Справа № 697/114/18
Провадження № 2/697/196/2018
22 березня 2018 року
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Русакова Г.С.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування жилим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.
Належно повідомлений через засоби масової інформації відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечувала позивач.
Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З копії паспорта ОСОБА_2 (а.с.4-5) вбачається, що шлюб з ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення суду № 697/1648/14-ц від 31.07.2014.
З витягу з погосподарської книги на 2016-2020 роки (а.с.9-10) вбачається, що в житловому будинку №18 по вул. Колгоспній в с. Бабичі Канівського району Черкаської області зареєстровані: ОСОБА_2 (власник), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
З довідки виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області № 18 від 09.01.2018 (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_3, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, за даною адресою не проживає з листопада 2014 року і по даний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на даний час не відноситься до членів сім'ї власника та не проживає в будинку понад шість місяців, не надав доказів поважності причин не проживання, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття зазначеної особи з реєстраційного обліку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача ОСОБА_3 сплату судових витрат по справі у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн., які сплачені позивачем при подачі позову до суду.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, ст.ст. 71-72, 156 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування жилим приміщенням задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, судові витрати, понесені останньою при поданні позову до суду у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_7
Згідно оригіналу, який знаходиться в матеріалах справи № 697/114/18
Головуючий Г . С . ОСОБА_7