Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

при секретарі Струтинська Н.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, справу за позовною заявою адвоката ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що 11.10.2017 року у касах автостанцій Свалява та Ужгорода 1 ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс», позивачу було відмовлено у продажі пільгового проїзного документу як інваліду 2-ї групи з дитинства та на підставі предявленого пенсійного посвідчення реалізовано квиток за повну вартість.

У подальшому 09.11.2017 року у касі автостанції Мукачево ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс» позивачу також було відмовлено у продажі пільгового проїзного документу та реалізовано квиток за повну вартість.

Враховуючи вищевказані обставини, представник позивача вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 74,50 грн.

Одночасно просить стягнути 10000 грн. моральної шкоди викликана протиправною поведінкою відповідача що призвела до порушенні нормального ритму життя, душевних хвилювань та переживань позивача.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та просили його задовольнити з підстав та мотивів, викладених у ньому.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі у звязку з їх безпідставністю. При цьому вказав, що ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс» не є належним відповідачем по справі. Безпідставність позову мотивував відсутністю з його боку обовязку щодо надання таких пільг. При цьому вказав, що діє на підставі правочинів укладених між ним та перевізником і є лише альтернативним посередником між споживачем та перевізником на якого і покладено обовязок надання таких пільг.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2-ї групи з дитинства, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААЕ №508692 від 17.06.2010 року.

Судом також встановлено, що позивачу 11.10.2017 року у касі автостанції Свалява ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс» та касі автостанції Ужгород 1 ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс» позивачу відмовлено у продажі пільгового проїзного документу як інваліду 2-ї групи на підставі предявленого пенсійного посвідчення інваліда 2-ї групи з дитинства та реалізовано квиток за повну вартість, а саме за 44,77 грн. Крім того, 09.11.2017 року у касі автостанції Мукачево ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс» позивачу також реалізовано квиток за повну вартість, а саме за 29,38 гривень, що підтверджується копіями квитків, доданих до матеріалів справи.

Стаття 12 Закону України «Про транспорт» зобов'язує транспортні підприємства забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Відповідно до положень ст.30 вказаного Закону до складу автомобільного транспорту входять підприємства автомобільного транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів, багажу, пошти, авторемонтні і шиноремонтні підприємства, рухомий склад автомобільного транспорту, транспортно-експедиційні підприємства, а також автовокзали і автостанції, навчальні заклади, ремонтно-будівельні організації та соціально-побутові заклади, інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу автомобільного транспорту.

За приписами п.130 розділу V (організація роботи автостанцій) Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ №176 від 18.02.1997 року, особи, що користуються пільгами з оплати проїзду автобусами міжміського та/або приміського сполучення, звертаються у квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 38-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» особи з інвалідністю, мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Пільгове перевезення осіб з інвалідністю здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт».

Таким чином відсутність обовязку у відповідача щодо забезпечення позивача правом на пільговий проїзд шляхом продажу квитка у відповідній касі автостанції у звязку з наявністю укладених між перевізниками та відповідачем правочинів щодо посередницькою діяльності не ґрунтується на вимогах закону.

Виходячи з наведеного, відповідачем незаконно було витребувано від позивача кошти за повну вартість квитків, внаслідок чого останньому завдано майнової шкоди у розмірі 74,50 гривень.

Одночасно, виходячи з положень ст. 23 ЦК України позивач просить відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Позивач вказав, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою щодо нього, у перенесених ним хвилюваннях, у звязку з чим 13.11.2017 року та 16.11.2017 року він звертався до лікаря зі скаргами на головні болі, головокружіння, загальну слабкість. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1, лікарем поставлений діагноз гіпертронічна хвороба ІІ стадії, ступінь 3, ризик високий.

Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За такого, суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, основним засадам соціальної та правової держави Україна, як закріплено в ст. 3 Конституції України - що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, та вважає необхідним стягнути із відповідача ОСОБА_4 «Закарпатавтотранс» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі ст.ст. 23, 1166, ЦК України, ЗУ «Про транспорт», ЗУ «Про автомобільний транспорт», ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Правил надання послуг автомобільного транспорту, ст.ст. 81, 82, 141, 258, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву адвоката ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Перемоги, 102, ідентифікаційний код юридичної особи 03113934), на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) майнову шкоду у розмірі 74 (сімдесят чотири) гривні 50 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Перемоги, 102, ідентифікаційний код юридичної особи 03113934), на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Перемоги, 102, ідентифікаційний код юридичної особи 03113934) на користь держави судовий збір у розмірі 2240 (дві тисячі двісті сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя Т.Р. Деметрадзе