РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/133/18
Провадження № 2/327/73/2018
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22.03.2018 року смт. Розівка

Суддя Розівського районного суду Запорізької області Завіновська А.П., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1, поданою повноважним представником позивача адвокатом «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

19.03.2018 року ОСОБА_1, в особі повноважного представника адвоката «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2, звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Польова, б. 32, із спорудами до нього.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ЦПК України, суддя доходить висновку про необхідність залишення її без руху, з наступних підстав.

Положеннями пунктів 4, 5 частини 3 статті 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставину.

Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено між ними домовленістю. Майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Частиною 3 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права представник позивача просить суд визнати за позивачкою право власності на спірне майно, що було придбано колишнім подружжям під час перебування у шлюбі.

Водночас представник позивача у прохальній частині позову не ставить питання про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на спірне майно, внаслідок чого у неї виникає право визнання права власності на ? частку такого майна, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, та, окрім цього, не ставить позовну вимогу щодо припинення права спільної сумісної власності колишнього подружжя на таке майно.

Крім того, положеннями частини 1 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Згідно з частиною 5 статті 177 ЦПК України, позивач зобовязаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Отже, суд наголошує, що копії документів подаються до суду належним чином завіреними.

Вказуючи на належність засвідчення копії суд зазначає, що ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається: зі слів «Згідно з оригіналом», назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої печаті), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до частини 4 статті 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Разом з тим, всупереч наведених вимог закону, додані представником позивача до позовної заяви документи для суду та для відповідача не завірені належним чином.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у стаття 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а:

позовну заяву ОСОБА_1, подану повноважним представником позивача адвокатом «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, залишити без руху.

Встановити представнику позивача десятиденний строк з дня отримання копії наведеної ухвали для усунення недоліків, та одночасно розяснити, що у разі не усунення недоліків в установлений в даній ухвалі строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.П. Завіновська