АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4206/16-ц 22-ц/774/570/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/4206/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Видрик А.А.,

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач -ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року про залишення без розгляду позову, яка постановлена суддею Прасоловим В.М. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігута Л.В., треті особи: орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради, Управління з питань реєстрації апарату Криворізької міської ради та виконкому про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності, поділ майна, визнання права власності на частку у спільному майні, залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що 22 вересня 2017 року надано клопотання про відкладення розгляду справи. Та вона цього зверталась до медичної установи з приводу хвороби, а тому відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України й виходив з того, що позивач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, повторно не з'явився в судове засідання.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

У відповідності до положень ст. 207 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду), суд залишає заяву без розгляду у випадку, коли належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення залу судового засідання.

Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, демократизм, законність тощо.

При цьому, ч. 1 ст. 163 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) визначено, що головуючий відкриває судове засідання і оголошує, яка справа розглядатиметься, у призначений для розгляду справи час.

Аналізуючи вищевикладені норми міжнародного права та положення ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання є наявність у сукупності таких обставин: належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та його повторна, тобто двічі поспіль, неявка у судове засідання у призначений для розгляду справи час.

Як видно з матеріалів справи, 15 листопада 2017 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через те, що відповідачем чиняться перешкоди щодо проведення інвентаризації спірного майна, призначеної ухвалою суду від 22 вересня 2017 року ( а.с.56).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на відсутність доказів належного повідомлення позивача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи на 16 листопада 2017 року, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення їй судової повістки про призначення справи до розгляду.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 не була належним чином, згідно з вимогами ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, повідомлена про розгляд справи, таким чином висновок суду першої інстанції щодо повторної неявки позивача у судове засідання, повідомленого належним чином, матеріалами справи не підтверджений.

Неявка ж представника позивача ОСОБА_4 в судові засідання, призначені на 24 жовтня 2017 року, 16 листопада 2017 року, не має правового значення у даному випадку, оскільки наслідки, передбачені ст. 207 ЦПК України, застосовуються виключно у випадку коли належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, а, як встановлено колегією суддів, про призначення справи до розгляду на 16 листопада 2017 року позивач не повідомлявся, а його представник надав двічі клопотання про відкладення розгляд справи, через неможливість виконати ухвалу суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що позивача ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи та приходить до висновку, що суд не забезпечив належної організації судового розгляду справи та порушив право позивача на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв'язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року скасувати.

Направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігути Л.В., треті особи: орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради, Управління з питань реєстрації апарату Криворізької міської ради та виконкому про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності, поділ майна, визнання права власності на частку у спільному майні до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді