Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/293/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2018 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Євтушенко М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Фурдуй С.О.

представника третьої особи Олійник І.А.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - прокуратура Черкаської області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, вказавши, що він перебував під слідством за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ст. 190 КК України та був незаконно засуджений до позбавлення волі. Так, зокрема у період з 17.04.2010 по 27.05.2014 та з 19.06.2015 по 27.03.2017 він перебував під слідством та судом, а в період з 27.05.2014 по 19.06.2015 фактично відбував покарання у виді позбавлення волі в установах Державної пенітенціарної служби України відповідно до вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2014 по справі № 1-177/11. Крім того, під час перебування під слідством та судом до нього застосовувався запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 по справі №1-177/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2017 його було виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України і визнано невинним в пред'явленому обвинуваченні.

Вважав, що у зв'язку із незаконним засудженням, триманням під вартою, перебуванням під слідством та судом йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі, гідності та ділової репутації, руйнуванні соціальних зв'язків та звичайного способу життя, обмеження особистих прав та свобод, а також необхідності витратити довготривалий час для відновлення справедливості.

Внаслідок незаконного засудження у нього погіршилися стосунки із неповнолітнім сином ОСОБА_5 2003 року народження, в якого склалося негативне ставлення до батька.

Крім того, в результаті засудження його було звільнено з роботи у ТОВ «Компанія-Агроінвест».

Також позивач посилався на те, що незаконне засудження та відбування покарання у виді позбавлення волі призвело до погіршення стану його здоров'я та необхідності проходити довготривале лікування, у тому числі хірургічне втручання. Наслідком такого погіршення стану здоров'я стало обмеження фізичних навантажень, необхідність постійного спостереження у лікарів.

Оскільки строк перебування під слідством та судом, з дня пред'явлення йому обвинувачення (17.04.2010) до набрання законної сили виправдувальним вироком у справі №1-177/11 (27.03.2017) становить 83 місяці 10 днів, позивач вважав, що у грошовому виразі розмір завданої йому моральної шкоди має становить 310250 гривень, із розрахунку одна мінімальна заробітна плати встановлена в Україні у 2018 році (3723 грн.) за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 310 250 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У лютому 2018 ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги, про що 12.02.2018 подав до суду відповідну заяву. При цьому посилався на те, що в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди (одна мінімальна зарплата за кожен місяць перебування під слідством та судом). В той же час не може бути рівним розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування на підписці про невиїзд та за час відбування покарання у виді позбавлення волі. За таких обставин позивач вважав, що враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості належним відшкодуванням завданої йому моральної шкоди має бути сума 520 000 гривень, яку необхідно стягнути на його користь із Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 18.01.2018 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у цивільній справі №711/293/18. Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів в Менській виправній колонії (№91).

Ухвалою суду від 12.02.2018 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено прокуратуру Черкаської області.

Ухвалою суду від 12.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідачем - Державною казначейською службою України (далі ДКСУ) подано відзиви на позов ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а також заперечення на відповідь позивача на відзив. ДКСУ вважало відсутніми підстави для задоволення позову ОСОБА_1. При цьому просила врахувати, що відповідно до п. 1. Положення про Державну Казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, казначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Основним завданням Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Отже відсутня будь-яка вина ДКСУ щодо порушення прав та інтересів позивача. Крім того позивачем не надано належних доказів того, що йому завдано моральну шкоду та не вказано в чому проявились наслідки такої шкоди. Посилання позивача на той факт, що звільнення з роботи у ТОВ «Компанія-Агроінвест» пов'язано з незаконним засудженням є лише припущенням останнього. Посилання позивача на те, що він маючи педагогічну освіту, внаслідок перебування під слідством і судом був позбавлений можливості побудувати кар'єру за своєю професією відповідач вважав неналежним доказом, оскільки ОСОБА_1 до моменту позбавлення волі мав вільний вибір щодо працевлаштування та побудови власної кар'єри, проте за власним бажанням працював охоронцем у ТОВ «Компанія-Агроінвест». Перебування на лікуванні в хірургічному відділенні щодо оперативного втручання з видалення жовчного міхура не доводить причинно-наслідкового зв'язку між цими подіями і незаконним засудженням. Крім того, факт погіршення відносин з малолітнім сином не є належним доказом по справі, оскільки в даному випадку на першому плані виступають міжособистісні сімейні стосунки між батьком та сином. Стосовно перебування позивача під слідством та судом, а також відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, то тільки суд може визначити розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Для розрахунку розміру моральної шкоди позивачем використано розмір мінімальної заробітної плати, встановленої відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривень. Разом із тим, відповідно до п. 3 роз. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-УІП (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Отже, виходячи з вищенаведеного, розмір відшкодування моральної шкоди позивачу за один місяць перебування під слідством та судом не може бути меншим ніж 1600 грн., а не як зазначено позивачем 3723 грн.. Отже наведений позивачем розрахунок суми моральної шкоди є помилковим, з огляду на зміни чинного законодавства. Стосовно заяви про збільшення розміру позовних вимог 520 000 гривень, то відповідач просив врахувати, що позивачем не наведено належного розрахунку вказаної суми.

У своїх письмових поясненнях щодо позову третя особа, - прокуратура Черкаської області, вважала, що позов може бути задоволено лише частково. Не заперечувала, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2016 ОСОБА_1 виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України і визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні. Апеляційний суд Черкаської області 27.03.2017 вказаний вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси залишив без змін. Прокуратурою 06.06.2017 на вказані вирок та ухвалу подана касаційна скарга, яка до теперішнього часу Верховним Судом не розглянута. Запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_1 застосовувався з 29.12.2010 по 15.03.2011 та з 27.05.2014 по 16.06.2015. Досудове слідство відносно позивача у даній справі тривало 1 міс. 14 дн. (з 17.04.2010 по 31.05.2010). Судове слідство (до набрання законної сили судового рішення) тривало 6 років 9 місяців 27 днів (з 01.06.2010 по 27.03.2017). Отже загалом досудове та судове слідство тривало 6 років 11 місяців 10 днів. Вважали, що у вказаному спорі позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв'язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Однак крім процесуальних документів, які підтверджують факт реабілітації, позивач не надав до суду будь-яких доказів, в частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, які були б підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі. Надання позивачем суду копії диплому про отримання ним вищої педагогічної освіти не є доказом позбавлення ОСОБА_1 можливості реалізації своїх бажань у професійній сфері. Дані щодо побудови кар'єри у професійній галузі з моменту здобуття освіти до часу притягнення його, як обвинуваченого у кримінальній справі (8 років) ОСОБА_1 не надав, як і докази перешкоджання ним професійної діяльності у зв'язку з наведеним фактом. Виписка із амбулаторної картки ОСОБА_1 лише констатує факт наявності хвороб у позивача. Звернення позивача до лікаря травматолога із скаргами на біль у колінному суглобі жодним чином не доводить зв'язок із притягненням його до кримінальної відповідальності у 2010 році. Звернення до лікаря-хірурга у 2015-2017 роках не підтверджують факт понесення моральних страждань позивачем, оскільки погіршення стану здоров'я ОСОБА_1, згідно з даними виписки, є наслідком недотримання правильного харчування, самолікування, неявки на лікування після обстеження. Отже, на думку третьої особи, жодних доказів, що підтверджують погіршення стану здоров'я позивача та причинно-наслідковий зв'язок із перебуванням його під слідством і судом не надано. За нормами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 становить 3723 грн. Однак, згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1762 грн. З урахуванням наведеного третя особа вважала, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом у розмірі 146833, 65 грн. (1762 грн. х 88 міс. 4 дн.) відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

У своїх відповіді на відзив та додаткових поясненнях ОСОБА_1 вважав, що саме ДКСУ є належним відповідачем за його позовом, а посилання відповідача на відсутність вини суперечить п.2 ч.2 ст 1167 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Не погодився із доводами відповідача та третьої особи про те, що мінімальний розмір моральної шкоди, завданої за кожен місяць перебування під слідством та судом повинен бути не меншим ніж 1600 грн. чи 1762 грн.. На думку позивача такі доводи суперечать Закону №266/94-ВР, роз'ясненням, викладеним в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 та судовій практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, в аналогічних справах (зокрема ухвала від 06.12.2017 справа №520/1919/15-ц). Крім того просив врахувати, що з червня 1995 р. по травень 2009 року він проходив службу в органах внутрішніх справ. Починаючи з 2008 року на позивача здійснювався неправомірний вплив як з боку його колишньої дружини ОСОБА_6, яка постійно зверталася із заявами та скаргами щодо вчинення ним шахрайських дій, так і з боку працівників прокуратури щодо безпідставного порушення кримінальних справ. Зокрема постановою заступника прокурора Придніпровського району м. Черкаси від 27.03.2009 р. було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за фактом легалізації грошових коштів, за ознаками злочину, передбаченого ст. 209 КК України. Вказану постанову прокурора було скасовано постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.08.2009 р. по справі №4-633/2009. Внаслідок тиску на Позивача спричиненого безпідставними кримінальними переслідуваннями, останній змушений був звільнитися зі служби в органах внутрішніх справ. При звільненні зі служби позивач отримав позитивну характеристику, в якій також зазначається про те, що хоч Позивач і був розлучений, але багато уваги приділяє вихованню сина. Вважав, що внаслідок звільнення зі служби, яке було зумовлено тиском на нього безпідставними кримінальними переслідуваннями був позбавлений можливості піти на пенсію за вислугою років та отримати чергове звання підполковника, до присвоєння якого залишалось близько 8 місяців. Незважаючи на скасування попередніх обвинувальних вироків за ч.3 ст. 190 КК України, прокуратура у вересні 2016 року перекваліфікувала його дії на ч.4 ст. 190 КК України, звинувативши вже в особливо тяжкому злочині, мінімальна межа покарання, за який встановлена у 5 років позбавлення волі, що завдало Позивачу додаткових моральних страждань при новому розгляді справи. Крім того позивач посилався на те, що внаслідок перебування під слідством і судом, не мав можливості влаштуватися на роботу, у зв'язку з чим, у виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 30229,40 грн.. Вказану суму заборгованості було стягнуто з позивача рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.10.2013 р.. Вказана обставина також завдала моральних страждань позивачу, оскільки він не мав можливості брати участь як у вихованні так і у матеріальній підтримці свого сина. Крім того, Позивач поніс певні обмеження, спричинені заходами, вжитими в рамках виконавчого провадження щодо виконання вказаного рішення суду, а саме були накладені арешти на майно Позивача, постановою державного виконавця від 25.01.2016.

У судовому засіданні учасники справи підтвердили обставини викладені у своїх заявах по суті справи.

Суд вивчивши заяви по суті справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Постановою прокурора Придніпровського району м. Черкас від 17.02.2009 року порушено кримінальну справу по ст. 190 ч.3 КК України за зверненням начальника філії-Черкаське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» по факту отримання грошових коштів за кредитним договором №238-07 (т.1 а.с. 160-161, 168-171).

17.04.2010 року старшим слідчим прокуратури Придніпровського району м. Черкаси у кримінальній справі № винесено Постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого за ч.3 ст. 190 КК України (т.1 а.с. 162). На думку слідчого Трубенко А.А. шляхом обману заволодів грошовими коштами філії-Черкаське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» на суму 225000 гривень, чим завдав збитків державі на вказану суму.

17.04.2010 року ОСОБА_1 допитано в якості обвинуваченого за ч. 3 ст. 190 КК (т.1 а.с. 163). В ході допиту ОСОБА_1 вказав, що винним себе не визнає.

Відносно ОСОБА_1 слідчим застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (т.1 а.с. 164).

Супровідним листом від 18.05.2010 №175-100-09 прокуратура Придніпровського району м. Черкас направила кримінальну справу № для розгляду по суті до Придніпровського районного суду м. Черкас (т. 1 а.с. 165).

26.05.2010 Придніпровський районний суд м. Черкаси повернув кримінальну справу № прокурору для належного складання обвинувального висновку (т.1 а.с. 166).

31.05.2010 cупровідним листом №175-100-09 прокуратура Придніпровського району м. Черкас направила кримінальну справу № для розгляду по суті до Придніпровського районного суду м. Черкас (т. 1 а.с. 167).

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкас від 29.12.2010 (т.1 а.с. 97-101), - ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Запобіжний захід змінено із підписки про невиїзд на тримання під вартою. Суд вважав доведеним обвинувачення ОСОБА_1 у заволодінні шляхом обману чужим майном у великих розмірах, а саме грошовими коштами ВАТ «Ощадбанк» в сумі 225000 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15.03.2011 (т.1 а.с. 102-104), - вирок суду від 29.12.2000 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а справа направлена на новий судовий розгляд до того ж суду. Запобіжний захід ОСОБА_1 змінено із тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкас від 27.05.2014 (т.1 а.с. 105-112), - ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Запобіжний захід змінено із підписки про невиїзд на тримання під вартою. Зараховано у строк відбутого покарання час тримання під вартою з 29.12.2010 по 15.03.2011. Суд вважав доведеним обвинувачення ОСОБА_1 у заволодінні шляхом обману чужим майном у великих розмірах, а саме грошовими коштами ВАТ «Ощадбанк» в сумі 225000 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2014 (т.1 а.с. 113-120), - вирок суду від 27.05.2014 відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2015 (т.1 а.с. 121-124), - вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2014 та ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2014 відносно ОСОБА_1 скасовані, а справа направлена на новий розгляд. Крім того cуд ухвалив звільнити ОСОБА_1 з-під варти.

Згідно Довідки про звільнення серії ЧРН №000846 (т.1 а.с. 142), - ОСОБА_1 19.06.2015 звільнений із Менської виправної колонії (№91) де відбував покарання у виді позбавлення волі за вироком суду від 27.05.2014.

16.09.2016 прокурор Черкаської місцевої прокуратури за погодженням із керівником вказаної прокуратури виніс постанову про зміну обвинувачення ОСОБА_1 із ч.3 на ч.4 ст. 190 КК України (т.1 а.с. 188-190), - звинувативши ОСОБА_1 у тому що він маючи умисел заволодіти чужим майном з корисливих мотивів, в приміщенні філії - Черкаського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», що розташоване по бул. Шевченка, 320 в м. Черкаси, 19 листопада 2007 року в робочий час установи, шляхом зловживання довірою колишньої дружини - потерпілої ОСОБА_6, яка беззаперечно довіряла йому і була впевнена, що ОСОБА_1 намагається допомогти їй в заміні предмету застави по договору кредиту її сестри ОСОБА_7, власноручно оформив та підписав кредитну заявку від імені колишньої дружини ОСОБА_6 на отримання кредиту в розмірі 225 000 грн. та 23.11.2007 р. у вказаному приміщенні заволодів грошовими коштами, а саме шляхом обману працівників банку від імені дружини підписав договір відновлювальної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 р. з додатками на отримання кредитних коштів в сумі 225 000 грн. з кінцевим терміном повернення 22.11.2017 р., в результаті чого в той же день отримав з каси зазначеної банківської установи грошові кошти в сумі 225 000 грн., що у 1125 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на час отримання кредиту. Про укладений договір та отримані кошти ОСОБА_6 не повідомив, а гроші привласнив. Таким чином, на думку прокурора, ОСОБА_1 заволодів майном, а саме грошовими коштами філії - Черкаського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» на загальну суму 225 000 грн., що у 1125 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим завдав збитків державі на вказану суму. Прокурором дії ОСОБА_1 кваліфіковані як злочин, передбачений ч.4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене у особливо великих розмірах.

Вироком від 07.12.2016 (т.1 а.с. 125-130), Придніпровський районний суду м. Черкаси виправдав ОСОБА_1 у зв'язку із відсутністю в його діяннях складу злочину передбаченого ч.4 ст. 190 КК України визнав його в пред'явленому обвинуваченні та по суду виправданим.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2017 (т.1 а.с. 131-141), - виправдувальний вирок суду від 07.12.2016 відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора, представників потерпілої та цивільного позивача без задоволення.

Таким чином ОСОБА_1 у зв'язку із притягненням до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України був підданий кримінальному переслідуванню у період з 17.04.2010 (дата винесення постанови про притягнення як обвинуваченого) по 27.03.2017 (дата набрання законної сили виправдувальним вироком суду), тобто усього 83 місяці та 10 днів.

Крім того у вказаний період ОСОБА_1 утримувався під вартою та відбував покарання у виді позбавлення волі з 29.12.2010 по 15.03.2011, та з 27.05.2014 по 19.06.2015, тобто усього 15 місяців 8 днів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, підтвердили, що у зв'язку із притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням за ст. 190 КК, ОСОБА_1 сильно переживав і хвилювався, в нього погіршилися відносини із друзями та знайомими. Зі своїм сином ОСОБА_1 майже не спілкується, оскільки дитині повідомили, що його батько бандит. ОСОБА_1 хотів влаштуватися на роботу в поліцію дільничним інспектором, але йому відмовили не зважаючи на те що він виправданий судом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94), передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Крім того пункт перший частині першої статі 1 Закону №266/94, в редакції до внесення змін Законом №4652-VI від 13.04.2012, передбачав у тому числі відшкодування шкоди завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п.1 ч.1 ст. 2 Закону №266/94).

Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону №266/94 у наведених в статті 1 даного Закону випадках громадянинові відшкодовується і моральна шкода.

Згідно ч.6 ст. 4 Закону №266/94, - моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що незаконним притягненням ОСОБА_1 як обвинуваченого за ст. 190 КК України, незаконним засудженням за ч.3 ст. 190 КК України, а також незаконним взяттям і триманням його під вартою було істотним чином порушено права ОСОБА_1 та завдана значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав ОСОБА_1, у приниженні його честі та гідності, погіршенні відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок та бажань, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що під час перебування під слідством та судом за обвинуваченням у шахрайстві, для ОСОБА_1 була обмежена можливість влаштуватися на роботу у правоохоронні органи де він працював тривалий час або у навчальні заклади для роботи за здобутою в 2002 році кваліфікацією «викладач історії» (т.1 а.с. 94).

Крім того притягнення до кримінальної відповідальності, засудження та відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_1, дійсно могли створити у його близьких родичів, у тому числі неповнолітнього сина позивача - ОСОБА_5 2003 року народження (т.1 а.с. 29), а також серед знайомих та друзів позивача негативне уявлення про ОСОБА_1, як про злочинця шахрая, що безумовно завдавало додаткових душевних страждань позивачу, який до цього мав репутацію законослухняного громадянина, не притягався до кримінальної відповідальності (т.1 а.с. 244-245), а навпаки тривалий час із 1995 по 2009 рік працював у правоохоронних органів де характеризувався із позитивного боку (т.1 а.с. 229-230).

В той же час у суді не доведено прямого причинного зв'язку між наявними у позивача захворюваннями, - пошкодження меніска лівого колінного суглоба, жовчнокам'яна хвороба, холецистопанкреатит (т.1 а.с. 144-151) та незаконним притягненням ОСОБА_1 як обвинуваченого за ст. 190 КК України, незаконним засудженням за ч.3 ст. 190 КК України, а також незаконним взяттям та триманням його під вартою.

Також у розглядуваній справі позивачем не доведено, що його звільнення зі служби в міліції, а також з посади охоронця ТОВ «Компанія-Агроінвест» пов'язано із незаконним притягненням як обвинуваченого за ст. 190 КК або засудженням за ч.3 ст. 190 КК України. При цьому суд враховує, що згідно довідки ТОВ «Компанія-Агроінвест» (т.1 а.с. 153) ОСОБА_1 працював у період з 01.11.2013 по 26.05.2014 та був звільнений згідно наказу №129-к від 26.05.2014. В той же час вирок відносно ОСОБА_1, яким його було засуджено до позбавлення волі, був ухвалений 27.05.2014. Зі служби в міліції ОСОБА_1 звільнений 06.05.2009 за власним бажанням згідно власного рапорту від 27.03.2009 (т.1 а.с. 230). В той же час в якості обвинуваченого за ст. 190 ч.3 КК України ОСОБА_1 був притягнутий 17.04.2010 року.

Постанова державного виконавця від 25.01.2016 (т.1 а.с. 233) про накладення арешту на майно ОСОБА_1 у зв'язку із виконавчим провадження щодо стягнення із нього на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 30229,4 грн. не може бути прийнята судом, як доказ завдання моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено зв'язок між вказаним виконавчим провадженням та його незаконним засудженням.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність провини ДКСУ у завданні моральної шкоди ОСОБА_1, як підставу для відмови у позові.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону №266/94, - у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Крім того згідно п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Таким чином ОСОБА_1 заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним засудженням, притягнення до кримінальної відповідальності, взяттям і триманням під вартою не зобов'язаний доводити вину органів державної влади або їх окремих посадових осіб.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 13 Закону №266/94, - розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством чи судом на рівні однієї мінімальної заробітної плати.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірів з 1 січня 2018 року встановлено в сумі 3723 гривні.

Таким чином на час розгляду справи за позовом ОСОБА_1, розрахунковою величиною для обчислення розміру відшкодування моральної шкоди суд визнає розмір мінімальної заробітної плати в сумі 3723 гривні на місяць.

З цих підстав суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача та третьої особи про необхідність застосування при обчисленні розміру відшкодування моральної шкоди мінімальну заробітну плату в сумі 1600 гривень, або прожитковий мінімум в сумі 1762 гривні.

Звертаючись до суду із первісним позовом ОСОБА_1 просив стягнути на відшкодування завданої йому моральної шкоди 310250 гривень. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги до 520000 гривень.

Суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом без позбавлення волі, не може бути рівнозначним розміру такої шкоди за час перебування ОСОБА_1 під вартою та відбуття ним покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії.

Учасниками справи не було заявлено клопотань про призначення судом психологічної експертизи для визначення розміру завданої ОСОБА_1 моральної шкоди. Не проводились такі експертні дослідження і на замовлення самих учасників справи.

Тому з урахуванням обставин встановлених під час судового розгляду, характеру та тривалості порушень прав ОСОБА_1, глибини його душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_1 незаконним притягненням як обвинуваченого за ст. 190 КК України, незаконним засудженням за ч.3 ст. 190 КК України, а також незаконним взяттям та триманням його під вартою, - в сумі 367087,80 гривень.

При цьому суд виходить з наступного розрахунку: одна мінімальна заробітна плата за кожен місяць кримінального переслідування (83 міс. 10 дн.), та додатково ще одна мінімальна заробітна плата за кожен місяць тримання під-вартою (15 міс. 8 дн.), тобто:

83 міс. х 3723 грн. + 3723 грн./30 дн. х 10 дн. = 310250 грн.

15 міс. х 3723 грн. + 3723 грн./30 дн. х 8 дн. = 56837,8 грн.

310250 грн. + 56837,8 грн. = 367087,8 грн.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону №266/94, - відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, та на його користь необхідно стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України 367087,80 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Факт подання прокурором касаційної скарги на виправдувальний вирок від 07.12.2016 відносно ОСОБА_1 та ухвалу суду апеляційної інстанції від 27.03.2017 року (т.1 а.с. 197-203) і витребування ухвалою ВССУ від 17.08.2017 кримінальної справи ОСОБА_1 для перевірки в касаційному порядку (т.1 а.с. 204) не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на 23.03.2018 виправдувальний вирок від 07.12.2016 є чинним та таким, що набрав законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст. 1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 3-4, 12-13, 19, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України (ідентифікаційний код 37567646 м. Київ вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1) 367087 (триста шістдесят сім тисяч вісімдесят сім) гривень 80 копійок на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шипович В.В.

Вступна та резолютивна частини рішення суду складені та проголошені 23.03.2018. Повне судове рішення складено 02.04.2018.

Головуючий: В. В. Шипович