Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 2-3901/08 -ц

провадження № 61-2127 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
представник позивача- ОСОБА_4,
відповідач-приватне підприємство «Вагран» (далі - ПП «Вагран»),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області у складі судді Кривохижа В. І. від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області у складі судді Кривохижа В. І. від 18 січня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «Вагран» про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 і ПП «Вагран» 22 лютого 2006 року та визнання за ОСОБА_3 права власності на зазначену квартиру.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2015 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПП «Вагран» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та зустрічним позовом ПП «Вагран» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення без надання іншого житла до розгляду адміністративної справи № 405/2652/15-а (номер провадження 2а/405/134/15) за позовом ПП «Вагран» до Кіровоградської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення № 3956 від 24 лютого 2015 року Кіровоградської міської ради 48 сесії 7 скликання.

Не погоджуючись із постановленою районним судом ухвалою, ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на зазначену вище ухвалу, в якій, зокрема, просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на те, що він має статус учасника бойових дій (копію відповідного посвідчення додано до матеріалів апеляційної скарги), оскільки вимоги апеляційної скарги пов'язані з порушенням його прав.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано ОСОБА_3 протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ухвали сплатити судовий збір у розмірі 243,60 грн за вказаними судом платіжними реквізитами.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що справа за позовом ОСОБА_3 до ПП «Вагран» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності за позивачем на квартиру та за зустрічним позовом ПП «Вагран» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення без надання іншого житла не пов'язана з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій, а тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2015 року повернуто заявнику, у зв'язку з невиконанням у встановлений строк вимог ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 у встановлений строк не виконав вимог ухвали суду, тому суд, керуючись положеннями частини другої статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення апеляційним судом ухвали від 18 січня 2016 року), визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її ОСОБА_3

У касаційних скаргах, поданих 25 грудня 2015 року та 08 лютого 2016 року, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2016 року відповідно, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги касаційних скарг, позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи його апеляційну скаргу без руху та зобов'язуючи заявника усунути її недоліки у вигляді сплати судового збору у розмірі 243,60 грн, допустив вільне тлумачення норми процесуального права, що регламентує пільги позивача щодо сплати судового збору у справах щодо порушення його прав, чим обмежив доступ ОСОБА_3 на звернення до суду з апеляційною скаргою, а також гарантоване Конституцією України право на судовий захист.

Позивач зазначає, що згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав, у пункті 1 прохальної частини апеляційної скарги від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 просив звільнити його від сплати судового збору за подання цієї апеляційної скарги на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» з огляду на те, що він має статус учасника бойових дій, а вимоги цієї апеляційної скарги пов'язані з порушенням його прав, проте апеляційний суд дійшов хибного висновку про те, що справа не пов'язана з порушенням прав ОСОБА_3 як учасника бойових дій.

Позивач звертає увагу на те, що до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», було унормовано частиною другою статті 22 вказаного Закону, за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані цим Законом. З 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій з приводу судового захисту порушених прав. У даному випадку, законодавцем виділено в окрему категорію учасників бойових дій як осіб, які звільнені від сплати судового збору за подання позовів у справах, пов'язаних з порушенням їх прав та законних інтересів. В той же час, Закон України «Про судовий збір» не містить посилань на те, що вказаний позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача як учасника бойових дій, натомість, у пункті 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вказано, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Позивач зауважує, що статус учасника бойових дій є невід'ємним від статусу громадянина України, фізичної особи, а тому зазначені пільги мають поширюватися на усі процесуальні документи, подані в інтересах ОСОБА_3, під час розгляду в усіх судових інстанціях справ, пов'язаних з порушенням будь-яких його прав.

Також позивач посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95), у якому вказано що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, що завдати шкоди самій суті цього права.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень (відзиву) на касаційні скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року зазначену справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно буди доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» (« C.G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, обґрунтованими є доводи ОСОБА_3, що до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було унормоване частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом, проте з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.

На думку Верховного Суду звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не може вважатися необґрунтованим, тому помилковою є відмова позивачу у задоволенні заяви про звільнення його, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що справа за позовом ОСОБА_3 до ПП «Вагран» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності за позивачем на квартиру та за зустрічним позовом ПП «Вагран» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення без надання іншого житла не пов'язана з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України, підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, а постановлені у справі ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року та від 18 січня 2016 року - скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик