Справа № 442/2709/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/5981/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 травня 2017 року у справі за позовом заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та ОСОБА_4 про зобов'язання звільнити земельну ділянку площею 24 кв.м.,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою заяву заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо встановлення тимчасової споруди, проведення будь-яких земляних та будівельних робіт на спірній земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 Львівської області площею 24 кв.м. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Ухвалу оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права, оскільки, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, так як безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Вказує, що посилання позивача на складений комісією Дрогобицької міської ради акт обстеження земельної ділянки від 21.03.2017 року не може бути належним та допустимим доказом порушення вимог законодавства, самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем та ведення самочинних будівельних робіт, оскільки здійснений не уповноваженим на це органом.

На думку апелянта, невідомо, яким чином робочою комісією та відділом містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради (без представника земельного кадастру) встановлено самовільне захоплення відповідачами земельних ділянок, які перевищують розмір земельної ділянки, виділеної згідно паспортів прив'язок на 7 тимчасових споруд, оскільки документів, які б підтверджували виділення та передання відповідачам земельних ділянок чи ділянки позивачем ні до акта, ні до заяви не долучено.

Зазначає, що всі підготовчі роботи по встановленню даних споруд для провадження підприємницької діяльності велися у відповідності до умов Договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 03.10.2016р., укладеного між ОСОБА_2 та ВК Дрогобицької міської ради, та у відповідності до вимог законодавства.

Апелянт вважає, що позивач не надав доказів, які саме земельні ділянки чи ділянка (схем-план, розташування, площа) ОСОБА_2 самозахоплені, оскільки, в оскаржуваній ухвалі, не зазначено належних доказів та обставин, з якими суд першої інстанції пов'язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Просить, скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 травня 2017 року та постановити нову, якою у задоволенні заяви заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області про забезпечення позову відмовити.

Сторони у справі в судове засідання не з'явились, хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Частиною 2 ст.372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури звернувся з позовом до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та ОСОБА_4, в якому просить скасувати п.1.4 рішення Дрогобицької міської ради «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» від 23.09.2015 № 1728; визнати недійсним договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 03.10.2016, укладений між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та СПД - ФО ОСОБА_2 та зобов'язати останню звільнити земельну ділянку площею 24 кв. м.

З метою забезпечення позовних вимог, прокурором подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що 21.03.2017 року комісією Дрогобицької міської ради проведено обстеження та встановлено, що на спірній земельній ділянці проводяться земляні роботи по влаштуванню залізобетонного монолітного фундаменту глибиною приблизно 1 м та шириною 1,2 м. по периметру сімох земельних ділянок, виділених відповідно до договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, що суперечить цілям укладення таких договорів. Будівельні роботи проводяться без погодження з контролюючими органами та Дрогобицькою міською радою та з порушенням умов п.п.4.4.5 договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення дій щодо встановлення тимчасової споруди , проведення земляних та будівельних робіт на земельній ділянці може утруднити або зробити неможливими виконання в подальшому рішення суду.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову підтверджені належними доказами та вжиття заходів забезпечення надасть можливість в майбутньому забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також уникнути ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При розгляді заяви про забезпечення позову в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється оскаржувана ухвала.

Відповідно до положень ст. 152 ЦПК України(чинної на час постановлення ухвали) одним із видів забезпечення позову є, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, з відповідними змінами та доповненнями роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України (чинної на час постановлення ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України (чинної на час постановлення ухвали), види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження того, що виконання рішення може бути утруднено, прокурор надав суду акт обстеження земельної ділянки від 21.03.2017, відповідно до якого робоча комісія встановила, що по периметру сімох земельних ділянок, в тому числі і тієї яка надана СПД ФО ОСОБА_2, ведуться земляні роботи по влаштуванню залізобетонного монолітного фундаменту глибиною приблизно 1 м. та шириною 1,2 м, що суперечить п.п. 4.4.5 умов укладеного з ним договору від 03.10.2016 № 5.

Відтак, враховуючи, що предметом даного спору є, зокрема, визнання незаконним та скасування п.1.4 рішення Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торговельного призначення», визнання недійсним договору про встановлення особистого сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 03.10.2016 року укладеного між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та СПД-ФО ОСОБА_2 та зобов'язання звільнити земельну ділянку та привести її у стан не гірший ніж було отримано, заходи забезпечення позову вжиті оскаржуваною ухвалою відповідають вимогам процесуального закону, є вмотивованим, співмірними із заявленими позивачем вимогами.Крім цього, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, та діють до ухвалення рішення судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються. Окрім цього, відповідач не надала суду жодних доказів, які підтверджують її доводи про те, що земляні роботи ведуться у відповідності до умов Договору, а також щодо незаконності взятого до уваги судом акту від 21.03.2017 року.

Твердження в апеляційній скарзі про невідповідність ухвали вимогам закону спростовуються вищенаведеним, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 травня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2018 року.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота