У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про відмову у відкритті провадженні по справі

26.03.2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В.І., оглянувши матеріали справи за позовом Керівника Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 Франциска Павловича про скасування рішень Ужгородської міської ради, державної реєстрації та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надішли матеріали справи Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішень Ужгородської міської ради, державної реєстрації та свідоцтва про право власності на земельну ділянку

Оглянувши зміст позовної заяви та додані до неї письмові докази, суддя приходить до наступного.

З прохальної частини позову вбачається, що в такому ставиться вимога про визнання незаконним та скасування пункту 1.40. рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11. 2015 року за № 1882, скасування свідоцтва за № 48663984 від 30.11. 2015 року на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :29:001:0255 та її державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних та юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Отже, суд приходить до переконання, що оскільки предметом даної справи є рішення Ужгородської міської ради про затвердження та відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, при винесені якої відповідач здійснював владні управлінські функції, відтак в цих правовідносинах відповідач реалізував свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція зокрема висвітлена у постанові Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 19 січня 2016 року по справі № 21-3690а15.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України регламентовано, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, враховуючи, що основна позовна вимога про скасування рішень Ужгородської міської ради не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а інші вимоги є похідними від неї, суддя відмовляє у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по справі за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 Франциска Павловича про скасування рішень Ужгородської міської ради, державної реєстрації та свідоцтва про право власності на земельну ділянку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області на протязі п"ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2