Справа №487/6899/16-ц 26.03.2018
Провадження №22-ц/784/471/18
П О С Т А Н О В А

Єдиний унікальний номер судової справи 487/6899/16-ц

Провадження № 22-ц/784/471/18

Категорія 54 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.

Постанова

іменем України

26 березня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

- представника відповідача - Лисиці Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалено під головуванням судді Щербини С.В. 14 грудня 2017 року в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва о 17 год. 55 хв. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») про визнання незаконними та скасування наказів про дисциплінарне стягнення та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

28 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ДП «АМПУ» про визнання незаконними та скасування наказу, яким їй оголошено догану.

Уточнивши позовні вимоги 03 лютого 2017 року, додатково просила стягнути з ДП «АМПУ» додаткову заробітну плату та (або) інші заохочувальні та компенсаційні виплати в розмірі, визначеному судом.

21 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДП «АМПУ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2017 року вищезазначені позови об'єднанні в одне провадження (т.1 а.с.181).

Позивач зазначала, що з грудня 2014 року працювала на посаді фахівця комплексу автотранспортного забезпечення інженерної служби в Миколаївській філії ДП «АМПУ».

Наказами № 984 від 05 грудня 2016 року її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання трудових обов'язків, а наказом № 174 від 22 лютого 2017 року звільнено з роботи за систематичне порушення трудових обов'язків за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності та подальшого звільнення з роботи, ОСОБА_2 просила визнати незаконними та скасувати накази про дисциплінарне стягнення та звільнення, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути додаткову заробітну плату та (або) інші заохочувальні та компенсаційні виплати в розмірі, визначеному судом.

Представник ДП «АМПУ» позов не визнав, вважаючи дотриманими вимоги трудового законодавства, як під час притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, так і при звільненні з роботи.

-2-

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково. Наказ № 984 від 05 грудня 2016 року визнано незаконним та скасовано, ОСОБА_2 поновлено на роботі та стягнуто 69 980 грн. 19 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь держави судовий збір в розмірі 1979 грн. 80 коп. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. В задоволенні інших вимог відмолено.

В апеляційній скарзі ДП «АМПУ» просило рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та застосування норм трудового законодавства, необґрунтованість висновків суду про відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП «АМПУ» задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до статті 147 КЗпП підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення ним трудової дисципліни, в тому числі невиконання чи неналежне виконання покладених на нього трудових обов'язків. Трудові обов'язки конкретного працівника передбачені, в тому числі, посадовою інструкцією.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту цієї норми працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року з наступними змінами). При цьому адміністрація повинна навести конкретні факти невиконання обов'язків, зазначити, коли вони мали місце, коли і які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем займаючи різні посади, а з 03 грудня 2014 року переведена на посаду фахівця комплексу автотранспортного забезпечення інженерної служби.

Наказом № 984 від 05 грудня 2016 року «Про дисциплінарне стягнення» т.в.о. начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» їй оголошено догану за невиконання посадових обов'язків, передбачених «Посадовою інструкцією фахівця комплексу автотранспортного забезпечення» (далі - КАЗ) П1 18-21/01-08, а саме: пункту 3.3 оскільки позивач не оформляла приймально-здавальні акти та рахунки на послуги, які надав комплекс автотранспортного забезпечення для ТОВ «ТрансСпецАвто» та в подальшому не передала їх для обробки у централізовану бухгалтерію; п. 4.3 не вимагала необхідні довідки, документи від робітників комплексу автотранспортного забезпечення, щодо питань, які входять в коло її обов'язків, що стосується виконання договору №75-Р.

Підставою для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за цим наказом, став висновок перевірки від 23 листопада 2016 року начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції МФ ДП «АМПУ» ОСОБА_5, за фактом допущених позивачем вищезазначених порушень посадових обов'язків, що мали місце за період з 01 лютого по 07 листопада 2016 року, в результаті чого адміністрації порту нанесені збитки від неотриманої сплати за послуги приблизно для 4 733 одиниць техніки від ТОВ «ТрансСпецАвто» у сумі 56 796 грн. (т. 1 а.с. 50 -51, 59-60).

-3-

Посадовою інструкцією фахівця комплексу автотранспортного забезпечення від 07 жовтня 2015 року зі змінами від 31 серпня 2016 року передбачено оформлення фахівцем КАЗ приймально-здавальних актів та рахунків на послуги, які має право надавати КАЗ (пункт.3.3) та право вимагати необхідні довідки, документи від робітників КАЗ, щодо питань, які входять в коло його обов'язків (пункт 4.3) (т. 1 а.с. 42-49).

18 березня 2013 року між стивідорною компанією ТОВ «ТрансСпецАвто» та МФ ДП «АМПУ», укладено договір №75-Р та додаткові угоди №1-5 до нього за яким виконавець (ДП «Миколаївський морський торговельний порт») надає послуги змінного механіка з контролю та перевірки технічного стану автотранспортних засобів щозміни перед виїздом на лінію та при поверненні, а замовник (ТОВ «ТрансСпецАвто») зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги згідно умов цього Договору.

Згідно п. 2.1.3 договору виконавець зобов'язаний оформлювати надання послуг замовнику: з відображенням кількості автотранспортних засобів у Журнал реєстрації виходу автотранспортних засобів на лінію; з відміткою про технічний стан у подорожньому листі на Талоні замовника (т. 1 а.с.63-72).

Відповідно до Методики «Діловодство та документообіг», яка діє в МФ ДП «АМПУ» в номенклатуру справ по підрозділу КАС внесені зокрема «Журнал реєстрації виходу техніки на лінію» №18-21/34, який є єдиним документом, який має підтверджувати обставини реєстрації виходу техніки на лінію (т.1 а.с.73-83).

Судом установлено та таке підтверджується матеріалами справи, що з лютого 2016 року змінні механіки КАЗ надавали позивачу Журнал №18-21/34, в який не вносили відомостей, що входило в їх обов'язки, щодо реєстрації виходу техніки ТОВ «ТрансСпецАвто» на лінію та не надавали позивачу інші довідки або документи.

Під час перевірки у листопаді 2016 року з'ясовано, що змінні механіки здійснювали оформлення транспорту ТОВ «ТрансСпецАвто» в окремий журнал, не передбачений номенклатурою справ порту, та не надавали його фахівцю КАЗ для оформлення приймально-здавальних актів. Ці обставини та свою необізнаність щодо ведення окремого журналу змінними механіками, що не передбачено номенклатурою справ порту, також підтверджуються письмовими поясненнями позивача від 17 листопада 2016 року (т.1 а.с. 61-62). Тому посилання відповідача про визнання ОСОБА_2 факту невиконання обов'язків є необґрунтованими.

Доказів доведення до відома позивача введення змінними механіками іншого журналу щодо окремого товариства за надані послуги за договором аніж передбаченого номенклатурою справ порту матеріали справи не містять.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушення ОСОБА_2 п. 3.3. Посадової інструкції. До того ж, обґрунтованим є висновок районного суду про відсутність підстав вважати порушення позивачем п. 4.3 Посадової інструкції, оскільки цим пунктом визначені саме права позивача, а не її обов'язки. Крім того, фахівець КАЗ не є відповідальною особою за належне виконання умов договору.

За наслідком ретельного дослідження цих обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що організація надання послуг змінними механіками з контролю та перевірки технічного стану автотранспортних засобів, в тому числі оформлення ними фактів надання послуг шляхом внесення відомостей до єдиного журналу реєстрації виходу автотранспортних засобів на лінію, виходить за межі повноважень фахівця КАС.

Загальні претензії щодо необхідності вдосконалення трудової дисципліни в порту, зокрема контролю за надані послуги змінними механіками, та прав підприємства на відшкодування збитків, не можуть бути достатньою підставою для притягнення фахівця комплексу автотранспортного забезпечення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, підстав для скасування рішення суду в частині визнання незаконним та скасування наказу №984 від 05 грудня 2016 року колегія суддів не вбачає.

-4-

Наказом № № 174 від 22 лютого 2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 193 т.1, а.с. 7, т.2).

Підставою для звільнення став рапорт начальника КАЗ Бондаренко О.М. за результатами проведеного аналізу фінансово-господарської діяльності комплексу автотранспортного забезпечення, яким виявлені численні недоліки в роботі цього комплексу, за організацію якої відповідає ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 8- 10).

Між тим, адміністрація у наказі не навела конкретні факти невиконання позивачем обов'язків, не зазначила, коли вони мали місце, коли і які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень.

Таким чином, порушення ОСОБА_2 посадових обов'язків та правил внутрішнього трудового розпорядку, навіть при їх доведеності, не може вважатись систематичним невиконанням трудових обов'язків за змістом пунктом 3 статті 40 КЗпП та бути підставою для звільнення з роботи.

Більш того, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша ст. 43 КЗпП України).

Судом установлено, що позивач є членом Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту.

Оскільки відповідач не звертався до профспілки із обґрунтованим письмовим поданням, суд просив профспілку надати згоду (відмову в наданні згоди) на звільнення позивача відповідно до вимог ч. 9 ст. 43 КЗпП України (т.2 а.с.178).

Відповідно до витягу з протоколу засідання профкому профспілка відмовила ДП «АМПУ» у наданні згоди на звільнення позивача (т.2 а.с.181-184). Таке рішення мотивоване тим, що оскільки змінні механіки не вносили у Журнал реєстрації виходу автотранспортних засобів на лінію відомості, на підставі яких позивач мала здійснювати оформлення актів, то її вина в порушенні п. 3.3. Посадової інструкції відсутня. Також відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 порушила п. 4.3 Посадової інструкції, оскільки зазначений пункт положення визначає права, а не обов'язки працівника. Наказ щодо звільнення не містить конкретних фактів правопорушень із зазначенням дат їх вчинення та виявлення, що унеможливлює правомірне застосування стягнення.

Отже, рішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, яке отримане судом на підставі ч. 9 ст. 43 КЗпП України є обґрунтованим у розумінні ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням закону, а тому відповідно до ст. 235 КЗпП України вірно поновив позивача на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ДП «АМПУ» з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення додаткової заробітної плати та (або) інших заохочувальних та компенсаційних виплат не оскаржувалось, тому в апеляційному порядку не переглядалось.

-5-

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила

Апеляційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року залишити без змін і поновити його дію.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 27 березня 2018 року