Справа № 152/53/17
УХВАЛА

іменем України

26 березня 2018 року м. Шаргород

Справа №152/53/17

Провадження №4-с/152/2/18

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 від 22.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу,

встановив:

01.03.2018 року до Шаргородського районного суду надійшла скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 від 22.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скарга мотивована тим, що 09.03.2017 року заочним рішенням Шаргородського районного суду у справі №152/53/17 з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» стягнуто на користь ОСОБА_1 38282,40 грн.

Виконавче провадження ВП №54062114 по вказаному рішенню суду відкрито 02.06.2017 року.

08.06.2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про обєднання вказаного виконавчого провадження у зведене виконавче провадження №54098520.

23.08.2017 року цим же державним виконавцем винесено постанову про арешт та розшук майна боржника.

Постанова державного виконавця про розшук майна боржника направлена в Управління інформаційної підтримки та координації поліції ГУНП ум. Києві.

22.12.2017 року державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, яка мотивована тим, що розшук майна боржника виявився безрезультатним.

Оскаржувану постанову стягувач отримав рекомендованим листом 27.01.2018 року.

Заявник вважає, що державним виконавцем не в повному обсязі вжито заходів з виконання виконавчого листа та винесено неправомірну постанову, яка суперечить нормам законодавства та обставинам виконавчого провадження.

Просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.12.2017 року; зобовязати державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 відновити виконавче провадження про стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 38282,40 грн. та провести виконавчі дії в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Шаргородського районного суду від 01.03.2018 року визначено головуючого у справі суддю Славінську Н.Л. (а.с.135).

Провадження за скаргою ОСОБА_1 відкрито 03.03.2018 року (а.с.137-138).

В судове засідання для розгляду скарги ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 13.03.2017 року (а.с.120), не зявилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про отримання судових повісток та Списком осіб, повідомлених про розгляд справи (а.с.159, 154).

При цьому, представник заявника ОСОБА_2 13.03.2018 року подав заяву про розгляд скарги у його та ОСОБА_1 відсутності, скаргу підтримує та просить задовольнити з підстав, що в ній наведені (а.с.155).

Субєкт оскарження державний виконавець Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 в судове засідання для розгляду скарги ОСОБА_1 повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.160). Про причини неявки в судовий розгляд скарги субєкт оскарження не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не подавав.

Заперечень щодо скарги ОСОБА_1 державний виконавець Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 до суду не надіслав.

В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.450 ЦПК України встановлено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вирішуючи спір суд встановив, що 09.03.2017 року Шаргородським районним судом постановлено заочне рішення у справі №152/53/17 за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №003058 від 03.02.2016 року та стягнення коштів, яким позов задоволено: визнано договір фінансового лізингу №003058 від 03.02.2016 року з додатками від 03.02.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» недійсним; стягнуто з ТОВ на користь ОСОБА_1 32800 грн. та судовий збір в сумі 1102,40 грн. і витрати на надання правової допомоги в сумі 4380 грн.

Вказаний факт підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №152/53/17 (а.с.62-71).

На підставі вказаного заочного рішення суду стягувачеві ОСОБА_1 15.05.2017 року видано виконавчий лист (а.с.111).

Таким чином, рішення Шаргородського районного суду від 09.03.2017 року у справі №152/53/17 за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №003058 від 03.02.2016 року та стягнення коштів не втратило своєї законної сили і підлягає виконанню.

Виконавче провадження ВП №54062114 за вказаним рішенням Шаргородського районного суду відкрито 02.06.2017 року (а.с.156).

08.06.2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про обєднання вказаного виконавчого провадження у зведене виконавче провадження №54098520 (а.с.157).

23.08.2017 року цим же державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника (а.с.149).

22.12.2017 року державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.119 на звороті).

З вказаної постанови вбачається, що підставою для її винесення державний виконавець зазначив те, що в ході проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню державним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішень: оновлювалися запити про відкриття боржником рахунків у банківських установах; банківські рахунки боржника арештовані; постанови про арешт коштів боржника прийняті до виконання, проте, кошти відсутні; винесено постанову про арешт майна боржника, яку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте, інформація про майно у реєстрі відсутня; неодноразово направлені платіжні вимоги щодо списання коштів боржника, які повернуті без виконання у звязку із відсутністю коштів; винесено постанову державного виконавця про арешт транспортних засобів боржника та їх розшук, яка повернута без виконання; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а заходи щодо його розшуку виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців… (ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Сторонами виконавчого провадження є стягував і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення (ч.ч.1, 2 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Виконавець, в тому числі, відповідно до п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п.6, 7, 8, 9, 21 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунках в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна у процесі та у звязку з виконавчим провадженням; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Статтями 48, 52 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника та особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника-юридичної особи, зокрема, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Виконавець звертає стягнення на кошти боржника-юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобовязані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником-юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Із скарги ОСОБА_1 вбачається, що державним виконавцем не здійснено всіх необхідних виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема, не розглянуто клопотання стягувача про звернення до відповідного органу реєстрації про наявність реєстрації та/або обліку тракторів, інших сільськогосподарських машин; не розглянуто клопотання та повторне клопотання стягувача про здійснення виходу на місце реєстрації та знаходження боржника з метою виявлення та опису майна.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами, доданими до скарги (а.с.140-150).

Із повідомлення ГУНП у м. Києві від 30.01.2018 року вбачається, що державним виконавцем направлена для виконання постанова про арешт майна боржника, зокрема, транспортних засобів, що перебувають у розшуку, у звязку із чим ГУ направило лист державному виконавцю про надання розяснення, які саме транспортні засоби боржника повинні перебувати у розшуку, проте, державний виконавець не надав розяснення, повторно із постановою про розшук транспортних засобів боржника не звертався (а.с.151).

Статтею 37 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено підстави повернення виконавчого документу стягувачу.

Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виходячи з аналізу законодавства та доказів, наявних у справі, суд прийшов до висновку, що винесена 22.12.2017 року державним виконавцем Нагайчуком М.В. постанова про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на те, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для розшуку та арешту належного боржнику майна, зокрема, не здійснено вихід за місцем реєстрації знаходження боржника, не здійснено розшук транспортних засобів боржника належним чином через ГУНП у м. Києві, чим порушені права стягувача ОСОБА_1

При цьому, в силу вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, сторони у вказаній справі не були позбавлені рівності у наданні суду доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Так, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Проте, суд констатує той факт, що субєктом оскарження не надано належних, достовірних та допустимих доказів на спростування вимог скарги ОСОБА_1, оскільки заперечення на скаргу до суду не подані, виклик до суду проігноровано.

ст.447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчий дій (ч.1 ст.449 ЦПК України).

Скаргу подано ОСОБА_1, який є стороною виконавчого провадження, та до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Разом з тим, ОСОБА_1 скаргу подано з пропущенням десятиденного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права субєктом оскарження, що встановлено п. «а» ч.1 ст.449 ЦПК України.

Ухвалою суду від 03.03.2018 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для подання скарги на постанову державного виконавця (а.с.137-138).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч.ч.1, 2 ст.451 ЦПК України).

Таким чином, скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.447-451, 260, ч.4 ст.268 ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 від 22.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києва ОСОБА_3 від 22.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобовязати державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києва ОСОБА_3 відновити виконавче провадження про стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 38282,40 грн. та здійснити виконавчі дії у порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження».

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 26.03.2018 року.

Суддя: