Дата документу 19.03.2018
ЄУ № 420/340/18
Провадження №2-о/420/88/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому в порядку окремого провадження в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою в якій просить встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 31.12.2017 у віці 64 роки, в м. Луганськ Луганської області.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 31.12.2017 в м. Луганськ помер її чоловік ОСОБА_2 05.03.2018 вона звернулась до Новопсковського районного відділу ДРАЦС для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2, але їй було відмовлено оскільки для підтвердження факту смерті чоловіка нею предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України. У звязку з чим вона звертається до суду з даною заявою.

Заявник та представник заявника в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі на заявлених вимогах наполягають.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 05.03.2018 за вих. №543/17.22-66 заявнику відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_2 за наданим заявником документом на підтвердження смерті останнього, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕК 830706, виданого 21 травня 1998 року Камянобродським РВ УМВС України в Луганській області, заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка міста Луганськ Луганської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 05.03.2018 вбачається, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно паспорта громадянина України серії ЕК 830707, виданого 21 травня 1998 року Камянобродським РВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ТИ №392426, виданого 15 червня 1976 року.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник надала лікарське свідоцтво про смерть №00001, видане 01.01.2018 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території Луганской обласной многопрофильной больницей №4 (російською мовою). Згідно вказаного лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, помер 31.12.2017 в м. Луганськ Луганської області, причина смерті: хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз.

Також на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником до матеріалів справи додано розрахунок витрат «Ритуал Сервіс» від 01.01.2018 та копії фотокарток на 1 аркуші.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2, який помер 31.12.2017, підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із даною заявою.

За таких підстав, сума сплаченого заявником судового збору у розмірі 352,04 грн. відповідно до квитанції №0.0.988032661.1 від 16.03.2018 підлягає поверненню заявнику.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у даній справі має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: Україна, Луганська області, м. Луганськ Камянобродський район, вул.Кірова, 40/37, помер 31 грудня 2017 року у м. Луганськ, Луганська область, Україна, причина смерті: хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз.

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, паспорт серії ЕК 830706, виданий 21 травня 1998 року Камянобродським РВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: вул. Українська, 51, смт. Новопсков, .

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Новопсковському районі Луганської області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий збір, сплачений на рахунок №0223 відповідно до квитанції № 0.0.988032661.1 від 16.03.2018 у Білолуцькому відділенні Луганської філії ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 352 (триста пятдесят дві) грн. 04 коп.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: В.В. Пронька