Справа № 148/2169/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 березня 2018 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Галькевич І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.10.1988. У вказаному будинку, за її згодою було зареєстровано ОСОБА_2, який в будинку не проживає вже з 2002 року та не являється членом її сім'ї. На даний час в неї виникла необхідність продати належний їй будинок, але ОСОБА_2 в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, що перешкоджає їй розпорядитися своїм майном на власний розсуд.

В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати відповідача такими, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати на її користь.

Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, на його задоволенні наполягає.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, згідно наявного повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав.

За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно копії договору купівлі-продажу посвідченого 24.10.1988 за Р № 72 (а.с.5) та копії рішення Тульчинського районного суду від 11.10.2017 (а.с.6,7), позивачу належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до довідок виданих 20.04.2017 за № 138 та 08.10.2017 за № 397 виконкомом Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_2, 1960 року народження, зареєстрований в АДРЕСА_1, а також з 2002 року ОСОБА_2 на території Журавлівської сільської ради Тульчинського району не проживає (а.с.8,12).

Відповідач продовжує рахуватись зареєстрованим в будинку позивача, однак, він там вже не проживає протягом останніх п'ятнадцяти років.

Таким чином, позивачу на праві власності, яке підтверджено належним чином оформленим та зареєстрованим правовстановлюючим документом, належить житловий будинок, в якому залишається бути зареєстрованим відповідач у справі. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власників, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки відповідач добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, то ним порушено право власності позивача і його право вимоги захисту порушеного права є законними. Тому перешкоди, які створені цією реєстрацією мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням .

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідач з 2002 проживає в іншому місці, а зареєстрований в будинку позивача, чим порушує права позивача і є таким, що втратив право на користування житлом, в якому його зареєстровано.

Згідно вимог ст. 7 названого Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник має право на судовий захист свого права власності та на підставі ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, відповідно до ст. 71, 72 ЖК України, судом не встановлено підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, тому є підстави для визнання його особою, що втратив право користування жилим приміщенням, як особа, що тривалий час понад шість місяців в ньому не проживає.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття, а отже, ОСОБА_2 втратив право на користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Положення ст. 17 ЦК України передбачають, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку з житлового будинку позивача відмовляється, тому він порушує його конституційні права.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст.4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ч.1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В зв'язку з наведеними обставинами, позивач, як власник житлового будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження житловим будинком шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач добровільно не змінив реєстрацію місця свого проживання, суд приходить до висновку, що ним тим самим порушено право власності позивача, а тому, відповідно, позивач, як власник житлового будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування і розпорядження житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 оскільки реєстрація місця проживання відповідача у вищевказаному будинку хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує інтереси позивача, пов'язані з правом розпорядитися ним. В зв'язку з чим, перешкоди, які створені реєстрацією відповідача у належному позивачу житловому будинку мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішення суду про втрату ОСОБА_2 права користування спірним житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації при зверненні позивача до відповідних органів у передбаченому законом порядку, тому додатковому вирішення не потребує.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. ( а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 386, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 з 2002 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 понесенні судові витрати з оплати судового збору в сумі 640 грн. (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто Тульчинським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя