Справа № 638/2914/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - СЕМІРЯД І.В.

при секретарі - РОМАНОВІЙ О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2018 приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просить надати дозвіл для примусового проникнення до житла боржника ОСОБА_2, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 55589912 на загальну суму стягнення 266225,46 грн. з примусового виконання виконавчого листа виконавчий лист № 640/9723/17 виданий 11.12.2017 Київським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ "Мегабанк" заборгованості за кредитним договором. Відповідно до роздруківки Укрпошта, постанови про відкриття виконавчого провадження , які були надіслані 19.01.2018 року рекомендованим листом, боржнику не вручено.

На вимогу приватного виконавця, протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, , в порушення п. 3 ч.5 ст. 19 до ЗУ Про виконавче провадження , боржником декларацію про доходи та майно не надано.

Також, приватний виконавець зазначає, що 26.02.2018 боржник не допустив для проведення виконавчих дій, що є перешкодою для примусового виконання виконавчого провадження, про що складено відповідний акт приватного виконавця, тобто, існують обставини, що ускладнюють виконання виконавчого документу або роблять його неможливим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи суд вважає, що подання необхідно залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 на виконанні перебуває виконавче провадження № 55589912 на загальну суму стягнення 266225,46 грн. з примусового виконання виконавчого листа виконавчий лист № 640/9723/17 виданий 11.12.2017 Київським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ "Мегабанк" заборгованості за кредитним договором.

26.02.2018 приватним виконавцем було складено акт про те, що боржники не допустили приватного виконавця для проведення виконавчих дії.

Згідно ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч.1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.ст. 1 Закону України Законом «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу або звернення стягнення, зобов'язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Так, дійсно, як вбачається з матеріалів подання, рішення суду станом на час розгляду подання боржником не виконано.

В той же час, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалася боржнику з повідомленням про вручення.

З наданого суду повідомлення про вручення поштового відправлення не вбачається що саме відправлялось боржнику, крім того лист направлявся на адресу АДРЕСА_2, а зареєстрований боржник ОСОБА_2 та дозвіл на примусове проникнення до житла виконавець просить до квартири АДРЕСА_1.

Приватним виконавцем не надано належних доказів того, що боржник умисно не виконує рішення суду та ігнорує виклики державного виконавця, не надано повідомлень про вручення виклику, тощо.

Також, не зазначено доказів та обставин, які б свідчили про відсутність у боржника майна чи доходів, на які б було можливо звернути стягнення, тобто, не доведено, що державним виконавцем вичерпано усіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду. Відсутність зазначених доказів виключає можливість задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 18, 48, 439 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ : Семіряд І.В.