АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 648/2239/17 Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Номер провадження 22-ц/791/382/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на підставі ордеру серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2017 року, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2017 року у складі судді Кусік І.В. у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання недійсним договору страхування

В С Т А Н О В И В:

1 серпня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія») про визнання недійсним договору добровільного страхування конструктивних елементів належного позивачам житлового будинку АДРЕСА_1 від 18.12.2014р.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилалися на те, що умови п. 21.2, яким встановлено, що не відшкодовуються збитки за страховим ризиком «Вогневі ризики», що стались внаслідок впливу, які пов'язані із будь-якими природними явищами чи неприродними подіями, правомірними або неправомірними діями власника чи третіх осіб, які призвели до пожежі незалежно від вини останніх. Виплата страхового відшкодування залежить виключно від розсуду страховика. Також несправедливими є умови п.21.6.2.8., за яким не відшкодовується неустойка, моральна шкода, упущена вигода, судові витрати, збитки, інфляційні витрати, прострочена заборгованість страхувальника.

Вказані умови суперечать принципу добросовісності, внаслідок чого виник суттєвий дисбаланс договірних прав та обов'язків, що спричинило шкоду позивачам.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2017р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3 на підставі ордеру серії НОМЕР_1 від 20.12.2017р. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки суд не врахував, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Вважає, що не справедливими є умови, за яких виплата страхового відшкодування покладається на розсуд страховика, тоді як умови п.21.2 та п.21.6.2.8 порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу поданому адвокатом ОСОБА_5, діючого в інтересах ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заперечені доводи апеляційної скарги із тих підстав, що договір страхування укладений із дотриманням вимог законодавства на засадах вільного волевиявлення сторін та умовами, погодженими на час його укладання. Посилання позивача про дисбаланс прав і обов'язків сторін спростовані п.17.7 та п.17.4, де встановлена майнова відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Відповідно до змісту ст.ст. 979, 983 ЦК України за договором страхування страхувальник зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, страхову виплату, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2014р. між страховиком, ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», та страхувальниками: ОСОБА_4 і ОСОБА_3, укладений договір страхування конструктивних елементів належного страхувальникам житлового будинку загальною площею 1419,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі сплатили страховий платіж на загальну суму 4491,85 грн.

Строк дії договору встановлено п.10 договору та пов'язаний із фактом внесення платежу за певний страховий період. Враховуючи фактично сплачений платіж страховий період триває до 19.05.2015р.

Позивачі просили визнати недійсними умови договору, викладені у п.21.2, яким встановлені випадки коли не відшкодовуються збитки за страховим ризиком «Вогневі ризики», що стались внаслідок подій, зазначених у п.п. 21.2.1- 21.2.21.

Недійсним також просили визнати умови зазначені у п. 21.6.2.8 договору, якими передбачено, що не відшкодовується неустойка, моральна шкода, упущена вигода, судові витрати, збитки, втрати, пов'язані із інфляційними процесами, прострочена заборгованість страхувальника за кредитним договором, в тому числі процентів за користування кредитом, судові витрати.

Вказані умови договору, позивачі вважали несправедливими і такими, що суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Підставою недійсності правочину, згідно ч.1,2 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Суд першої інстанції встановив, що на час укладання договору позивачу надані для ознайомлення правила і умови страхування. Умовами п.21.2 договору встановлені випадки, що не належать до страхової події. Кожний із таких випадків викладений та детально прописаний. Так п. 21.2.16. чітко визначений такий нестраховий випадок, як підпал, підрив або інші протиправні дії третіх осіб, що спричинили пожежу.

При укладанні договору позивачі своїм підписом погодили узгоджені умови договору, у тому числі і межі відповідальності страховика.

За час дії договору не порушували питання щодо зміни умов договору або дострокового його розірвання. Встановлені судом обставини позивачі не спростовували.

Як вбачається зі змісту позовної заяви «несправедливість умов» позивачі пов'язують із фактом настання 6.03.2015р. події, що спричинила пошкодження належного позивачам нерухомого майна, конструктивні елементи якого були застраховані внаслідок пожежі, яка сталась в результаті необережного поводження з вогнем невстановленою особою.

У виплаті страхового відшкодування позивачам було відмовлено з причин настання нестрахового випадку.

Сам по собі факт віднесення події пожежі із причин, що визначений договором як нестраховим випадком та відмови страховика виплатити страхове відшкодування не може бути підставою для визнання недійсною окремої частини договору страхування.

Крім того, в умовах п.13-14 договору страхування відображена інформація про наявність у страхувальників кредитних зобов'язань та договору іпотеки від 19.08.2011р. (а.с.4)

У пункті 21.6.2.8 договору передбачено, що страховик не відшкодовує неустойку, моральну шкоду, упущену вигоду, судові витрати, збитки, втрати, пов'язані із інфляційними процесами, прострочену заборгованість страхувальника за кредитним договором, в тому числі процентів за користування кредитом, судові витрати.

Отже, така умова пов'язана лише із кредитними зобов'язаннями сторони у кредитному договорі, що не пов'язано із страхуванням конструктивних елементів об'єкту нерухомості на підставі договору страхування, укладеного сторонами 18.12.2014р., а тому не створює жодних переваг для страховика.

Обов'язки та підстави відповідальності страховика встановлені умовами п. 17.4, 17.7 та передбачають строк і порядок для прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування, а також майнову відповідальність у випадку прострочення виплат, належних страховику із встановленням обов'язку сплатити неустойку за весь час прострочення.

За викладених обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із викладених позивачами підстав та положень ст. 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання недійсним окремих частин договору страхування.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення відсутні.

На підставі викладеного, ст.ст. 979, 983, 998 ЦК України та ст.ст. 18, 19 Закону України «Про страхування», керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 19 березня 2018 року.

Головуючий _____________ Н.В.Орловська

Судді: _____________ О.В.Кутурланова

_____________ В.В.Майданік