Провадження № 2/537/60/2018
Справа № 537/2855/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Дядечко І.І., за участю секретаря Грицькової Я.С., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кременчука цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, згідно вимог якого просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.08.2000 року. Від спільного життя вони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.01.2017 року з відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки. Позивач вважає, що відповідач злісно ухиляється від свого батьківського обов'язку щодо матеріального утримання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, зокрема не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє взагалі інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти та нормального забезпечення житлово-побутових умов, а з травня 2016 року відповідач взагалі відмовився спілкуватися зі своєю дочкою. В 2001 році позивач разом з дочкою була зареєстрована в приватному будинку АДРЕСА_1, проте після припинення шлюбних стосунків, відповідач вигнав її та дочку з будинку, замінивши при цьому замки на вхідних дверях. З травня 2016 року позивач та ОСОБА_5 вимушені були проживати у сторонніх людей. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.02.2017 року позивачка та ОСОБА_5 були вселені до зазначеного будинку. Позивач вважає, що після вселення 31.05.2017 року дочка отримала черговий психологічний стрес через те, що відповідач ОСОБА_3 привів будинок у жахливий стан. З травня 2016 року відповідач жодного разу не відвідав свою дочку за місцем її проживання. 05.07.2017 року на опікунську раду, де розглядалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки, відповідач не з'явився та не був присутнім, надавши заяву про розгляд даного питання без його участі. Висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав, позивач вважає не вмотивованим, оскільки він не містить переконливих доводів щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того, на опікунській раді не було заслухано саму дитину, що на думку позивача є порушенням прав та інтересів дочки. Таким чином позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не проявляє батьківської турботи про свою дитину, навмисно погіршив стан житла, де повинна проживати дитина, в зв'язку з чим просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позивача та зазначила, що обставини викладені у позовній заяві підтверджуються матеріалами справи.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказав, що стосунки з дочкою зіпсувалися після 2016 року, а саме після розлучення сторін, коли відповідач зустрів іншу жінку. Він намагався знайти спільну мову з дочкою, але в зв'язку з впливом колишньої дружини на неї, дочка відмовляється від спілкування. При цьому він має намір в подальшому спілкуватися з нею. Також він в подальшому планував відремонтувати будинок в якому проживає дочка. Зазначив, що він не відмовлявся від дитини, не бив її та на даний час сплачує аліменти на її утримання.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Тупало Н.П. в судовому засіданні пояснила, що питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на якому була присутня позивачка та ОСОБА_5 за результатами якої було затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 Так, під час з'ясування обставин було обстежено умови проживання дитини з матір'ю, за адресою: АДРЕСА_2, надані документи про те, що батько сплачує аліменти. Також відповідачем було надано письмові пояснення про те, що він заперечує проти позбавлення батьківських прав, не відмовляється від дитини та має бажання надалі спілкуватись. Даний висновок був затверджений, оскільки не було надано документів в підтвердження ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Після того, як було повідомлено про те, що відповідач наніс тілесні ушкодження дитині, було перевірено дані обставини, але вони не підтвердились, результати проведення розслідування органом досудового розслідування були відсутні.

Заслухана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 пояснила, що її стосунки з батьком погіршились після розлучення батьків. Коли почалися конфлікти у батьків, відповідач вигнав матір та її з будинку. Зазначила, що відповідач взагалі не цікавиться її життям, підвищує на неї голос, ображає, в зв'язку з чим вона його боїться, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неї.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з позивачко та за її проханням був присутнім при вселенні останньої у будинок, де став свідком пригніченого стану неповнолітньої ОСОБА_5 Вказав, що будинок взагалі не був придатний до проживання, оскільки позивач погіршив його стан. Після даних обставин ОСОБА_5 була змушена звернутися до психолога за допомогою. Також, позивачка подзвонила йому та прохала про допомогу, вказала, що у неї постійні конфлікти з її колишнім чоловіком, на що він порадив їй звернутись до поліції, при цьому в трубку він чув плач неповнолітньої. Вважає, що ОСОБА_3 необхідно позбавити батьківських прав, оскільки останній не інтересується життям своєї дитини, не дзвонить їй, залишив її проживати в жахливих умовах.

Свідок ОСОБА_8, який є батьком позивача, в судовому засіданні пояснив, що сторони близько 20 років проживали більш-менш дружньо, інколи були сварки. Після того, як відповідач приїхав з АТО, почалися сварки, останній ображав неповнолітню ОСОБА_5, вона його почала боятися, просила захисту.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона багато років знайома з родиною ОСОБА_1, постійно спілкується з неповнолітньою ОСОБА_5 Зазначила, що відповідач зовсім не цікавиться життям дитини, його навіть не цікавить де вона буде жити.

Крім того, відповідачем надано відзив на позовну заяву,згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування якого зазначив, що він має бажання бачитись та спілкуватися з дочкою, але конфліктні відносини між ним та позивачем не дають йому можливості безперешкодно бачитись з дитиною, оскільки йому не вдалося знайти порозуміння з колишньою дружиною, наслідком чого стало поступове відчуження дочки.

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, згідно якої остання просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те,що відзив не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що орган опіки та піклування є дорадчим органом, а його висновок носить рекомендований характер. Вказує на те, що відповідач штучно погіршив умови проживання дитини, виселив їх з єдиного житла, а 14.09.2017 року взагалі побив свою дитину за те, що вона намагалася разом з нею потрапити до житла. Вважає,що відповідач переслідує лише одну ціль, в подальшому стягувати з дитини аліменти на своє утримання.

Заперечення відповідачем надані не були.

Вислухавши учасників розгляду справи, думку неповнолітньої ОСОБА_5, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторонами перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.10.2016 року було розірвано.

Відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом РАГС Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука 22.01.2001 року.

ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою та навчається в Кременчуцькому льотному коледжі Національного авіаційного університету.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.01.2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.02.2017 року вселено позивача разом неповнолітньою ОСОБА_5 до будинку, який належить відповідачу, за адресою: АДРЕСА_1, дане рішення Апеляційним судом Полтавської області в частині вселення залишено без змін.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 825 від 14.08.2017 року затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 В даному висновку зазначено, що ОСОБА_3 має намір спілкуватися з дитиною, телефонує їй, але внаслідок конфлікту, який виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дитина не відповідає на телефонні дзвінки та сама не бажає спілкуватись. Так, органом опіки та піклування не встановлено достатніх підстав, що свідчать про свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов'язків відносно ОСОБА_5, що також було підтверджено представником третьої особи в судовому засіданні.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надала суду довідку з Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету № 03-34/102 від 12.05.2017 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_5 з вересня 2016 року навчається в коледжі за спеціальністю «Облік і оподаткування», протягом навчання батько студентки до коледжу не з'являвся, з адміністрацією, класним керівником та викладачами не спілкувався, на батьківських зборах присутнім не був. При цьому в довідці зазначено, що ОСОБА_5 отримує соціальну стипендію з числа осіб, визнаних учасниками бойових дій та їх дітей, оскільки відповідач є учасником бойових дій.

Також в обґрунтування позову надано: заключення психолога ОСОБА_10 від 04.07.2017 року, з якого вбачається що для неповнолітньої ОСОБА_5 події минулого року мають негативний вплив: високий рівень стерсу, підвищений рівень тривоги, нервово-психічна нестійкість, поведінка батька викликає амбівалентні емоції. Причиною зазначених проблем є не тільки сімейний конфлікт, але й сформований в ході росту і розвитку дитини клімат всередині сім'ї і відносин її членів, а також недостатньо розвинена здатність сім'ї встановлювати і витримувати міжособистісні кордони, і організовувати діалог; виписка щодо обстеження органів зору неповнолітньої ОСОБА_5 від 09.02.2015 року та від 11.07.2017 року; довідка з Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру від 26.09.2017 року про те, що ОСОБА_5 була оглянута дитячим лікарем психіатром, яким встановлено емоційні розлади, ситуативно обумовлені, стан після перенесення гострої шокової ситуації; психологічне дослідження практичним психологом ОСОБА_11 згідно якого під час обстеження ОСОБА_5 встановлено наявність підвищеного рівня ситуативно обумовленої емоційної вразливості на фоні виражених акцентуацій підліткового віку; акти про те, що відповідач перешкоджав позивачу та неповнолітній ОСОБА_5 користуватися та проживати в будинку, за адресою: АДРЕСА_1 від 04.08.2017 року, 13.08.2017 року, 27.08.2017 року та фотознімки вказаного будинку та прилеглої території. Однак дані документи не доводять того, що відповідач безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, не дбає про фізичний і моральний розвиток дитини, вчиняв фізичне чи психологічне насильство відносно дитини.

Щодо наданого протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.09.2017 року щодо нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу та ОСОБА_5; витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування №0001627, суд не бере дані документи до уваги, оскільки на час розгляду справи вина відповідача у нанесенні тілесних ушкоджень не доведена, результати досудового розслідування суду не надано.

При цьому що стосується наданої довідки з Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру про те що відповідач ОСОБА_3 був під наглядом з 1992 року, а з 1994 на обліку не значиться, суд зазначає, що перебування відповідача на обліку не визначено законом, як підстава позбавлення особи батьківських прав.

Також не можна стверджувати, що відповідач свідомо ухиляється від матеріального забезпечення дитини, оскільки в судовому засіданні встановлено, що він сплачує аліменти. При цьому позов щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини позивачем не подавався.

Судом встановлено, що причиною обмеженого спілкування є не небажання батька спілкуватися з дочкою, а неприязні відносини дочки до батька, дитина сама не прагне до спілкування. Будь-яких матеріалів, компрометуючих особу відповідача, а також будь-яких доказів, які б підтверджували шкідливість особистого спілкування батька з дочкою в судове засідання позивачкою надано не було. Також в судове засідання не надавалося рішень суду, які б прямо забороняли спілкування позивача з дитиною.

Відповідно до вимог ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно п. 15 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п. 16 зазначеної Постанови вказано, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Позбавлення батьківських прав, можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини, справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року, у п.п.47-50 Суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Суд наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать лише про наявність конфліктних стосунків та неприязних відносин між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, проте, не дають суду підстав дійти висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Жодних переконливих доказів, які б свідчили про свідому, винну поведінку ОСОБА_3 щодо неналежного невиконання ним батьківських обов'язків, позивачем суду не надано.

Викладені в позовній заяві обставини щодо поведінки відповідача, на думку суду, не можуть слугувати підставою для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що враховуючи інтереси дитини позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 76, 77, 81, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 165, 171, 180, 181 СК України суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Враховуючи пункт 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.03.2018 року

Суддя І.І. Дядечко