Справа № 636 / 63 / 18
№ 2 / 636 / 496 / 2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики та договору застави дійсними та визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд визнати дійсним з моменту укладення договір позики (безвідсоткової) б/н від 30 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1, як позикодавцем, і ОСОБА_2 як позичальником, визнати дійсним з моменту укладення договір застави б/н від 30 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1, як заставодержателем, і ОСОБА_2 як заставодавцем, та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 7,6387 гектара, кадастровий номер :01:000:0125, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (правонаступника Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області).

В обґрунтування позову вказав, що 30 листопада 2016 року, у с. Юрченкове Чугуївського району, Харківської області, між відповідачем ОСОБА_2 як позичальником та між позивачем як позикодавцем був укладений Договір позики (безвідсоткової) б/н, згідно з яким позивач як позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надав відповідачу як позичальнику безвідсоткову позику у сумі 178825,00 (сто сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять пять грн. 00 коп.) грн., а відповідач зобовязався повернути позику у визначений цим Договором строк.

В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором між сторонами 30 листопада 2016 року був укладений договір застави, предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,6387 гектара, кадастровий номер :01:000:0125, що розташована на території Чкаловської селищної ради, яка є правонаступником Юрченківської сільської ради, ця ділянка належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 30 квітня 2011 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за № 1-1080.

До теперішнього часу відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, від нотаріального посвідчення договору застави ухиляється, мотивуючи браком коштів та часу, чим порушує права позивача.

Позивач просить суд визнати дійсними договір позики та договір застави, що були укладені 30 листопада 2016 року між ним та відповідачем з моменту їх укладання і в рахунок виконання зобов'язань за договором позики від 30листопада 2016 року визнати за ним право власності на вищезазначену земельну ділянку.

Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви: позивач - про підтримку заявлених вимог в повному обсязі та проханням розглянути справу без його участі, відповідач - про визнання позову в повному обсязі та проханням розглянути справу без його участі (а.с. 27, 28).

Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу за відсутності нез'явившихся учасників за наявними у справі доказами, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Дослідивши докази та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повністю підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 листопада 2016 року, у с. Юрченкове Чугуївського району, Харківської області, між відповідачем ОСОБА_2 як позичальником та між позивачем як позикодавцем був укладений Договір позики (безвідсоткової) б/н, згідно з яким позивач як позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надав відповідачу як позичальнику безвідсоткову позику у сумі 178825,00 (сто сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять пять грн. 00 коп.) грн., а відповідач зобовязався повернути позику у визначений цим Договором строк.

У відповідності до п. 2.1. Договору позики строк надання позики позичальнику становив 1 (один) рік з моменту реальної передачі всієї грошової суми, тобто з дати підписання цього Договору. Позика повинна бути повернута до 01 грудня 2017 року включно.

Згідно з п. 3.3. Договору позики підписанням цього Договору відповідач як позичальник підтвердив, що отримав від позивача як позикодавця всю суму позики в повному обсязі 30 листопада 2016 року ще до підписання цього Договору, в загальній сумі 178825,00 грн. (сто сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять пять грн. 00 коп.).

З метою забезпечення виконання зобовязань відповідача за Договором позики між позивачем як заставодержателем і відповідачем як заставодавцем 30листопада 2016 року був укладений Договір застави б/н, згідно з п. 1.1. якого позивач як заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем (відповідачем) своїх зобов'язань за Договором позики (безвідсоткової) б/н від 30.11.2016 року, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

У відповідності до п. 1.3. Договору застави розмір забезпеченої заставою вимоги складає 178825,00 (сто сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять пять грн. 00 коп.) грн.

Згідно з п. 1.4. Договору застави право застави у позивача як заставодержателя виникає з моменту укладення цього договору застави.

Відповідно до п. 2.1. Договору застави предметом застави є: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,6387 гектара, кадастровий номер :01:000:0125, що розташована на території Чкаловської селищної ради, яка є правонаступником Юрченківської сільської ради.

Судом встановлено, що Чкаловська селищна рада є правонаступником Юрченківської сільської ради внаслідок добровільного обєднання територіальних громад на підставі закону України «Про добровільне обєднання територіальних громад».

Узгоджена за Договором застави вартість предмета застави складає: 178825,00 грн. (сто сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять пять грн. 00 коп.) у відповідності до п. 2.2. цього договору, що дорівнює сумі позики за Договором позики.

Відповідно до п. 2.3. Договору застави право власності на предмет застави належить заставодавцю (відповідачу) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 30 квітня 2011 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за № 1-1080.

У відповідності до ч. 1 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Позивач вказує, що він наполягав, щоб договір застави між ним і відповідачем був посвідчений нотаріально, але як вияснилося, право власності відповідача на земельну ділянку, що є предметом договору застави, не було зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку на момент укладення між сторонами договору застави.

Також позивач зазначає, що між ним і відповідачем була досягнута усна домовленість, згідно з якою відповідач зобовязувався найближчим часом зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку та вжити всіх заходів щодо нотаріального посвідчення Договору застави, укладеного між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 05. 12. 2017 року зареєстрував своє право власності на земельну ділянку, яка є предметом договору застави, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2017 року. Але, як стверджує позивач, відповідач всіляко ухилявся і ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного між ним і відповідачем договору застави, мотивуючи свою відмову браком коштів, браком часу та іншими надуманими підставами, що порушує права відповідача.

Згідно з п. 3.1. договору застави позивач як заставодержатель отримав від відповідача як заставодавця предмет застави в момент підписання цього договору.

У відповідності до п. 3.2. договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателя, у разі, якщо зобовязання за основним договором (договором позики) не буде виконано в строк до 01 грудня 2017 року.

Відповідач у порушення строків, встановленим договором позики, не виконав свого обовязку з повернення позивачу суми позики у встановлений цим договором строк. Крім того, позивач зазначає, що відповідач намагається уникати будь-якого спілкування з ним і таким чином він ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору застави та ухиляється від обовязку з передачі предмета застави у власність позивача як заставодержателя, як то передбачено п. 3.2. договору застави.

Як стверджує позивач, і це визнається відповідачем шляхом визнання ним позову, рішення про укладення договору позики і договору застави було прийнято позивачем і відповідачем за повною взаємною згодою, з розумінням умов та правових наслідків цих договорів.

Сторони обсудили умови вказаних договорів і дійшли повної згоди щодо абсолютно всіх умов цих договорів ще до їх підписання.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми позики і вимогою про нотаріальне посвідчення укладеного між ними договору застави, але відповідач не виконав ці вимоги та повідомив позивача, що не має можливості повернути йому суму позики в звязку із відсутністю у відповідача грошових коштів.

Позивач обґрунтовано вважає, що з метою поновлення його порушених прав в рахунок виконання зобов'язань за договором позики від 30.11.2016 року за ним повинно бути визнано право власності на вищезазначену земельну ділянку, та вказує, що може захистити своє порушене право власності лише шляхом звернення до суду.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до положень ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.1046,1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошового зобовязання.

Договір застави є двостороннім правочином, який укладається між заставодержателем та заставодавцем. Закон вимагає його вчинення у письмовій формі (ст.547 Цивільного кодексу України, ст.13 Закону України "Про заставу"), а у випадках, передбачених законом, він має бути нотаріально посвідчений. У разі недотримання вказаної форми такий договір є нікчемним (ч.2 ст.547 Цивільного кодексу України, ст.14 Закону України "Про заставу"). Такі самі наслідки щодо договору застави передбачені законом і у випадку недотримання сторонами вимоги закону щодо його нотаріального посвідчення у передбачених законом випадках (ч.1 ст.220 Цивільного кодексу України, ст.14 Закону України "Про заставу").

За вимогами закону, зокрема ст.577 Цивільного кодексу України; ст.13 Закону України "Про заставу", договір застави має відбуватися з обов'язковим нотаріальним посвідченням.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач повністю виконав покладені на нього зобовязання за договором позики - передав відповідачу грошові кошти за цим договором у повному обсязі, та з вини відповідача не отримав суму позики у встановлений договором строк, також не отримав у власність земельну ділянку, яка є предметом договору застави, укладеним на забезпечення виконання зобовязання відповідача за договором позики.

Позивач вказує, що бездіяльність Відповідача заважає йому зареєструвати своє законне право власності на земельну ділянку у встановленому чинним законодавством порядку і бути повноцінним власником цієї земельної ділянки, користуватися всіма правами власника щодо неї.

У відповідності з ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, а ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 219 ЦК України суд може визнати нотаріально не посвідчений правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від його волі. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ст.14,41 Конституції України, право власності на землю гарантується; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 78 Земельного Кодексу, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна зокрема може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Крім того, ч.3 ст.334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно з ч. 4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 ЦК України передбачено, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Відповідно до ст.140 Земельного кодексу України однією з підстав про припинення права власності на земельну ділянку є: звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора.

Пунктом «ґ» ст.143 Земельного кодексу України встановлено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки.

Отже, є всі підстави для визнання дійсним договору позики та договору застави, оскільки при укладенні цих договорів між позивачем і відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов даних договорів, які передбачені чинним законодавством, та для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, яка є предметом договору застави.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 10, 11, 211, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України,, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору позики, визнання дійсним договору застави та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.

Визнати дійсним з моменту укладення Договір позики (безвідсоткової) б/н від 30 листопада 2016 року на суму 178825,00 (сто сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять пять грн. 00 коп.) грн., укладений між ОСОБА_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) як позикодавцем, і ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) як позичальником.

Визнати дійсним з моменту укладення Договір застави б/н від 30 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) як заставодержателем, і ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) як заставодавцем.

Визнати за ОСОБА_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), право власності на земельну ділянку площею 7,6387 гектара, кадастровий номер :01:000:0125, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (правонаступника Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя