Справа № 438/561/17
Номер провадження 2/438/68/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Валькович Г.К.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Бориславської міської ради Львівської області про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, яка проживає окремо, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_2 10 листопада 1994 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області по актовому запису № 293 від 10.11.1994, а також зобов'язати відповідача усунути перешкоди його спілкуванню з сином; участі у її вихованні та визначити способи участі позивача у вихованні сина: систематичні побачення та можливість вільного спілкування не в присутності відповідача.

В обґрунтування позову посилається на те, що 10 листопада 1994 року сторони зареєстрували шлюб. У них є двоє дітей: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Син проживає разом з матірю відповідачем ОСОБА_2 у м.Бориславі. Відповідач чинить позивачу перешкоди щодо вільного спілкування з сином. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у позивача та у сімї, не здатна піклуватися про побудову сімейних стосунків між ними та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові та поваги. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, свідком яких стає їхня дитина. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. На думку позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Майнових спорів між ними немає. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Позивач вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірвання шлюбу, є обґрунтованими і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився. Його представник ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 11.05.2017, у судовому засіданні позов підтримала та дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Додатково пояснила, що її довіритель позивач у справі ОСОБА_5 не проживає з відповідачем у справі близько пяти років. Працює закордоном біля чотирьох років. На час перебування на території України; у м.Бориславі проживає у квартирі своїх батьків, за іншим адресом. Перешкод у спілкуванні позивача із малолітнім сином відповідач фактично не чинила. Проте відповідач у справі не дає можливості спілкуватись із малолітнім сином матері позивача. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради від 07 грудня 2007 року рекомендовано визначити спосіб спілкування батька ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 4 рази в тиждень в денний період у вільний від уроків час, коли батько перебуває на території України. Як відомо, представнику позивачу, на час перебування позивача на території України, після прийняття вищезазначеного висновку, довіритель спілкувався із малолітнім сином. Разом із тим, представник позивача просить задоволити позовні вимоги в цій частині, щоб на майбутнє усунути суперечності сторін в частині участі позивача у вихованні малолітнього сина.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги у частині розірвання шлюбу визнала. Позов у частині зобовязання усунути перешкоди у спілкуванні з сином позивач не визнала, оскільки ніколи не чинила перешкод у спілкуванні позивача із їх малолітнім сином. Додатково пояснила, що позивач тривалий час працює за кордоном. Коли перебуває у м.Бориславі, має можливість спілкуватись із дитиною або дома, або за межами дому. В останнє, в грудні 2017 року два дня підряд спілкувався з дитиною, забираючи дитину з квартири. Крім цього, у дитини є мобільний телефон. Як відомо відповідачу, позивач вчора телефонував до дитини та вони спілкувались.

Представник відповідача - ОСОБА_3, яка діє на підставі доручення для надання безоплатної правової допомоги від 20 жовтня 2017 року, у судовому засіданні дала пояснення, аналогічні змісту пояснень відповідача ОСОБА_2, та вважає, що вимоги позивача у частині зобовязання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з сином не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, органу опіки та піклування Бориславської міської ради Львівської області - ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 09 лютого 2018 року, у судовому засіданні вважає, що вимоги позивача у частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не підлягають задоволенню оскільки на засіданні органу опіки та піклування не було встановлено будь-яких перешкод, які б чинила відповідач позивачу у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3. Було рекомендовано сторонам встановити певний спосіб участі батька у вихованні малолітнього. Як відомо, представнику третьої особи відповідач у справі ОСОБА_2 виконує зазначені рекомендації, коли відповідач перебуває на території України.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрований 10 листопада 1994 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис № 293, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ №293286, виданим повторно 10.05.2017 року. У шлюбі народилось двоє дітей: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає з відповідачем ОСОБА_2

Суд також встановлено, що сторони проживають окремо близько пяти років, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків, особисті стосунки між ними припинено, подружжя мешкає окремо; позивач ОСОБА_5 працює закордоном близько чотирьох років. На час перебування на території України; зокрема у м.Бориславі проживає у квартирі своїх батьків, за іншим адресом. Спір про майно на момент розгляду справи в суді у сторін відсутній.

Зазначені обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в порядку ст.82 ЦК України.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя(ст. 110 СК України).

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно дост.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що причини, що спонукають їх на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Відповідач заявила клопотання про залишення їй прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову у частині розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу і приходить до висновку про задоволення позову у цій частині.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_5 про зобов'язання відповідача усунути перешкоди його спілкуванню з сином; участі у вихованні та визначити способи участі позивача у вихованні сина: систематичні побачення та можливість вільного спілкування не в присутності відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно даних свідоцтва про народження серії 1-СГ №105561 ОСОБА_7 народився 28 травня 2007 року. Батьками дитини є сторони у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом у червня 2017 року і лише 27 вересня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою голови Бориславської міської ради з приводу обґрунтованого висновку про визначення способів участі батька ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області за №278 від 07 грудня 2017 року затверджено висновок про визначення способів участі батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 вихованні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: 4 рази в тиждень в денний період у вільний від уроків час (включаючи вихідні, святкові дні та канікулярний період), коли батько перебуває на території України.

Оцінивши наявні у справі докази та пояснення сторін у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між ними, проте дана ситуація в їх особистих стосунках дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який влаштовує кожну із сторін по справі.

Представник позивача вважає, що визначений Виконавчим комітетом Бориславської міської ради порядок та спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином в повній мірі забезпечує його права, як батька, на спілкування з ним та його виховання. Разом із тим, представник позивача просить задоволити позовні вимоги в цій частині, щоб на майбутнє усунути суперечності сторін в частині участі позивача у вихованні малолітнього сина.

Відповідач, в свою чергу, у судовому засіданні заперечувала проти того, що чинила перешкоди у спілкуванні позивача із їх малолітнім сином. Взагалі, позиція відповідача в ході розгляду справи зводиться до того, що вона не заперечує проти того, що батько приймав участь у вихованні сина та мав можливість з ним спілкуватись, в тому числі в порядку та у спосіб, що визначений рішенням Виконавчого комітету Бориславської міської ради від 07 грудня 2017 року № 281.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_5, після винесення органом опіки і піклування даного рішення (07 грудня 2017 року), не звертався до органів опіки і піклування та служби у справах дітей із повторними заявами, в яких викладав обставини про те, що відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_5 належними та допустимими доказами не доведено того, що, після винесення органом опіки і піклування вказаного рішення, відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 в частині про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо слід відмовити

Відповідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі по 640 гривень, всього 1280 гривень. Враховуючи те, що судом задоволено одну позовну вимогу позивача, тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору у розмірі 640 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 206, 259 ч.6, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5, іден.номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 листопада 1994 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №293.

Відповідачу ОСОБА_2 залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, який розірваний ОСОБА_2.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати, що складаються з 640 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Т. Слиш