АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1377/17 Номер провадження 22-ц/786/727/18Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Прядкіної О.В., Хіль Л.М.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області в складі судді Олефір А.О. від 18.01.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Глобинської районної державної адміністрації, Глобинської міської ради, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт", Відділ Держгеокадастру в Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в розмірі 3,34 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що в свій час він працював в КСП «ім. Мічуріна», був його членом станом на 1995 рік, тобто на час проведення приватизації земель сільськогосподарського призначення, але по невідомим йому причинам не був включений до списку громадян-членів КСП «ім. Мічуріна», які мають право на земельну частку (пай), що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю.

Вважає, що він на законних підставах набув право на земельну частку (пай) в розмірі 3,34 умовних кадастрових гектарів, при цьому ним не пропущений строк позовної давності, оскільки про те, що він має право на отримання земельного паю дізнався лише в 2017 році.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована спливом строків позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги вмотивовані тим, що позивачем не пропущено строк позовної давності, а висновок суду щодо спливу останнього є помилковим.

В відзиві на апеляційну скаргу Глобинська РДА просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, обґрунтовуючи тим, що останній пропустив строк звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови в судовому захисті. Крім того його прізвище відсутнє в списку осіб, що був доданий до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім. Мічуріна».

Також відзив подала Глобинська міська рада, яка, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції щодо безпричинного пропуску позивачем строку позовної давності, просить рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, згідно запису в трудовій книжці колгоспника №542v позивач 28.01.1968 року був прийнятий в члени колгоспу «ім. Мічуріна», а 29.05.1996 року звільнений з зазначеного підприємства за власним бажанням.

Факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах в КСП «ім. Мічуріна» в період з 01.01.1984 року по 29.03.1996 року підтверджується архівною довідкою від 10.03.2017 року №01-11/112, виданою трудовим архівом Глобинського району Глобинської РДА.

Вказана довідка містить інформацію про те, що в 1992 році колгосп «імені Мічуріна» був реформований в КСП «ім. Мічуріна», яке є його правонаступником та було зареєстровано відповідно до розпорядження представника Президента України в Глобинському районі за №344 від 01.07.1993 року.

Згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім. Мічуріна» на підставі рішення Глобинської районної ради народних депутатів від 05.09.1995 року передано у колективну власність 4672,8 га для виробництва сільськогосподарської продукції. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №8.

Додатком №1 до вказаного державного акту є список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства.

Відповідно до довідки № 31-1609-99.6-208/0/26-17, виданої 31.03.2017 року Відділом у Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_2 до списку громадян-членів КСП «ім. Мічуріна» які мають право на земельну частку (пай) не включений.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що на момент розпаювання земель позивач був членом КСП «ім. Мічуріна», а отже мав право на земельну частку (пай), у звязку з чим його прізвище помилково не було включено до списку громадян-членів вказаного підприємства, що є додатком №1 до державного акту.

Одночасно, місцевий суд зазначив, що порушене право позивача на отримання земельної частки (паю) мало місце в 1995 році, натомість за судовим захистом він звернувся в 2017 році, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої просили відповідачі, що є окремою підставою для відмови в задоволенні обґрунтованого позову в силу ч.4 ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач працював в КСП «ім. Мічуріна» та був його членом на момент розпаювання земель, тобто має право на земельну частку (пай).

Натомість його прізвище з невідомих причин не було внесено до списку громадян-членів КСП «ім. Мічуріна» які мають право на земельну частку (пай).

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 внаслідок сплину строку позовної давності, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Так, згідно ст. 71 ЦК УРСР, 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено(позовна давність) встановлюється в три роки

Стаття 75 ЦК УРСР визначала обовязковість застосування позовної давності незалежно від заяви сторони.

У відповідності до положень ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Аналогічні позиції викладені і в положеннях нового Цивільного Кодексу України, 2004 року.

Зокрема, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

В даному випадку такою подією є не включення позивача як члена КСП до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) в 1995 році.

Про те, що він не був включений до вказаного списку, позивачу було достовірно відомо іще в 1996 році, коли він припинив свої трудові відносини з підприємством. При цьому, він залишався пенсіонером господарства, нікуди з міста не виїжджав, продовжував мати звязки зі своїми колегами, тобто йому було достеменно відомо про не включення свого прізвища до списку осіб, які мають право на отримання земельного паю, натомість будь-яких дій по відновленню свого права він впродовж 20 років не вчиняв.

Звертаючись з позовом до суду в липні 2017 року, позивач жодним чином не обґрунтував поважність пропуску строку звернення до суду.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не містять посилань на обставини, які б слугували підставою для скасування судового рішення.

Так, апелянт посилається на інші судові рішення Глобинського районного суду та рішення ВССУ, які вважає прецедентними при вирішенні даного спору, оскільки вони вирішували такі самі справи та визнавали за особами право на земельну частку (пай).

Вказане твердження ґрунтується на невірному розумінні поняття про обовязковість судових рішень при розгляді справ з подібними правовідносинами.

Не заслуговує на увагу і не може вважатись поважною причиною пропуску строку позовної давності посилання апелянта на те, що він лише на початку 2017 року дізнався про можливість здійснити свій судовий захист та отримати земельний пай з джерел інтернету, прочитавши статтю «Про право особи на земельну частку (пай)» в розділі «Актуальні питання» сайта Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1