ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/8212/14-ц

провадження № 22-ц/781/14/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М. Письменного О.А.

з участю секретаря: Савченко Н.В.

Учасники справи: позивач публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»; відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2015 року, у складі головуючого Галагана О.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. З уточненнями до позовної заяви просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року, яка складається з заборгованості за основним боргом та відсотках у розмірі - 94 180,82 доларів США та заборгованості по неустойці (пеня і штраф) у розмірі - 478346,57 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначало, що між сторонами було укладено кредитний договір та в забезпечення виконання зобовязань було укладено договір поруки. Позивачем свої зобовязання за кредитним договором виконано в повному обсязі, проте, у порушення приписів норм права та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із зустрічними позовами до ПАТ «КБ «Надра».

Ухвалою суду від 07.05.2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «КБ «Надра» вказані зустрічні позови та обєднано вимоги в одне провадження (а.с.118-119).

ОСОБА_2 у свої зустрічній позовній заяві просив визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ним; визнати недійсним договір іпотеки укладений 11.04.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі № 999 (а.с.108-111).

ОСОБА_1 просила визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ укладений 11.04.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1; визнати недійсним договір іпотеки укладений 11.04.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі № 999.

В обґрунтування зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що в 2010 році, склалися значні фінансові складнощі в сімї відповідачів і вони звернулися до позивача з проханням провести реструктуризацію, або розстрочення кредиту, але у відповідь отримали банківський розрахунок з якого вбачалась інформація про те, що виплативши банку половину суми кредиту у розмірі 25000, 00 доларів США банком було зараховано на погашення тіла кредиту лише 3000 доларів США. Графік погашення кредиту позивач не надав. Таким чином, на думку відповідачів в порушенні вимог ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в оскаржуваному кредитному договорі не зазначено ціну сукупну вартість кредиту та детальний розпис загальної вартості кредиту. Вважали, що кредитний договір є недійсним з моменту його укладення, в звязку з тим, що він є несправедливим, укладений без додержання істотних умов правочину, з ознаками нечесної підприємницької практики, містить несправедливі умови, порушує принцип рівності сторін та грубо порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживача» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За таких обставин, визнання недійсним кредитного договору, як основного зобовязання повинен бути визнаний недійсним і договір іпотеки укладений 11.04.2007 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Зустрічні позовні заяви - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволені.

Визнано недійсним з моменту укладення кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2

Визнано недійсним договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ укладений 11.04.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1

Визнано недійсним договір іпотеки укладений 11.04.2007 року укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1, посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі під № 999.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ПАТ «КБ «Надра» 54600 доларів США отриманих за кредитним договором № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 1 180 233,11 грн.

Зобовязано ПАТ «КБ «Надра» повернути ОСОБА_2 24 211,89 доларів США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 523 364,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «КБ «Надра» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, судом першої інстанцій не дотримано вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, неправильно визначено характер спірних правовідносин, обрано норми матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов необґрунтованого висновку про недотримання ПАТ «КБ «Надра» вимог діючого законодавства під час укладання даного кредитного договору, що стало підставою для визнання недійсними кредитного договору та похідних до нього договорів - поруки та іпотеки.

Просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитної заборгованості та про відмову у повному обсязі в задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за зустрічними позовами.

У судове засідання Апеляційного суду Кіровоградської області учасники справи не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком порушення Закону України «Про захист прав споживачів», яким захищаються права споживача.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 263, 264 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-УШ від 03.10.2017 року, чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам зазначеного закону.

З матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору №401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2, останній отримав 54600,00 доларів США під 13,99 % річних, строком до 19 квітня 2021 року, на проведення ремонту та благоустрою ( том 1 а.с.8-11).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року (том 1 а.с.12-13).

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 зазначеного договору поруки від поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право банку вимагати виконання зобовязань вказаних в Кредитному договорі як від позичальника і поручителя разом, так і від кожного окремо.

В забезпечення виконання зобовязань було укладено договір іпотеки 11.04.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 999 (том 1 а.с. 112-115).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п.п. 3.3.1-3.3.3. кредитного договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.31, 1.32 кредитного договору платежі шляхом здійснення платежів у валюті кредиту щомісячно до 20 числа поточного місяця, щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 794,23 доларів США.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього Договору, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

З заяви на видачу готівки № NL-2 від 12.04.2007 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав 54 600,00 доларів США у відповідності до кредитного договору ( том 1 а.с. 14).

Згідно розрахунків ПАТ КБ «Надра» заборгованість, з урахуванням дострокового стягнення суми кредиту, станом на 27.04.2015 року становить: 50975,65 доларів США основний борг; 39690,52 доларів США відсотки за користування; 3514,65 доларів США комісія (плата за управління кредитом); 15845,65 доларів США 355760,67 грн. пеня за неповернення кредиту; 5460 доларів США 122585,90 грн. штраф відповідно до п. 5.2 кредитного договору ( том 1 а.с. 99-100,101-104).

Позивач звертався з листами-претензіями вих. № 2648, № 2649 від 10.06.2010 р., № 2955, № 2954 від 03.08.2011 р., № 9093, № 9094 від 09.10.2013 р., № 9215, № 9216 від 02.12.2013 р., № 1/786, 1/787 від 25.03.2014 року до відповідачів про їх необхідність сплатити кредитну заборгованість та про дострокове погашення грошових зобовязань( том 1 а.с. 18, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 27).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

З умов кредитного договору вбачається, що кошти позичальнику ОСОБА_2 були наданні в споживчих цілях для проведення ремонту та благоустрою квартири.

Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №3161-IV в редакції від 13.01.2006 року) поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д)орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України Закон № 3161-IV (в редакції від 13.01.2006 року) в кредитному договорі повинно бути обовязково зазначено - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

З анкети-заяви від 04 квітня 2007 року вбачається, що вона підписана тільки позичальником і поручителем, але відсутній підпис уповноваженої особи банку; в анкеті не визначені види погашення кредиту та їх відмінність і особливості; відсутня інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; відсутній розпис вартості кредиту за альтернативними формами погашення кредиту, мають місце виправлення в графі відсоткова річна ставка (а.с. 15-16).

Основні умови кредитного договору від 11.04.2007 року (сума кредитних коштів та строк дії договору) повністю не співпадають з тими умовами, що пропонував Банк 04.04.2007 року і які були відображені в анкеті-заяві.

Тому, є обґрунтованими доводи ОСОБА_2, що ПАТ «КБ «Надра» не були дотримані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його не повідомлялося про умови споживчого кредитування, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (графік погашення кредиту) та відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що в кредитному договорі від 11 квітня 2007 року не міститься відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту.

Також, позивачем не надавалися окремі додаткові письмові документи з визначенням загальної вартості кредиту та детальним розписом вартості кредиту для споживача, як на момент укладення кредитного договору, так і за весь час його дії.

ПАТ «КБ «Надра» не виконав всі свої обовязки, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно надання споживчого кредиту, а саме перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов'язаний був повідомити споживача у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Суми, які були спрямовані на погашення тіла та відсотків по кредиту, замість рівномірного збільшення-зменшення, як це передбачено за ануїтетною системою, розподілялися на власний розсуд банку.

В розрахунках заборгованості по відсотках за користування кредитом зазначено тільки суми нарахованих відсотків, але відсутні суми, які повинні бути сплачені фактично. А в таблицях «загальна сума платежів клієнта по кредиту» вбачається різниця в сумах сплачених відсотків і комісії по кредиту. Зазначена різниця фактично приводить до зменшення зарахувань на тіло кредиту і як наслідок приводить до збільшення розміру нарахованих відсотків та плати за управління кредитом, які нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що анкети-заяви від 04 квітня 2007 року підписана позичальником і поручителем, але відсутній підпис уповноваженої особи банку. Також в анкеті відсутні пропозиції банку про умови кредитування та форму погашення кредиту (ануїтет або стандарт), розпис вартості кредиту за альтернативними формами погашення кредиту.

За таких обставин суд обґрунтовано не прийняв зазначену анкету-заяву від 04.04.2007 р., як належний доказ того, що кредитор ПАТ «КБ «Надра» виконав всі свої обовязки, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно надання споживчого кредиту.

В своїй апеляційній скарзі представник ПАТ «КБ «Надра» зазначає, про те що судом першої інстанції, незважаючи на положення ч. 3 ст. 61 ч. 4 ст. 338 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги), не було взято до уваги зміст судового рішення поцивільній справі №1109/7185/12.

Судом першої інстанції проаналізовано надані документи і зазначено, що у цивільній справі №1109/7185/12, на яку посилається представник банку предметом позову було визнання окремих положень кредитного договору, а саме п.п. 1.3.2, 3.5. та 3.3.2, а не всього кредитного договору в цілому.

ПАТ «КБ «Надра» зобов'язаний був під час укладення кредитного договору в іноземній валюті попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

В матеріалах справи відсутні докази виконання банком цієї вимоги. Позичальника не попереджено про те, що він нестиме валютні ризики під час виконання кредитного договору. Однак ці ризики йому все одно довелось нести, оскільки після укладення договору курс долара США по відношенню до гривні України зріс більш, як у 5 разів, що зумовило збільшення боргових зобов'язань споживача у гривневому еквіваленті.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Таким чином, умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності та вимогам закону, внаслідок чого існує істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків, який зумовлює погіршення становища споживача, вводить його в оману щодо реальних умов кредитування. При укладенні кредитного договору банком не повідомлено інформацію, яка відповідно закону, є обов'язковою до повідомлення споживачеві при наданні споживчого кредиту.

Суд прийшов до вірного переконання, що відсутність у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такої інформації до підписання кредитного договору порушило їх права на отримання достовірної інформації щодо реальних умов споживчого кредитування та позбавило можливості оцінити собівартість та доцільність таких правовідносин, внаслідок чого ними було укладено небажаний для нього договір.

Загальні підстави визнання недійсним правочину і настання відповідних правових наслідків встановлені ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Визнання кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року недійсним спричиняє як наслідок, визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки від 11.04.2007 року, оскільки ці договори є похідними від головного.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374 ЦПК України, судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

22.03.2017 року виготовлено повне судове рішення.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Суддя: С.М. Єгорова

Суддя: О.А. Письменний