Справа № 462/3257/17
Провадження № 2/444/375/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Будзан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-тя особа : ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулись з позовом до відповідача про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що земельні ділянки, які розташовані в смт. Матерів вул. Садова. 35 Жовківського району Львівської області належать співвласнику - відповідачу ОСОБА_4 та належали ОСОБА_6. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 482714 від 13 березня 2008 року, який виданий на підставі Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, земельна ділянка площею 0.1500 га призначена для обслуговування будинку і господарських споруд. Згідно з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2006 року, 1/2 частка будинку, розташованого на вищезгаданій земельній ділянці належала ОСОБА_6.

Зазначають, що в довідці № 6290 від 30.12.2016 року, виданій Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації, вказано, що будинок № 35 по вул. Садова в смт. Магерів зареєстрований в рівних частинах за ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 482715 від 13 березня 2008 року земельна ділянка площею 0.3000 га призначена для ведення особистого селянського господарства.

Крім цього зазначають, що співвласник даних земельних ділянок ОСОБА_6 помер 24 травня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 431. Позивачі у справі: ОСОБА_1 - дружина померлого, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - діти померлого. Факт родинних відносин підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвами про народження.

Вказують, що 16 листопада 2016 року , скориставшись правом, передбаченим статтею 1269 ЦК України, позивачі звернулись до Третьої особи - Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Також позивачі звернулись з заявою до Державного земельного кадастру про надання відомостей з Державного земельного кадастру та отримали Витяги з Державного земельного кадастру на земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку і господарських спору (кадастровий номер :01:010:0001) та для ведення особистого селянського господарства ( кадастровий номер :01:010:0002). Відповідно до даних Витягів право власності належало ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно частки у спільній власності по 50 кожному. Рівність часток співвласників зазначена і в Договорі дарування житлового будинку та земельної ділянки та в Договорі дарування земельної ділянки від 17 грудня 2004 року.

Крім цього вказують, що 18.07.2017 року за вих. № 1211/02/14 Третьою особою надано відповідь, що одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлого співвласника неможливо, тому що в Державних актах на право власності на земельну ділянку не має чітко визначених часток у кожного зі співвласників та щоб захистити своє набуте в порядку спадкування право рекомендовано звернутись до суду. У своїй відмові Третя особа покликалась на пункти 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.3.4. ОСОБА_7 спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13.

У зв»язку з чим позивачі звернулись до суду з даним позовом та просять такий задоволити.

Позивачі в судове засідання не з»явились, однак подали до суду заяви в яких просять розглядати справу у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності при умові облуговування господарської частини (ремонт будівлі) та сплати податку за будівлю і землю.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що земельні ділянки, які розташовані в смт. Матерів вул. Садова. 35 Жовківського району Львівської області належать співвласнику - відповідачу ОСОБА_4 та належали ОСОБА_6.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 482714 від 13 березня 2008 року, який виданий на підставі Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, земельна ділянка площею 0.1500 га призначена для обслуговування будинку і господарських споруд. Згідно з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2006 року, 1/2 частка будинку, розташованого на вищезгаданій земельній ділянці належала ОСОБА_6.

З матеріалів справи вбачається, що в довідці № 6290 від 30.12.2016 року, виданій Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації, вказано, що будинок № 35 по вул. Садова в смт. Магерів зареєстрований в рівних частинах за ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 482715 від 13 березня 2008 року земельна ділянка площею 0.3000 га призначена для ведення особистого селянського господарства.

Окрім цього судом встановлено, що співвласник даних земельних ділянок ОСОБА_6 помер 24 травня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 431. Позивачі у справі: ОСОБА_1 - дружина померлого, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - діти померлого, факт їх родинних відносин підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвами про народження.

З матеріалів справ вбачається, що 16 листопада 2016 року, позивачі звернулись до Третьої особи - Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Також позивачі звернулись з заявою до Державного земельного кадастру про надання відомостей з Державного земельного кадастру та отримали Витяги з Державного земельного кадастру на земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку і господарських спору (кадастровий номер :01:010:0001) та для ведення особистого селянського господарства ( кадастровий номер :01:010:0002). Відповідно до даних Витягів право власності належало ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно частки у спільній власності по 50 кожному. Рівність часток співвласників зазначена і в Договорі дарування житлового будинку та земельної ділянки та в Договорі дарування земельної ділянки від 17 грудня 2004 року.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб ( співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до частини першої статті 368 ЦК України, спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна,що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. ( ч. 1 статті 369 ЦК України).

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Дана норма передбачена у статті 370 ЦК України. В частині другій статті 372 ЦК України зазначено , що у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності , вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Спільна власність на землю визначена у статті 86 Земельного кодексу України. А в частині першій даної статті: « Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність)». Законом передбачено і виділення співвласнику окремої частки земельної ділянки (частина 4 статті 89 Земельного Кодексу України).

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що 18.07.2017 року за вих. № 1211/02/14 Третьою особою надано відповідь, що одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлого співвласника неможливо, тому що в Державних актах на право власності на земельну ділянку не має чітко визначених часток у кожного зі співвласників та щоб захистити своє набуте в порядку спадкування право рекомендовано звернутись до суду. У своїй відмові Третя особа покликалась на пункти 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.3.4. ОСОБА_7 спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13.

Таким чином, оскільки Третьою особою було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, то суд приходить до висновку, що позивачі, як спадкоємці, позбавлені можливості прийняти спадщину та оформити спадкове майно.

У відповідності до частини 1 статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

В інформаційному ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що « ...зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення ( встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є підставними і підлягають до задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_6, який помер 24 травня 2016 року, у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки пл. 0.1500 га (кадастровий номер :01:010:0001) та пл. 0.3000 га (кадастровий номер :01:010:0002), які призначені для обслуговування будинку, господарських споруд та ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: вулиця Садова будинок № 35 смт. Магерів Жовківського району Львівської області, становить 1/2 частку кожної ділянки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.