Справа № 361/7310/16-ц
Провадження № 2/361/150/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 березня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарях Корніюк К.А., Чуксіну В.В., розглянувши в судовому засіданні у місті Бровари за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3. представника відповідача ОСОБА_4, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без укладення шлюбу, визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна, визнання права власності на ? частку у спільному майні, -

встановив:

Позивач у позовній заяві просить встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без укладення шлюбу, а саме факт проживання її з ОСОБА_3 однією сім'єю з 6 липня 2014 року до 27 червня 2016 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності з відповідачем (як набуту під час проживання однією сім'єю без укладення шлюбу у вказаний період); поділити вказану квартиру як обєкт спільного сумісного майна, виділити їй і відповідачу з даної квартири їх частки та визнати за кожним з ним право власності на ? частку вказаної квартири (виходячи з рівності часток у спільнику сумісному майні).

З приводу конкретних обставин спільного проживання та з приводу набуття квартири позивачка пояснила, що 14.03.2013р. вона познайомилась з відповідачем (була запрошена подругою для проведення дозвілля в бані); на той час проживала у гуртожитку; з 6.07.2014р. вони стали разом проживати з відповідачем у орендованій квартирі в м. Києві по вул. Т.Драйзера, в одній кімнаті проживали вони двоє, в другій кімнаті проживали інші спільні знайомі по роботі; в кімнаті вони мали спільне ліжко, яке привіз відповідач, спали разом, деякі речі вона перевезла з гуртожитку, зокрема, полицю для книг, штори, постільну білизну; разом спали, готували і харчувались, орендну плату сплачували то він, то вона; працювали в одному підприємстві; разом проводили дозвілля, виходили на природу, ходили у клуби, зокрема 26.10.2013р., 24.04.2016р. були у селі разом на природі, їздили в гості до її батьків, зокрема, 5.032016р., разом були на весіллі у її родичів і спільних знайомих, зокрема, у її двоюрідної сестри 12.10.2014р., разом зустрічали Новий рік і інші свята; зокрема новий рік 1.01.2016р. зустрічали у батьків; разом приймали передачі харчів, які передавали їм її батьки, багато разом фотографувались; вона прибирала кімнату, прала, разом купляли харчі; не поспішали одружуватись, бо не бачили у цьому потреби, але відповідач постійно їй казав, що збирається одружитись на ній; після її дня народження 31.05.2016р. вони разом 10.06.2016р. поїхали до її батьків святкувати день народження, всі бажали, щоб скоріше вони заселились у нову квартиру, 12.06.2016р. разом з її мамою втрьох ходили на базар скуплятись, після чого відповідач сказав, що їде до Києва сам, не повідомивши про причини; після її повернення до Києва 13.06.2016р. відносини зіпсувались, вони ще деякий час жили разом в тій самій кімнаті, в період з 20 по 24 червня 2016р. відповідач забирав свої речі з квартири, забрав ключі і сам вирішував, коли її впускати в квартиру, і з 25 червня 2016р. він виїхав з квартири до його батьків, а 27.06.2016р. вона залишила вказану квартиру і вивезла особисті речі, які їй допомагав вивезти знайомий ОСОБА_5 Після припинення спільного проживання вона пропонувала відповідачу віддати гроші за квартиру, відповідач відмовився.

З приводу придбання квартири пояснила, що вони разом вирішили купити квартиру, щоб не платити оренду; майнові права були оформлені на відповідача; квартира куплена за 350230грн., на придбання даної квартири були витрачені, в тому числі гроші, які дали її батьки 175115грн., гроші батько передав відповідачу у присутності батька відповідача, але позивачка при цьому не була присутня; коли відповідач підписував договір, вона присутньою не була, оскільки була зайнята у особистих справах, у батьків, але вони з відповідачем домовлялись, що право власності буде оформлене порівну.

Відповідач позов не визнав, не оспорюючи того факту, що дійсно у вказаний період разом з позивачкою і іншими знайомими з метою економії в орендній платі орендували разом (у складчину) одну квартиру з червня 2014 року по 3 червня 2016 року (за червень 2016р. позивачка вже не платила) - але це не було проживання однією сім'єю; вказану квартиру вони орендували разом з іншими співробітниками (він , ОСОБА_6 та знайома Бречка- Альона), пізніше прийняли у квартиру жити і позивачку, яка також була співпрацівником і не мала житла у Києві; не заперечує, що вони підтримували дружні (приятельські) стосунки, працювали в одному підприємстві, мали багато спільних знайомих, разом проводили дозвілля,у колі спільних друзів, їздили в гості і були на деяких святах у спільних знайомих, в тому числі у батьків; але заперечує проти того, що такі стосунки були сімейними, що вони створили сім,ю чи що серйозно планували її створити та одружитись, про що не було жодних розмов; вони не давали один одному ніяких зобовязань і обіцянок, він так само проводив час і з іншими дівчатами та друзями без позивачки, в тому числі приводив інших дівчат у цю саму орендовану квартиру; вони не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, оренду плату сплачували у складчину порівну, кожен собі купляв харчі, готували їжу окремо, за деякими виключеннями, дійсно були випадки, коли пригощали один одного і їли разом, але так само як і з іншими мешканцями квартири, коли всі пригощали один одного; нічого не купляли спільного, все майно було роздільне; речі він прав собі сам, у вказаний час він їздив (з другом і без позивачки) відпочивати до Туреччини, не опікувався позивачкою, нічого не купляв їй, так само як і вона йому, коли вона була у лікарні (на що посилається) то вінт її не відвідував і не приймав участі у її лікуванні; дійсно деякі свята, в тому числі новий рік, зустрічали у батьків, але це не було повязане з святкуванням у сімейному колі, а було звичайним місцем зустрічі нового року. З середини 2015 року він познайомився з іншою дівчиною (своєю майбутньою дружиною), з якою зустрічався і на новий 2016 рік познайомив її з своїми батьками як з своєю нареченою, а 29.04.2017р. одружився на ній. Дійсно були разом з позивачкою на весіллі у спільної знайомої - де позивачка була старшою дружкою, а він старшим дружком, були на весіллі у сестри позивачки - бо вона запросила, так як разом працювали; на новий рік позивачка заїжджала в гості до нього, коли він був у своїх батьків, лише для зустрічі свята, а не як член сім,ї; дійсно позивачка одного разу відвідувала разом з ним і з іншими друзями будівництво (будинку, де він купив квартиру), але це було на його день народження, коли він всіх присутніх возив туди. З приводу купівлі квартири пояснив, що квартиру він купив собі за гроші, які спеціально для цього збирав, крім того, суттєво допомогли його батьки, які мали свій бізнес, і з якими на сімейній нараді було вирішено купити квартиру на нього, але і з урахуванням інтересів молодшого брата; йому не вистачало 50000грн, які він позичав на роботі; повна вартість квартири вийшла 380000грн., в тому числі 30000грн. обовязкове страхування; позивачка ніякої участі у оплаті за квартиру не приймала, грошей ні вона ні її батьки не давали, при підписанні ним договорів з приводу квартири позивачка жодного разу не була присутньою; не було домовленостей про купівлю квартири у спільну власність. Просив у позові відмовити.

Позивачка на підтвердження проживання одною сім'єю з відповідачем і спільного придбання квартири надала такі докази:

Анкету виконробу ОСОБА_3 від 18.11.2014р.- в ній зазначено місце проживання ОСОБА_3- Київ, вул. Т.Драйзера, 6а/99. Як пояснила позивачка - саме у вказаній квартирі вони проживали разом.

Свідок ОСОБА_7, мати позивачки, пояснила, що дочка разом з відповідачем орендували кімнату в квартирі в Києві, кожні два тижні вона передавала передачі з харчами, вважала, що на двох; в 2015 і 2016 роках ОСОБА_1 і ОСОБА_3 десь раз на місяць разом приїжджали до них в гості (Житомирська область); 31.12.2014р. ОСОБА_8 і ОСОБА_3 приїжджали до них на свято, разом ночували, коли приїжджали - спали в одному ліжку; ОСОБА_3 казав, що вони зустрічаються з ОСОБА_1, що він її любить, пропонував жити разом; ОСОБА_1 і ОСОБА_3 21.11.2014р. приїхавши у гості, казали, що шукають квартиру, що домовились купити квартиру в ОСОБА_2; ОСОБА_3 їй 22.11.2014р.пропонував купити спільно квартиру, платити пополам; 2.12.2014р. її чоловік (батько ОСОБА_8) відвіз гроші у Київ і віддав ОСОБА_3 у Приватбанку; вона не була при цьому присутня, знає зі слів чоловіка- 175115 грн.; ті гроші то були подаровані ОСОБА_1 на протязі життя, які їй збирались, гроші були у доларах, їх поміняли на гривні купюрами по 500грн.; в березні 2016р. вона, свідок, давала ОСОБА_3 особисто гроші на купівлю унітазу у нову квартиру; в травні 2016 року ОСОБА_3 дзвонив і казав що хоче на день народження ОСОБА_1 подарувати ключі від квартири, але не подарував; вони приїхали в гості 10.06.2016р., відсвяткували день народження дочки, і 12.06.2016р. він несподівано сам повернувся до Києва на таксі. На запитання відповідача свідок пояснила, що за оренду квартири платила Оксана- за свою частку, а Сергій- за свою.

Свідок ОСОБА_9, батько позивачки, суду пояснив, що відповідача знає, коли він разом з дочкою приїхав на новий рік у 2014році, як жених ОСОБА_1 і майбутній її чоловік; після того періодично, приблизно 1 раз на два місяці вони разом приїжджали в гості, спали разом в одному ліжку, два рази в місяць вони (батьки ОСОБА_8) робили передачі харчів молодятам; разом були на весіллі у племінниці навесні 2015р., був випадок, коли разом готували раків, шашлики; з самого початку знайомства кожного разу за сніданком ОСОБА_3 казав, що буде женитись на ОСОБА_1. ОСОБА_10 пропонував вкласти гроші і купити квартиру разом, з цього приводу він свідок, спілкувався з батьками ОСОБА_10, і всі разом: батьки і діти - вирішили купити квартиру разом, платити пополам; 2.12.2014р. він привіз у Київ гроші 17115грн., які у присутності батька відповідача передав йому у відділенні Приватбанку, і там ОСОБА_3 зробив платіж 300000грн. за квартиру; розписку не брав, бо довіряв; вказані кошти 175115грн.- були назбирані з подарованих ОСОБА_1 на протязі життя родичами (10620доларів США), які він поміняв перед тим, як віддати ОСОБА_3; в кінці 2014 року ОСОБА_3 показував йому копію договору на квартиру. Перед днем народження ОСОБА_1 в 2016 році ОСОБА_3 обіцяв йому, що подарує ОСОБА_1 ключі від квартири; але 10.06.2016р. на святкування дня народження не подарував, пояснивши, що обєкт ще не зданий. На запитання відповідача свідок пояснив, що ОСОБА_1 казала, що проживають разом на орендованій квартирі, але ні він, ні дружина не були у них в гостях жодного разу, не були в гостях його батьків, і його батьки жодного разу до них не приїжджали; на будівництві будинку, в якому було куплено квартиру, ні він, ні дружина не були жодного разу.

Свідок ОСОБА_11, співробітниця позивачки, пояснила, що працювали в ПП Водоліт з квітня 2015 року по січень 2017р., працювали в одному офісі з позивачкою, були випадки, коли відповідач приїжджав у офіс і заходив до них, але у своїх робочих правах, не лише до ОСОБА_1; були випадки, коли вони разом ввечері їхали додому, не часто, десь 3-4 рази на місяць, їй відомо, що вони разом орендували квартиру (кімнату), був випадок, коли ОСОБА_1 пригощала на роботі ОСОБА_3, одного разу разом їхали в метро після роботи, пізньою веною, і ОСОБА_3 казав, що збирається купити квартиру, зробити ремонт, бо це дешевше ніж платити оренду, були випадки, коли ОСОБА_1 казала, що їдуть до батьків, писала йому смс-повідомлення; з розмов з ОСОБА_1 і декількох спілкувань з ОСОБА_3 свідок думала, що вони живуть разом як чоловік і жінка, у подальшому звернула увагу, що вони перестали спілкуватись і ймовірно припинили стосунки.

Свідок ОСОБА_5 , друг позивачки з 2009 року, пояснив, що один раз бачив ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 у с.Полоному (місце проживання батьків ОСОБА_8)- 7.03.2016р. у пі церії; в 2015 році сестра ОСОБА_1 казала, що ОСОБА_1 живе з хлопцем ОСОБА_5 у Києві; 26-27 червня 2016року на прохання ОСОБА_1 він вивозив її речі з квартири, де вона до того проживала; речі були в одній кімнаті, там було одне ліжко і холодильник; ОСОБА_1 позбирала свої речі - одяг, посуд, холодильник, полки, компютер.

Нотаріально посвідчені письмові пояснення ОСОБА_6 від 26.11.2016р., ОСОБА_12 від 26.11.2016р., в яких вказані особи пояснили. що з 6 липня 2014 року до 30.06.2015р. вони разом проживали у кімнаті двокімнатної квартири по вул. Т.Драйзера, 6а/99, у й же час у тій квартирі в другій кімнаті проживали ОСОБА_3 і ОСОБА_1, спільно проживали, вели спільний побут, ОСОБА_1 готувала на двох їжу, ОСОБА_3 готував їжу , вони разом їли, вона прибирала кімнату, прала речі, разом приходили з продуктами, з валізами, казали що продукти від батьків, а у червні 2015р. ОСОБА_10 повідомив, що вони разом з ОСОБА_1 придбали на двох квартиру в Броварах.

Нотаріально посвідчена письмова заява ОСОБА_13 від 6.06.2017р. , в якій ОСОБА_13 пояснює, що була подругою позивачки, що сторони познайомились 15.03.2013р. (їх познайомили вона і ОСОБА_14- друг ОСОБА_3); в квітні 2013 р- зі слів ОСОБА_1 - ОСОБА_3 познайомив її з його батьками; вони часто їздили гості до батьків; вона неодноразово бачила, як ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ніжно обіймались, цілувались, разом проводили час, у травні 2014р. вона говорила з ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_3, і та погодилась жити разом з ним. З червня 2014 року вони стали жити разом в орендованій квартирі; разом були у неї на весіллі, показували, як готувались до її весілля, яку купили сукню та туфлі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 штани та сорочку; ОСОБА_3 розпитував у неї як правильно засвататись, скільки коштувало весілля. Жили вони в одній кімнаті, спали в одному ліжку; на початку 2016 року ОСОБА_1 їй по телефону казала, що разом з ОСОБА_3 купили квартиру у Броварах, і що половину грошей на квартиру дали її батьки, а іншу половину - батьки ОСОБА_10; у 2016 році ОСОБА_1 стала скаржитись, що ОСОБА_3 випиває, на початку червня 2016р. вони разом збирались їхати до батьків ОСОБА_8 святкувати її день народження, а в кінці червня 2016р. ОСОБА_8 їй повідомила, що розходиться з ОСОБА_3 і забирає свої речі.

Також позивачкою у якості доказів подано суду фотознімки, на яких сторони зображені разом удвох, у групі з іншими особами, окремо, при різних обставинах.

Свідки з сторони відповідача пояснили:

Свідок ОСОБА_15, колега сторін по роботі з 2014 по 2015рік, пояснив, що ОСОБА_3 працював виконробом, ОСОБА_1 - бухгалтером, ОСОБА_3 в листопаді 2014 року брав на підприємстві 50000грн. в рахунок подальшої зарплати, - гроші, яких йому не вистачало на купівлю квартири, брав у присутності інших співпрацівників, але розписки не писав.

Свідок ОСОБА_14 , друг відповідача, суду пояснив, що в 2013 році зустрічався з подругою ОСОБА_16, тоді ж ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_16, у 2013 році бачив їх декілька разів разом; з ОСОБА_3 часто разом проводили час, розважались з іншими дівчатами, бували у нічних клубах десь 1-2 рази на місяць, також бачив ОСОБА_3 з іншими дівчатами; знав що ОСОБА_3 оренду кімнату у квартирі. Під час, коли вони разом проводили багато дозвілля, він не сприймав ОСОБА_16, як жінку ОСОБА_3, з якою той живе одною сім,єю, а просто як одну із інших знайомих. В 2013-2014 році ОСОБА_3 казав, що хоче купити квартиру, що він збирає гроші на квартиру і що батьки будуть допомагати; з 2015 року він створив сім,ю і їхнє спілкування з ОСОБА_3 фактично припинилось.

Свідок ОСОБА_17, друг відповідача, суду пояснив, що друзі з ОСОБА_3 з 2010 року, ОСОБА_16 знає з 2015року- як знайому ОСОБА_3; знає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_16 разом винаймали квартиру, щоб зекономити гроші, жили в одній кімнаті, але кожен платив сам за себе; він бував у гостях у ОСОБА_3 в 2014-2015роках, разом знайомились з дівчатами, розважались, декілька разів він ночував у квартирі, коли там не було ОСОБА_16, приводили у квартиру дівчат і з ними проводили час; в іншій кімнаті жили інші люди; такого не було, щоб ОСОБА_16 його виганяла із квартири; одного разу разом пили каву біля будинку, ОСОБА_3 представив йому ОСОБА_16 - у її присутності - як сусідку по квартирі; йому ОСОБА_3 казав, що у нього нема стосунків з ОСОБА_16, просто разом винаймають житло; на той період свідку відомо, що ОСОБА_3 зустрічався і з іншим дівчатами; в серпні він разом з ОСОБА_3 їздили відпочивати у Туреччину, ОСОБА_8 не їздила чому - не цікавився; ОСОБА_3 казав, що збирається купляти квартиру, що збирає гроші, що будуть допомагати батьки.

Свідок ОСОБА_18 ( дружина відповідача з 29.04.2017р.) суду пояснила, що з відповідачем познайомилась в кінці 2015 року, 5.012016р. ОСОБА_10 запропонував зустрічатись, і на Різдво 2016р. він познайомив її з його батьками; з літа 2016року заселились у спірну квартиру, разом робили ремонт; їй відомо, що на той час ОСОБА_18 проживав в орендованій квартирі, яку орендувало декілька осіб; вона там не була, ОСОБА_16 не знає.

З приводу придбання квартири ним надані такі докази:

Договір купівлі-продажу майнових прав від 26.11.2014р. укладений між ВПБФ «Атлант» і ОСОБА_3 , предмет договору майнові права на квартиру у будинку, що будується, м. Бровари, вул. Олімпійська, 3; квартира №49, 7 поверх, площа 42,69м.к.в, однокімнатна. Майнові права передаються продавцем покупцю шляхом підписання акту, з моменту введення будинку в експлуатацію, при здійснення покупцем оплати 100%, загальної вартості, після чого оформлення права власності на квартиру здійснюється покупцем самостійно. Умови оплати: до 3.12.2014р. 300230грн., до 26.12.2014р. 50000грн. Крім того, страховий платіж - 8,5% загальної вартості який покупець сплачує до 3.12.2014р.

Згідно відомостям у Держреєстрі речових прав на нерухоме майно, - квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 7.06.2016р., підстава виникнення права: договір купівлі-продажу майнових прав, від 26.11.2014р., видавник ПрАТ ВПБФ ОСОБА_2., форма власності приватна, частка-1.

Договір страхування фінансових ризиків від 26.11.2014р, обєкт страхування: майнові права (інтереси) за вказаним договором купівлі-продажу майнових прав, укладений між ним і СК «Київ РЕ».

Додаток до договору добровільного страхування від 26.11.2014р., згідно якого страхова сума 350230грн., страховий платіж 29769грн., строк дії 26.11.2014-26.11.2015р., оплата до 3.12.2014р.

Квитанція від 2.12.2014р. на суму 300230грн., платник ОСОБА_3, отримувач ПРАТ ВПБФ «Атлант», призначення: оплата за товар. Договір №03/49 від 26.11.2014р.

Квитанція від 11.12.2014р. на суму 50000грн., платник ОСОБА_3, отримувач ПРАТ ВПБФ «Атлант», призначення: оплата за товар. Договір №03/49 від 26.11.2014р.

Довідки ПрАТ ВПБФ «Атлант» від 26.11.2014р. і від 30.05.2016р., що ОСОБА_3 згідно з Договором купівлі-продажу майнових прав від 26.11.2014р. виконав 100% оплату за квартиру АДРЕСА_2, площа 42,69кв.м. у розмірі 350230грн.

Витяг із списку інвесторів будинку №45 по вул. Москаленка (Красовського) в м. Бровари,- номер квартири 49- інвестор ОСОБА_3І . (видано ПрАТ ВПБФ «Атлант»).

Акт приймання передачі майнових прав від 30.05.2016р., за яким ОСОБА_3 покупець-прийняв майнові права вартістю 350230грн. на квартиру в житловому будинку Бровари, вул. Красовського (Москаленка) 45, кв.49.

Згідно ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.61 СК- якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.62 СКУ - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід , одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СКУ - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, до даних правовідносин і до визначення режиму власності спірного майна (квартири) не підлягають прямому застосуванню норми статей 60-63 СК України; застосованою має бути стаття 74 СК України, оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, і тому спірне майно не є спільним сумісним майном подружжя по самому факту набуття його у шлюбі. Тому сам факт набуття майна у власність відповідачем під час сумісного проживання сторін (у разі доведення даної обставини) не є достатнім для визнання даного майна спільним сумісним майном сторін, і для визнання даної обставини позивачці необхідно довести наявність підстав, зазначених у статті 74 Сімейного Кодексу.

Згідно статті 74 СК України - право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі: ч.1- Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Ч.2 - На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім,ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З наданих позивачкою доказів і з урахуванням доказів, наданих відповідачем для спростування тих обставин, на які посилається позивачка, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків:

І позивачка і відповідач на час, який піддається дослідженню і аналізу в даній справі, не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою і не перебували у шлюбі з іншими особами.

Обидва є особами молодого віку: позивачка -ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що сторони обоє є іногородніми, не мали власного житла та постійного зареєстрованого місця проживання у місті Києві чи пригороді. Сторони обоє працювали в одному підприємстві у місті Києві. Тобто і позивачка і відповідач мали потребу у вирішені житлового питання , в тому числі мали потребу у оренді житла. З цього приводу слушними є пояснення відповідача, що квартира була взята в оренду декількома особами для спільного її використання, з метою зменшення навантаження по орендній платі.

Суд критично ставиться до письмових пояснень ОСОБА_6, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, виходячи з того, що вказані особи не були допитані свідками у суді, не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та не були приведені до присяги перед допитом, тому їх письмові свідчення не є таким доказом як показання свідків. Дані письмові свідчення фізичних осіб, які надані безпосередньо у звязку з розглядом даної справи на прохання позивачки, не можуть розглядатись і як належні письмові докази. Крім того, з наданих пояснень ОСОБА_6 і Кулик явно видно, що вони складені спільно , є абсолютно ідентичними, що є порушенням принципу допиту свідків окремо один від одного. Пояснення ОСОБА_13 викладені як це видно зі змісту пояснень здебільшого зі слів позивачки при спілкуванні з нею по телефону. Крім того у вказаних свідченнях відсутня конкретна інформація, яка б однозначно могла свідчити про наявність обставин, які доказують створення сім,ї сторонами, зокрема ведення спільного господарства і спільного бюджету, а також спільного придбання квартири. Як видно з даних пояснень, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 проживали разом з сторонами у найманій квартирі в м. Києві у 2015 році, тобто у період яких не відноситься до періоду укладення відповідачем договору про майнові права та внесення відповідних платежів (листопад - грудень 2014 року). І не відносяться до періоду набуття відповідачем права власності на спірну квартиру (червень 2016 року).

Суд погоджується, що позивачка довела, що вони з відповідачем мали певні стосунки, зокрема проживали у одній кімнаті протягом вказаного строку, проводили разом певний час, були знайомі з батьками один одного, бували у спільних компаніях на свята, при застіллях, тобто дійсно мали певні стосунки:

Так, з досліджених фотознімків, наданих позивачкою, видно, що на деяких з них позивачка зображена особисто, на деяких вона з відповідачем, на деяких відповідач самостійно або з іншими особами, на деяких взагалі зображені сторонні особи. Надані позивачкою фотографії, у переважній більшості, фіксують їх разом або окремо у компанії третіх осіб на відпочинках, на весіллі, при застіллі;

той факт, що як це засвідчено на деяких фотознімках сторони мали випадки спільного вживання їжі, - є логічним, оскільки вони проживали в одній квартирі і користувались одною кухнею, але не є достатнім і безспірним доказом створення сім,ї і несення спільних витрат;

проведення дозвілля на природі у колі інших друзів є доказом дружніх стосунків, але не доказує проживання одною сім'єю;

той факт, що сторони разом були на весіллі спільних знайомих, також не доказує наявності саме сімейних стосунків між ними;

Фотознімки з зображенням позивачки у ліжку з відповідачем, з поцілунками, в обіймах, - можуть свідчити про наявність між ними близьких, ймовірно інтимних стосунків, але не обовязково сімейних.

Показаннями допитаних свідків та з фотознімків дійсно підтверджена наявність між сторонами певних стосунків, які вийшли за межі звичайних відносин між співорендарями одного жилого приміщення. Разом з тим, сам по собі факт проживання в одній орендованій кімнаті, навіть з одним ліжком, і сам факт наявності певних стосунків між дівчиною і хлопцем не доказують фактичного створення сім,ї, ведення спільного господарства і появи сімейних стосунків між ними, і також безспірно не доказують набуття спільного майна.

Позивачка довела, що проживала з відповідачем у одній кімнаті, спали в одному ліжку, а з урахуванням наданих фотознімків, на яких вони двоє зображені обіймаючись чи з поцілунками, - можна погодитись з тим, що позивачка довела факт наявності між ними більш близьких особистих стосунків, характерних для стосунків, які виникають між дівчиною і хлопцем, що зустрічаються, враховуючи молодий вік сторін. Разом з тим, сам по собі факт наявності таких стосунків, навіть і інтимних, не доказує створення сім,ї, не доказує ведення спільного господарства і бюджету у розумінні статті 74 та статті 3 Сімейного кодексу, статті 368 Цивільного кодексу.

Той факт, на який послався свідок - батько позивачки, - що відповідач, коли приїжджав у гості, то казав, що збирається оженитись на його дочці, не доказує того, що сім,я була створена, а може вказувати лише на намір створити сім,ю у подальшому, і такі стосунки можуть вказувати на той факт, що позивачка і відповідач певний час зустрічались як хлопець і дівчина з підтриманням певних особистих стосунків, що не означає створення сім,ї.

Позивачка не надала таких доказів, які б доказували наявність між нею і відповідачем саме сімейних і подружніх стосунків, створення одної сім,ї, тобто того, що вони стали членами однієї сім,ї, що вони мали спільний бюджет, сумісно придбавали речі для сім,ї, для спільного побуту, що спільно планували свої витрати, що вкладали спільну працю у створення спільного майна та забезпечення своєї сім,ї, що приймали на себе відповідальність один за одного, опікувались один одним, берегли подружню вірність один одному.

З цього приводу суд звертає увагу на такі встановлені факти (принаймні протилежного позивачка не довела):

сторони не купили жодної спільної речі для сім,ї і для спільного побуту; не встановлено фактів спільного придбання одягу, тощо; позивачка привезла свій холодильник та полиці, відповідач привіз своє ліжко; і так само ці речі сторони забрали кожен з собою після припинення спільного проживання в одній квартирі, без будь-якого поділу спільного майна;

відповідач виїжджав на відпочинок до Туреччини з другом, в той час як позивачка знаходилась у лікарні; не надано жодного доказу, що відповідач принаймні відвідував позивачку у лікарні і приймав участь у її лікуванні;

відповідач в той самий час проводив дозвілля з іншими дівчатами, запрошував їх до себе у гості (що підтвердив свідок), і що логічно вказує на відсутність між сторонами взаємних зобовязань, які виникають у членів сім,ї по відношенню один до одного;

орендну плату за кімнату сторони сплачували кожен за себе - чого не заперечувала позивачка у своїх поясненнях і що підтвердила свідок - її мати;

батьки не приїжджали до них у гості, що було б цілком логічним, якби сторони створили молоду сім,ю; батьки сторін між собою не підтримували стосунків, характерних для стосунків між батьками подружжя;

не виникло родинних стосунків між позивачкою і батьками відповідача, між відповідачем і батьками позивачки; а той факт, що мали місце випадки, коли вони приїжджали в гості до батьків позивачки та спали в одному ліжку - не є достатнім доказом створення сім,ї і саме подружніх стосунків, а вказує лише на соціальне ставлення певних осіб до певних явищ і на рівень допустимого у стосунках між неодруженими хлопцем та дівчиною. Той факт, що батьки позивачки передавали їй харчі, а відповідач допомагав позивачці отримувати такі передачі - по перше, безспірно не доведений позивачкою, оспорюється відповідачем, по-друге - не є достатнім доказом сімейних стосунків чи ведення спільного господарства, і може свідчити про звичайне надання чоловічої допомоги дівчині.

З приводу відношення позивачки до набуття відповідачем квартири у власність, то суд приймає до уваги наступне:

позивачка надала суду декілька одночасно зроблених фотознімків, на яких вона, відповідач, а також інші особи, зображені на території, де здійснюється будівництво, - як пояснив відповідач - це були разові відвідини будівництва на його день народження, коли він разом з гостями, в тому числі і позивачкою, приїхали подивитись на будинок, де він купляє квартиру, - дана обставина не доказує активної участі позивачки у виборі та придбанні квартири, у контролі будівництва, тощо, тобто у вчиненні нею дій, які б мала вчинити особа, яка дійсно купляє нерухоме майно на стадії його будівництва; її відношення до вказаного будівництва складається з разового відвідування будівництва в компанії інших осіб;

відсутні будь-які докази щодо спільного підшукування та вибору квартири, тощо;

суд бере до уваги той факт, що позивачка не була присутня при підписанні відповідачем договорів восени 2014 року і при здійснені ним платежів за квартиру, що є нелогічним, враховуючи значення такої події для життя сім,ї - у разі, якби дійсно квартира набувалась спільно, сім,єю;

позивачка не обізнана стосовно конкретних витрат на купівлю квартири, зокрема їй не було відомо про такий суттєвий за розміром платіж, як страховка;

так само позивачка не була присутня при підписанні документів з приводу придбання квартири у червні 2016р.; ні вона, ні її батьки (свідки) не заперечували, що за червень 2016 року позивачка вже не сплачувала орендну плату, нею не надано доказів спільного проживання з відповідачем у червні 2016р.- час набуття відповідачем квартири у власність.

Суд також враховує наступну обставину:

зі слів позивачки вони стали проживати з відповідачем разом з літа 2014р.; всі платежі за квартиру і договір про майнові права (інвестування у квартиру) відповідачем здійснювались восени 2014р, тобто за перебігом незначного часу (три - чотири місяці), що є занадто малим періодом, щоб можна було зробити висновок, що сторони разом (спільними коштами, спільною працею) зібрали достатню суму грошей на придбання даної квартири. Не надано доказів того, що протягом проживання сторін в одній квартирі (яке позивачка розцінює як проживання одною сім,єю) вони заощадили певну суму грошей, яка б була використана на придбання квартири.

Будь-яких належних і допустимих доказів своєї участі у купівлі квартири позивачка не надала, так само не надала доказів на підтвердження того, що між нею і відповідачем дійсно існувала однозначна, взаємно усвідомлювана домовленість (і згода відповідача) про набуття квартири у спільну власність. Суд не виключає можливості того, що позивачкою стосунки з відповідачем сприймались дійсно як намір створити сім,ю і жити разом у квартирі, що купляється відповідачем. Разом з тим, таке сприйняття позивачкою не означає наявності відповідної домовленості між сторонами з цього приводу, і не означає набуття квартири у спільну власність, а також не означає згоди відповідача на передачу позивачці певних прав на куплену ним особисто квартиру. Сам намір відповідача (навіть у разі доведеності наявності такого) у подальшому жити з позивачкою у купленій ним квартирі не є доказом і не означає його згоди на придбання квартири у спільну сумісну власність з позивачкою. Посилання свідків- батьків позивачки, що по телефону відповідач обіцяв подарувати на день народження позивачці ключі від квартири, не доводять набуття квартири у спільну власність, а сам по собі намір відповідача подарувати ключі від квартири не означає дарування квартири чи прав на квартиру, і не може розглядатись як доказ набуття квартир у спільну власність.

Щодо матеріальної участі позивачки у купівлі квартири, то суд враховує наступне:

позивачка не довела наявності спільних з відповідачем коштів як обовязкової обставини для набуття майна у спільну сумісну власність у сенсі вимог статті 74 СК України, згідно якої має бути доведено спільне проживання одною сім'єю і відповідно спільне набуття за рахунок спільних коштів і спільної праці майна у спільну власність;

посилання позивачки на те, що квартиру куплено «у складчину» і що платіж за квартиру в грудні 2014р. зроблений сторонами порівну, тобто що нею внесено половину вартості квартири власними коштами, нічим не підтверджені і суперечать наданим письмовим доказам, які надав відповідач, згідно яких платником вказаний він один;

Свідки-батьки позивачки пояснили, що віддали відповідачу гроші у розмірі половини вартості квартири, - але жодних письмових доказів на підтвердження даної обставини позивачка суду не надала, а для доказування даних обставин законом передбачено певний спосіб доказування письмовими доказами. Посилання свідка ОСОБА_1 на те, що він не брав розписку, бо довіряв відповідачу, не може бути взяте судом до уваги, бо не є допустимим доказом для підтвердження даної обставини , і крім того, навіть і у разі передачі грошей - це не доказує набуття квартири у спільну власність, при певних обставинах це могло б розглядатись як надання позики, подарунку, іншої фінансової допомоги, що само по собі може створити певні грошові зобовязання, але не є підставою для визнання набутого майна обєктом спільної власності (при відсутності однозначно виявленої і доведеної домовленості між сторонами з цього приводу).

Крім того, позивачка не надала доказів і необґрунтувала походження грошей - її вкладу у купівлю квартири; посилання батьків позивачки на те, що вказані гроші збирались протягом життя і складались з доларів, подарованих родичами позивачці на її дні народження, - крім даних слів нічим не підтвердженні і крім того не пояснюють походження всієї названої свідками та позивачкою суми.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України в постанові N 6-135цс13 від 25.12.2013р., - майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, при наявності двох умов: якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); і якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім 'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, висловлених в постановах від 12.12.2012р. у справі N 6-148цс12 та від 08.06.2016 у справі N 6-2253цс15, - ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази на підтвердження ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

В постановах від 25.11.2015р., 12.10.2016р. Верховний Суд України виклав правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, проаналізувавши всі надані докази та надавши їм належну оцінку, проаналізувавши чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, враховуючи, що саме на позивача покладено обовязок по доказуванню своїх позовних вимог і обставин, на які вона посилається, і що суд розглядає справу лише на підставі поданих доказів і в межах заявлених позовних вимог, - то суд дійшов висновку, що позивачка не довела факту створення з відповідачем сім,ї, факту проживання її однією сім'єю з відповідачем як жінки і чоловіка, в тому числі і в указаний нею період - з 6 липня 2014 року до 27 червня 2016 року, не довела того факту, що вказана нею квартира була набута сторонами за час спільного проживання, у спільну власність; а також не довела, що квартира набута в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, і відповідно , не довела, що вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Тому відсутні підстави для визнання вказаної квартири обєктом права спільної сумісної власності позивачки з відповідачем (як набутої під час проживання однією сім'єю), і відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності на ? частку вказаної квартири. У позові слід відмовити.

У звязку з цим понесені позивачкою судові витрати у цій праві їй не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст.3, 74 СК України, ст.368 ЦК країни, ст.ст.77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без укладення шлюбу, про визнання квартири АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності, про поділ квартири як спільного майна, та визнання права власності на 1/2 частку у вказаній квартирі, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складене 29 березня 2018 року.

Суддя Т.В. Селезньова