Провадження №2/521/106/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
19 березня 2018 року
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Гуревського В.К.
за секретаря - Ардаковської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики в сумі 130500,0 гривень та судові витрати, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини.
15 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 позичила відповідачу ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 5000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути готівкою у розмірі 5000,0 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики по закінченню року або по першій вимозі ОСОБА_1. Але, відповідач не повернув позивачу грошову суму позики. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 15 листопада 2014 року, без відмітки про повернення суми боргу. У звязку з відмовою відповідача повернути повністю суму боргу позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.
15 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 позичила відповідачу ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 5000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути готівкою у розмірі 5000,0 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики по закінченню року або по першій вимозі ОСОБА_1.
На теперішній час відповідач не повернув позивачу грошову суму позики.
Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 15 листопада 2014 року.
Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань до 05 жовтня 2017 року (день подання позовної заяви до суду) відповідач не повернув суми позики. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідав йому відмовою.
Таким чином, відповідач суми боргу не повернув, що підтверджується фактом предявлення суду позивачем оригіналу розписки від 15 листопада 2014 року без відмітки про повернення суми боргу.
За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобовязання свідчить про невиконання останнього.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк
та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики в сумі 130500,0 гривень.
На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 1305,0 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 16, 526, 611, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 141, 263, 265, 268, 272, 280 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_3), 26, кв. 29, грошові кошти за договором позики в сумі 130500,0 гривень (сто тридцять тисяч пятсот грн. 00 коп.) та судові витрати в сумі 1305,0 гривень (одна тисяча триста пять грн. 00 коп.), що разом складає 131805,0 гривень (сто тридцять одна тисяча вісімсот пять грн. 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду у повному обсязі складено 19 березня 2018 року.

СУДДЯ: Гуревський В.К.