Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 344/15777/14-ц

провадження № 61-2609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

представники позивача: Чапік Микола Миколайович, Стрюкова Ірина Олександрівна,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Польської М. В. від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Мелінишин Г. П., Соколовського В. М. від 25 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 2008 року ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 тис. 900 доларів США 99 центів з процентною ставкою в розмірі 14,55 % річних і терміном повернення до 10 квітня 2015 року.

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору ОСОБА_5 є поручителем та зобов'язалась відповідати солідарно за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4

Позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого станом на 14серпня 2014 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 58 тис. 774 доларів США 17 центів та 143 тис. 814 грн 65 коп., які позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором «Автопакет» від 11 квітня 2008 року в сумі 58 тис. 774 доларів США 17 центів, а саме: 32 тис. 853 долари США 84 центи - заборгованість за кредитом, 25тис. 938 доларів США 33 центи - заборгованість зі сплати процентів, а також 96 тис. 814 грн 20 коп. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів штрафу, суд першої інстанції виходив із того, що одночасне стягнення з відповідачів пені та штрафу за порушення кредитного зобов'язання є покладенням на них подвійної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. відхилено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що пунктом 5.2. зазначеного кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником вимог підпунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9. та 4.3.10. цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. цього договору, за кожен випадок. Проте нарахування та стягнення штрафу за пунктом 5.2. вказаного договору за несвоєчасне внесення необхідних платежів суперечать вимогам чинного законодавства про заборону подвійної відповідальності за одне порушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення позичальником порушень, передбачених підпунктами 4.3.1., 4.3.7., 4.3.9. та 4.3.10. кредитного договору.

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена, а штраф може бути встановлено за будь-яке порушення зобов'язання.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що 11 квітня 2008 року ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 (позичальник) і ОСОБА_5 (поручитель) уклали кредитний договір «Автопакет», за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 35 тис. 900 доларів США 99 центів з процентною ставкою 14,55 % річних та терміном повернення до 10квітня 2015 року.

Відповідно до пункту 3.2. цього договору поручитель ОСОБА_5 зобов'язалась перед банком відповідати за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Зокрема, пунктами 3.2.1., 3.2.2. зазначеного договору передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 4.3. кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит та сплачувати нараховані проценти, здійснювати інші платежі, а у разі порушення зобов'язань за договором сплатити банку штрафні санкції (пункт 5.2. цього договору).

Згідно з пунктом 4.2.5. договору банк управі вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

Відповідно до пункту 2.5. кредитного договору кредитор управі вимагати від поручителя виконання зобов'язання за договором, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані.

Пунктом 5.2.указаного договору передбачено, що в разі порушення позичальником вимог підпунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1.цього договору, за кожен випадок.

У зазначених підпунктах кредитного договору передбачено такі обов'язки позичальника: 4.3.1.- забезпечити банк всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених пунктом 2.1. цього договору; 4.3.2.- суворо дотримуватися положень цього договору; 4.3.7.- протягом двох робочих днів повідомляти банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують; 4.3.9. - на вимогу банку надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника; 4.3.10. - надати додаткове забезпечення виконання зобов'язань за цим договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення за цим договором.

Позичальник належним чином не виконував кредитних зобов'язань, внаслідок чого станом на 14 серпня 2014 року банком нараховано заборгованість за кредитним договором від 11квітня 2008 року в розмірі 58тис. 774 долари США 17 центів, з яких 32 тис. 853 долари США 84 центи, що було еквівалентно 429 тис. 876 грн 51 коп. - заборгованість за кредитом; 25 тис. 938 доларів США 33 центи, що було еквівалентно 339 тис. 576 грн 47 коп. - заборгованість зі сплати процентів.

Крім того, згідно з розрахунком банку він нарахував пеню за прострочення сплати кредиту - 7 тис. 395 доларів США 9 центів, що було еквівалентно 96 тис. 814 грн 20 коп. та штраф за порушення умов кредитного договору - 3 тис. 590 доларів США 10 центів, що було еквівалентно 47 тис. грн 45 коп.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі № 347/1910/15-ц.

Однак, ухвалюючи судові рішення в справі, суди не звернули увагу на те, що відповідно до пункту 5.1. цього договору передбачено, що в разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів з погашення кредиту (кредитної ліні) позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставку НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення.

Таким чином, у пункті 5.1. вказаного кредитного договору було передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а в пункті 5.2. цього договору - за порушення інших умов кредитного договору.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного по суті висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення штрафу, адже позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позичальником передбачених підпунктами 4.3.1., 4.3.7., 4.3.9. та 4.3.10. цього кредитного договору.

Отже, доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій не впливають.

Таким чином, судові рішення, які просить скасувати, ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкої І. О. ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк