АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1772/18 Справа № 205/3005/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Дніпро 06 березня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч Оксана Михайлівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міхеєва Тетяна Миколаївна про визнання недійсною з моменту вчинення довіреності, визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу частки квартири, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у квітні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та після уточнення позовних вимог, просила визнати недійсною з моменту вчинення довіреність від 08 грудня 2015 року, видану від імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу від 11 січня 2016 року ? частки квартири АДРЕСА_5; визнати право власності на зазначену ? частку квартири за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року; витребувати від ОСОБА_6 на користь позивача дану ? частку квартири /т.І а.с.5-9, т.ІІ, а.с.115-131, т.ІІІ, а.с.9-15/.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_11 вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину, до якої входить ? частина частки квартири АДРЕСА_6. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом позивач не отримала, через відсутність правовстановлюючих документів на дану квартиру. Позивач зверталась до іншого співвласника квартири ОСОБА_4 з проханням надати документи на квартиру. Від ОСОБА_4 позивач дізналась, що квартира була двічі перепродана за договорами купівлі-продажу, тоді як він ніякого договору не укладав. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 листопада 2015 року між ОСОБА_4, ОСОБА_11 (продавці), від імені яких діяла ОСОБА_3 на підставі довіреностей від 01 грудня 2015 року та від 08 грудня 2015 року, та ОСОБА_5 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, посвідчений 11 січня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М. Однак ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тому не міг 08 грудня 2015 року видати довіреність на ім'я ОСОБА_3 Згодом квартира була перепродана за договором купівлі-продажу від 08 лютого 2016 року, укладеним між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), який перебуває в шлюбі з ОСОБА_7 Таким чином, ОСОБА_5 заволоділа спірною квартирою без відповідної правової підстави та не мала права відчужувати її. Таким чином, позивач звернулася до суду як законний спадкоємець, після смерті чоловіка ОСОБА_11, для захисту своїх порушених майнових прав відносно спадкового майна. Посилаючись на дані обставини позивач наполягає на задоволені заявлених нею вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2017 року в задоволені позову відмовлено, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову /т.ІІІ, а.с.106-110 /.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволені позову за пропуском строку позовної давності, не вказавши при цьому від якого дня (факту) починається перебіг строку позовної давності для позивача та обмежившись лише формальним посиланням на твердження відповідача ОСОБА_6, що такий строк розпочався з квітня 2011 року. Таким чином, при ухваленні рішення суд першої інстанції керувався лише наданими відповідачами поясненнями, тоді як обставини та норми закони на які позивач посилалася у своїй заяві враховані не були /т.ІІІ, а.с.113-118/.

Відповідач ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнав та надав суду апеляційної інстанції відзив в якому зазначив, що право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухому майно, тобто враховуючи, що позивач не отримала свідоцтво про право на спадщину її права не порушені спірним договором купівлі-продажу. Також погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо пропуску позивачем позовної давності, оскільки в 2011 році їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину, отже саме з цього часу позивач дізналася про свої порушені права, тоді як до суду звернулася лише в 2016 році.

Третя особа приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дербіна Р.Є. також не визнала вимоги апеляційної скарги та надала суду відзив на неї обґрунтовуючи його тим, що спірне нерухоме майно законно вибуло з володіння ОСОБА_4, у володіння якого майно було передане ОСОБА_11 за його волею. Дану обставину пояснює тим, що за своє життя ОСОБА_11 фактично втратив володіння квартирою, оскільки брати припинили використовувати квартиру для проживання, та ОСОБА_4 здавав квартиру за договорами найму, таким чином, здійснював право володіння квартирою в цілому, тоді як його брат даним майном не цікавився.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_8 належала ОСОБА_14, ОСОБА_4 та ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 листопада 1996 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів /т.ІІ, а.с.28/.

Після смерті ОСОБА_14, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, по 1/6 частині вказаної квартири успадкували її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_11 /т.І, а.с. 208, 209/.

06 червня 1997 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб від 06 червня 1997 року за актовим записом № 335 /т.І, а.с.12/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно 20 листопада 2009 року, актовий запис № 4250 /т.ІІ, а.с.18/.

21 листопада 2009 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області Міхеєвої Т.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_11, до складу якої входить ? частина квартири АДРЕСА_8 /т.І, а.с.132/.

Листом від 16 квітня 2011 року № 749 приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Міхеєва Т.М. відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючих документів на квартиру та витягу з реєстру прав власності /т.І, а.с.19/.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14 березня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т.М. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім'я на частину квартири АДРЕСА_8, після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у зв'язку з тим, що вказане нерухоме майно зареєстровано за іншою особою та не належить померлому ОСОБА_11 /т.ІІІ, а.с.17/.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції ОСОБА_4 пояснив, що після смерті ОСОБА_11 позивач ОСОБА_2 зверталась до нього з проханням надати правовстановлюючі документи на спірну квартиру, проте він документи не надав та фактично перешкоджав ОСОБА_2 у доступі до квартири через перебування з нею у не дружних стосунках. Документи знаходились у відповідача, оскільки він здавав квартиру у найм та на вимогу орендарів пред'являв їх на підтвердження наявності права власності на спірну квартиру. Дані обставини визнані сторонами та додаткового доказування не потребують /т.ІІ, а.с.181-182/.

Про створення перешкод у праві володіння квартирою також свідчить те, що відповідач ОСОБА_4 звертався 19 листопада 2009 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_11, зазначаючи в ній, що крім нього інших спадкоємців немає /т.І, а.с.132/.

В матеріалах справи знаходиться копія довіреності від 08.12.2015 року від імені ОСОБА_11, який уповноважує ОСОБА_3 продати за ціною та на умовах на свій власний розсуд, належну йому частину квартири АДРЕСА_2, довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. /т. 1 а.с. 108/.

Також в матеріалах справи є копія довіреності від ОСОБА_4 який уповноважує ОСОБА_3 розпоряджатися усім своїм майном, довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 /т. 1 а.с. 113/.

11 січня 2016 року ОСОБА_3, на підставі вищевказаних довіреностей від ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладає договір купівлі-продажу з ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_8 /т.ІІ, а.с. 42-43/.

08 лютого 2016 року ОСОБА_5 укладає договір купівлі-продажу з ОСОБА_6, де предметом договору є продаж квартири АДРЕСА_8 /т.І, а.с.25-27/.

Отже, судом встановлено, що на час посвідчення приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. довіреності від 08 грудня 2015 року за реєстровим № 1450, від імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_3, довірителя ОСОБА_11 не було в живих, так як він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що свідчить свідоцтво про смерть останнього /т.І, а.с. 18, 190/.

З наданих приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. копій документів вбачається, що для посвідчення довіреності від 08 грудня 2015 року на ім'я ОСОБА_3 нотаріусу для встановлення особи було надано паспорт ОСОБА_11 серії НОМЕР_1, виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 12 жовтня 2011 року /т.І,а.с.192, т.ІІ, а.с.106/.

Згідно листа начальника Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби від 22 вересня 2016 року №1201/13785 паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 був виданий 12 жовтня 2001 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім'я ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Дніпрове Дніпропетровського р-ну Дніпропетровської області. Зазначений паспортний документ втрачений та 12 грудня 2014 року оголошений недійсним.

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Дніпропетровська був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3, виданий 23 травня 202 року Ленінським РВ ДМУ УМВС України. При реєстрації актового запису про смерть ОСОБА_11 паспортний документ до органу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції не зданий та визнаний недійсним /т.І, а.с.60-61/.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_11 довіреність від 08 лютого 2015 року не видавалась та ОСОБА_3 не уповноважувалась продавати належну йому частину квартири АДРЕСА_8.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, звернувшись до суду у квітні 2016 року з вищезазначеним позовом, пропустила строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав дізналася ще в квітні 2011 року. Проте з даним висновком погодитись неможливо з наступних підстав.

Визначаючи початок перебігу позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що у листопаді 2009 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка та листом від 16 квітня 2011 приватний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто саме з квітня 2011 року позивач дізналась про порушене своє право. Однак, судом не враховано, що діючим законодавством України не визначено граничний строк для отримання свідоцтва на спадщину, тоді як нотаріальні дії вчиняються, зокрема, шляхом винесення нотаріусом постанов, тобто відмовляючи позивачу листом у видачі свідоцтва про право на спадщину вона не позбавляється можливості ще раз звернутися з відповідною заявою. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що листом приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва не порушені права позивача на отримання спадщина після смерті чоловіка ОСОБА_11

Також судом першої інстанції при ухвалені рішення не була взята до уваги постанова про відмову про вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса ДМНО Міхеєвої Т.М., якою відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 Постанова винесена 14 березня 2017 року.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи що позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_11, вона має право оскаржувати правочини здійсненні відносно майна, яке входить до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

За вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, ч.3 ст.203 ЦК України передбачено, що одна із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину полягає в тому, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що на час посвідчення приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. довіреності від 08 грудня 2015 року за реєстровим № 1450, від імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_3, довіритель ОСОБА_11 помер та надані на вчинення даного правочину документи виявились підробленими, докази даних обставин наводились вище. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про визнання довіреності від 08 грудня 2015 року недійсною підлягає задоволенню, оскільки вона видавалась поза волею довірителя.

Ч.2 ст.203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 244 ЦК України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу квартири від 11 січня 2016 року в частині ? частки квартири АДРЕСА_8 укладений та підписаний ОСОБА_3 від імені ОСОБА_11 на підставі довіреності від 08 грудня 2015 року. Враховуючи, що судом встановлено відсутність повноважень ОСОБА_3 на здійснення вказаного правочину та визнання недійсною довіреність на підставі якої був підписаний спірний договір, колегія суддів приходить до висновку, що договір купівлі-продажу ? частини квартири від 11 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_5 підлягає визнанню недійсним.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року N 9 роз'яснено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Отже, визнавши спірний правочин недійсним не вимагається визнання недійсними подальші правочини, здійсненні після нього. Таким чином, договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_8 від 08 лютого 2016 року було укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнанню недійсним не вимагається.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першої статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, за змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій від 14 березня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки майно зареєстровано за іншою особою. При розгляді даної справи судом встановлено, що правочини відносно ? частини квартири АДРЕСА_8 здійсненні поза волею спадкоємця, в порядку, що суперечить діючому законодавству та визнані недійсними, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про визнання права власності за позивачем на спадкове майно після смерті ОСОБА_11 підлягає задоволенню.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, визнавши право власності на ? частини квартири АДРЕСА_8 за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 та встановивши, що на час розгляду справи спірне майно знаходиться у відповідача ОСОБА_6, колегія суддів приходить до висновку про незаконне володіння відповідачем спірним майном та позовна вимогами про його витребування підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції наведені обставини не врахував, та застосував правові норми з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_17 - задовольнити. Визнати недійсною довіреність від 08 грудня 2015 року, реєстровий номер 1450, посвідчену приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіна Регіною Євгенівною, видану від імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_3 на розпорядження належної йому частини квартири АДРЕСА_3.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_3, укладений 11 січня 2016 року між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_11, на підставі довіреністі від 08 грудня 2015 року та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч Оксаною Михайлівною, реєстровий номер 17.

Визнати за ОСОБА_17 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 55,6 кв. метри, житлова площа 39,6 кв. метри, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_17 ? частини квартири АДРЕСА_4.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта