Крім того з травня по грудень 2017 р. ОСОБА_2 отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 860 грн.

В силу ч. 1, 2 ст. 79 СК України аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дружину підлягають задоволенню частково із визначенням їх стягнення з дати подання позовної заяви - 29 березня 2016 р., оскільки позивачем не надано доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів від відповідача до цієї дати.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача заробітку не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати як дружину, так й дитину.

Крім того, посилання відповідача на надання ним матеріальної допомоги позивачеві та відмову останньої від такої допомоги не підтверджена жодним доказом і не мають правового значення.

Також не знайшли свого підтвердження й посилання відповідача на наявність у позивача самостійного заробітку. З урахуванням саме таких обставин щодо майнового стану позивача колегія суддів визначила розмір аліментів, стягнутих як на утримання дружини, так й на утримання дитини.

Доказів наявності у позивача інших доходів суду не надано.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позов щодо розміру стягнутих аліментів задоволено, а позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, з відповідача в дохід держави слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367-369, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Тольятті Самарської області Російської Федерації, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Тольятті Самарської області Російської Федерації, на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 29 березня 2016 року до досягнення дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська