АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/125/17 Головуючий суддя І інстанції Винниченко П. П.
Провадження № 22-ц/790/874/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 623/125/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Ізюмський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року (суддя Винниченко П.П.), -

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 406 від 24 червня 1999 року їм на праві спільної сумісної власності належить квартира № 4 в будинку № 5-а на пл. Радянській у місті Ізюм Харківської області. Посилаючись на те, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 червня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, у звязку з чим відповідач з 2012 року за місцем реєстрації у вказаній квартирі не проживає без поважних причин, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 4 по пл. Радянській, буд. 5-а у м. Ізюм Харківської області.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачами не сплачено в повному обсязі судовий збір, крім того, є рішення, що набрало законної сили, ухвалене між тими самими сторонами з тих самих підстав, у звязку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 4 по площі ОСОБА_6 (Радянській), буд. 5-а в місті Ізюм Харківської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення скасувати, провадження у справі закрити. В обґрунтування скарги зазначив, що при подачі позовної заяви позивачами не було сплачено судовий збір в встановленому законом розмірі, а тому суд не мав право розглядати справу по суті.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 406 від 24 червня 1999 року, виданого житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством міста Ізюма Харківської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира № 4, в будинку № 5-А на площі ОСОБА_7 (колишній Радянській) у місті Ізюм Харківської області.

За вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 21 листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 червня 2011 року.

Встановлено та не заперечується сторонами, що 18 серпня 2015 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Згідно з актом обстеження житлового приміщення від 10 січня 2017 року ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації не проживає, речей і будь-якого майна відповідача під час обстеження не виявлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній Радянській) у місті Ізюм Харківської області понад шість місяців, а тому на підставі статей 71, 72 ЖК України підлягає визнанню таким, що втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Частиною 4 ст. 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду врегульовано положеннями глави 2 ЖК України.

Статтями 71, 72 вказаної глави ЖК передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Встановлено, що спірна квартира належить позивачам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Встановлено та не заперечується відповідачем, що він не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній Радянській) у місті Ізюм Харківської області без поважних причин понад один рік, а тому підлягає визнанню таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про несплату позивачами судового збору у встановленому законом розмірі не є підставою для скасування судового рішення, а вказане питання може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки правильно вирішивши цивільно-правовий спір, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині його правового обґрунтування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року змінити в частині правового обґрунтування задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_9