АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2326/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Болотов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: ОСОБА_4, про захист прав споживача та зобов'язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року,-

встановила:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року вказану позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви для подання до належного суду, суд першої виходив із того, що справа не підсудна даному суду, оскільки предметом позову є зобов'язання вчинити дії щодо нерухомого майна, а відтак позов повинен бути пред'явлено за правилами виключної підсудності.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про зобов'язання ПАТ «Київенерго» здійснити вихід за адресою: АДРЕСА_1 та підключити до мережі електропостачання даний будинок.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являється за місцезнаходження майна або основної його частини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Із змісту пред'явленого позову вбачається, що його предметом фактично є оскарження дій посадових осіб товариства, та зобов'язання їх вчинити певні дії.

Отже, до правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі, правила виключної підсудності не застосовуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання позову) позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Позов в справі пред'явлено за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до Печерського району.

А тому дана справа підсудна Печерському районному суду м. Києва

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 14 грудня 2017 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 березня 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук