АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1801/18 Суддя - доповідач Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року (суддя Семіряд І.В.) у цивільній справі № 638/16404/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів 243 000 грн. у якості суми боргу, 27 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням їх майнових прав, а також судові витрати, вказуючи, що восени 2016 року вона та її чоловік ОСОБА_7 з одного боку, а також подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з іншого боку дійшли до домовленості в усній формі про продаж їм відповідачами автомобіля НОМЕР_1, власником якого була ОСОБА_4, за 18000 доларів США і в якості завдатку в присутності свідків вони передали відповідачам 9000 доларів.

Незважаючи на досягнуту домовленість відповідачі тривалий час ухилялися від виконання зобовязань у повному обсязі під різними приводами. Втративши надію, вона з чоловіком звернулися до відповідачів з проханням повернути їм завдаток, однак отримали відмову.

Під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0004242 ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнавав, не заперечував боргу, хоча і вказував інші обставини його виникнення.

Позивач вважає, що відповідачі, з якими до цього були дружні стосунки, скористалися їх довірою і своїми протиправними діями завдали душевних страждань.

08.12.2017 ОСОБА_6 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, вказуючи, що розмір позовних вимог є значним, у відповідача іншого майна та прибутку немає, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у зазначеній справі може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року заяву ОСОБА_6 задоволено, накладено арешт на квартиру відповідача, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5просить ухвалу скасувати, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідачів вказує, що заява позивача не містить посилань на те, який саме з двох відповідачів не має іншого майна чи самостійного заробітку, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заяви, тобто все викладені в заяві є лише припущеннями позивача. Суд першої інстанції також допустився припущень, оскільки погодився з вимогами позивача та задовольнив їх.

Висновки суду не відповідають дійсності, оскільки судом не враховано: що квартира, на яку позивач просить накласти арешт, не є предметом спору та жодним чином предмету спору не стосується; відсутні відомості про те, що накладення арешту на належну позивачу квартиру не порушить прав, свобод та охоронюваних законом інтересів інших осіб, що мають право на користування квартирою, зокрема малолітньої дитини відповідачів, яка зареєстрована у заарештованому житлі; відсутні відомості про вартість заарештованого майна, що унеможливлює вирішення питання про співмірність вжитих заходів забезпечення позову розміру позовних вимог (ціною позову зазначено 270 000,00 гривень, а середня ринкова вартість квартири на вул. Сумській в м. Харкові від 1 000 000 до 3 000 000 гривень); відсутні будь-які докази про намір відповідача ОСОБА_4 відчужити належну їй квартиру, а також обґрунтування, що у разі такого відчуження буде завдана шкода правам та інтересам заявника або інтересам судочинства.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 та представник відповідачів адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи, а також врахувати ту обставину, що за цей час справа судом першої інстанції розглянута і рішенням суду від 16.03.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про її відношення до апеляційної скарги та про причину неявки не повідомила, хоча була обізнана про наявність даної справи, так як саме на підставі її заяви апеляційний суд відкладав призначений на 15.03.2018 року розгляд справи. Крім того, справа знаходиться в провадження апеляційного суду з 08.02.2018 року, сторонам надсилалися копії ухвал про рух справи та судові повістки, інформація про справу загальнодоступна.

Зважуючи на викладене та приписи ст.ст.43, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю учасників, які не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Постановляючи 11.12.2017 року ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_6 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на положення ст.ст.151, 152 ЦПК України і виходив з того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів значної суми боргу та відшкодування моральної шкоди, що є підстави припускати можливість створення ускладнень відповідачами у разі ухвалення рішення про задоволення позову та невжиття заходів його забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в тій частині, що заява позивача ОСОБА_6 про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована і її необхідно задовольняти, зважуючи на приписи ст.151ЦПК України та обставини справи.

Так, згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано і відповідності до вимог ст.151 ЦПК України дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Разом з тим, при вирішенні цього питання суд не звернув увагу на ту обставину, що серед передбачених частиною 1 статті 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого ні матеріли справи, а ні викладені в заяві про забезпечення позову доводи позивача ОСОБА_6 не містять достатніх даних.

Колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін достатнім для забезпечення позову у даному випадку є такий вид забезпечення позову як заборона відчуження вказаного позивачем майна відповідачів.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника відповідачів в тій частині, що суд не врахував вартість квартири, що ухвалою суду про вжиття заходів забезпечення позову зачіпаються інтереси двох дітей (малолітнього та неповнолітнього), які зареєстровані та проживають в будинку, оскільки представником відповідача ОСОБА_5 при зверненні з апеляційною скаргою не надано належних доказів щодо дійсної вартості квартири, не вказано які саме інтереси дітей утискуються, апелянт обмежився лише власними судженнями.

Крім того, відповідачі не були позбавлені права ставити на вирішення суду питання про заміну виду забезпечення шляхом заміни на інше забезпечувальне майно в порядку, передбаченому ст.154 ЦПК України.

Також апеляційний суд відхиляє доводи адвоката ОСОБА_5 про безпідставність позовних вимог з посиланням на рішення суду від 16.03.2018 року, оскільки при вирішенні 11 грудня 2017 року заяви позивача ОСОБА_6 від 08.12.2017 року про вжиття заходів забезпечення позову суд не мав передбачених законом повноважень одночасно вирішувати питання, передбачені ст.214 ЦПК України.

Крім того, рішення місцевого суду від 16.03.2018 року не набрало законної сили, а скасування вжитих судом заходів забезпечення позову здійснюється у відповідності до приписів ст.158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147-V 111 від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_3 ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року змінити.

Заяву ОСОБА_6 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_4.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.03.2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_2