Справа № 438/1267/16-ц
Номер провадження 2/438/46/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Валькович Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просить на підставі ст.ст. 16, 192, 533, 1046, 1049, 1050, 625 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 в його користь 223 380грн., (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят гривень 00коп.), що становить основну суму боргу згідно договору позики від 08 жовтня 2015року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що 02 вересня 2015року між ним, позивачем ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_2, укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобовязувався повернути йому на першу його вимогу.

На підтвердження факту позики грошових коштів в сумі 1000 доларів США відповідач ОСОБА_2 написав письмову розписку від 02 вересня 2015року.

08 жовтня 2015року між ним, позивачем ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_2, укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобовязувався повернути йому на першу його вимогу.

На підтвердження факту позики грошових коштів в сумі 10 000 доларів США відповідач ОСОБА_2 написав письмову розписку від 08 жовтня 2015року.

Згідно вищевказаних договорів позики відповідач ОСОБА_2, позичив у нього, позивача ОСОБА_1, загальну суму грошових коштів - 11 000 доларів США.

На усні вимоги, протягом останнього року відповідач ОСОБА_2, повернув йому частину боргу в сумі 2 500доларів США. Решту суму боргу згідно договору позики від 08 жовтня 2015року, що становить 8 500 доларів США на неодноразові його усні вимоги, відповідач ОСОБА_2, не повертає, чим ігнорує його законні вимоги.

16 грудня 2016року він надіслав відповідачу ОСОБА_2 рекомендований зі зворотнім повідомленням про вручення письмову вимогу про повернення йому всієї суми грошового боргу 8 500 доларів США до 26 грудня 2016року.

Однак і його письмову вимогу про повернення суми боргу відповідач також не виконав.

Відповідно до ст.1046 та ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням умов укладеного між ним, позивачем ОСОБА_1, та відповідачем, ОСОБА_2, договору позики від 08 жовтня 2015року, відповідач зобовязаний сплати йому основну суму боргу 223 380грн. (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят гривень 00коп.), що еквівалентно 8 500 доларів США /враховуючи те, що офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним Банком України станом на 23.12.2016року становить 2628, 60грн. за 100 доларів США/ та понесені судові витрати, зокрема 2233 гривень 80 копійок судового збору та 3000 гривень витрат на правову допомогу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 не з'явились. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, заперечень щодо позову не надано.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 02 вересня 2015року між ним, позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобовязувався повернути йому на першу його вимогу. На підтвердження факту позики грошових коштів в сумі 1000 доларів США відповідач ОСОБА_2 написав письмову розписку від 02 вересня 2015року.

Далі, 08 жовтня 2015року між ним, позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобовязувався повернути йому на першу його вимогу. На підтвердження факту позики грошових коштів в сумі 10 000 доларів США відповідач ОСОБА_2 написав письмову розписку від 08 жовтня 2015року. Всього, відповідач ОСОБА_2, позичив у позивача ОСОБА_1, загальну суму грошових коштів - 11 000 доларів США.

На усні вимоги, відповідач ОСОБА_2, повернув позивачу частину боргу в сумі 2 500 доларів США. Решту суму боргу згідно договору позики від 08 жовтня 2015року, що становить 8 500 доларів США на неодноразові усні вимоги позивача, відповідач ОСОБА_2, не повернув.

16 грудня 2016року позивач надіслав відповідачу ОСОБА_2 рекомендований лист із зворотнім повідомленням про вручення письмову вимогу про повернення йому всієї суми грошового боргу 8 500 доларів США до 26 грудня 2016року.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 , викладені останнім у зустрічній позовній заяві про визнання розписки недійною, поданої до суду 06 червня 2017 року, а саме, що «8 жовтня 2015 року, мною ОСОБА_2, дійсно було написано розписку ОСОБА_5 про отримання в нього в борг 10 тис. доларів США. Однак, згідно цієї розписки реально коштів ОСОБА_1 мені передано не було. Вона була написана під примусом, у звязку з тим, що раніше, я дійсно позичав кошти в ОСОБА_1, який в односторонньому порядку, без погодження зі мною, почав неправомірно нараховувати на суми позики, не обумовлені нами відсотки за користування коштами. Більш того, всі гроші які я йому повертав, зараховував не на погашення боргу, а як плату за користування коштами», оскільки заа своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Суд також не приймає до уваги представлений відповідачем ОСОБА_2 звукозапис нібито розмови сторін щодо предмету спору.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім цього, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведені вимоги, суд вважає, що відповідачем не доведено обставини повернення боргу позивачу, як підставу своїх заперечень.

Далі, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Проте, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а саме вимогу позивача про стягнення еквіваленту суми боргу у розмірі 8500 доларів США станом на день звернення із позовом до суду, та враховуючи те, що офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним Банком України станом на 23.12.2016року становить 2628, 60грн. за 100 доларів США, суд вважає, що заборгованість ОСОБА_2 становить 223 380 гривень.

Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, що позов до відповідача ОСОБА_2 обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, підлягають до задоволення вимоги щодо стягнення із відповідача судові витрати, зокрема з урахуванням кількості годин, витрачених адвокатом на складання позовної заяви та участі в судових засіданнях, сума витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень не виходить за межі граничних розмірів, підтверджується належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України, а тому відповідно до ст. 137 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору, а саме 2 233 гривень 80 копійок.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 206, 259 ч.6, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, 223 380 грн. (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят гривень 00коп.), що становить основну суму боргу, згідно договору позики від 08 жовтня 2015року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з 2233 гривень 80 копійок судового збору та 3000 гривень витрат на правову допомогу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т. Слиш