Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької міської ради про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Облводоканал» Запорізької міської ради про стягнення компенсації на невчасно виплачену заробітну плату і відшкодування моральної шкоди. Позов мотивував тим, що з 11 вересня 2014 року по 08 лютого 2018 року він працював в КП «Облводоканал» на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду. 08 лютого 2018 року звільнений на підставі поданої ним заяви за власним бажанням у звязку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Тримісячний середній заробіток при звільненні складає 13 557,37 грн. В день звільнення відповідач провів розрахунок з позивачем, проте вихідну допомогу в сумі тримісячного середнього заробітку при звільненні йому не сплачено. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 13577,37 грн. Також, у звязку з несвоєчасною виплатою належних позивачу при звільненні сум, він переніс душевні страждання, тому на підставі ст.237-1 КЗпП України просить стягнути на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн.

13 березня 2018 року від відповідача КП «Облводоканал» ЗОР надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що дійсно ОСОБА_1 працював в Таврійському експлуатаційному цеху водопостачання та водовідведення КП «Облводоканал» ЗОР на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду. 08 лютого 2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 наказом №43к від 09.02.2018 року його було звільнено за ч.3 ст.38 КЗпП України з виплатою в цей же день всіх належних йому при звільнені сум в розмірі 6 318,93 грн., в тому числі частина недоплаченої заробітної плати за січень, заробітна плата за 7 днів лютого, індексація та компенсація за відпустку. КП «Облводоканал» на протязі багатьох років перебувало в скрутному матеріальному становищі, майно підприємства та його банківські рахунки з 2014 року були арештовані за зведеним виконавчим провадженням №42652378. У звязку з цим в період з 2014 року по жовтень 2017 року заробітна плата працівникам виплачувалася нерегулярно, за рахунок коштів, які виділялися на сесії Запорізької обласної ради як фінансова допомога з метою погашення

заборгованості із виплати заробітної плати. Після скасування арешту банківських рахунків з 12 жовтня 2017 року по 09 лютого 2018 року підприємство здійснило виплату заробітної плати позивачу на суму 25 186,78 грн. Будь-яких підтверджень наявності заборгованості із заробітної плати на день звільнення або інших порушень трудового законодавства власником підприємства позивачем не надано. Крім того, звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України передбачає виплату працівникові вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Оскільки право на звільнення саме з цих підстав не є абсолютним, то у роботодавця є право не погодитись з виплатою вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного заробітку в сумі 13 557,37 грн. Також вважають необґрунтованими вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

В ході судового розгляду цивільної справи позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Уточнив, що в позовних вимогах він просив стягнути з відповідача компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 13 557,37 грн. Фактично, ним не вірно сформульовані позовні вимоги, і він на підставі ст.44 КЗпП України просить стягнути вихідну допомогу при звільненні в сумі тримісячного середнього заробітку в сумі 13 557,37 грн.

Представники відповідача КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у письмовому відзиві на позов.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши надані сторонами матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу №437к від 11 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду на дільницю водо каналізаційних мереж та споруд Таврійського ЕЦВВ КП «Облводоканал» ЗОР.

Наказом №43к від 09 лютого 2018 року позивач звільнений на підставі поданої ним заяви за власним бажанням у звязку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. В наказі зазначено про виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст.44 КЗпП України.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з

ним розрахунок у строки, встановлені ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39 цього Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Доводи, наведені відповідачем у відзиві на позов, про те, що роботодавець не порушував вимоги трудового законодавства, всю заборгованість із заробітної плати виплатив ОСОБА_1 в день звільнення, а тому відсутні підстави для стягнення вихідної допомоги при звільненні, є неспроможними.

Як встановлено судом, з 2014 року у звязку з арештами банківських рахунків за виконавчим провадженням підприємство порушувало графік виплати заробітної плати. 11 жовтня 2017 року знято арешт з коштів, які містяться на усіх розрахункових рахунках підприємства. Починаючи з 12 жовтня 2017 року заробітна плата позивачу ОСОБА_1 виплачувалася наступним чином: 12 жовтня 2017 року заробітна плата за серпень 2017 року в сумі 4217,82 грн.; 13 жовтня 2017 року аванс за вересень 2017 року в сумі 2670,37 грн.; 20.10.2017 року заробітна плата за вересень 2017 року в сумі 1144,45 грн.; 27.10.2017 року аванс за жовтень 2017 року в сумі 1300 грн.; 07.11.2017 року заробітна плата за жовтень 2017 року в сумі 2160,07 грн.; 22.11.2017 року аванс за листопад 2017 року в сумі 1300 грн.; 18.12.2017 року заробітна плата за листопад 2017 року в сумі 2606,42 грн.; 26.12.2017 року аванс за грудень 2017 року в сумі 1300 грн.; 26.01.2018 року заробітна плата за грудень 2017 року в сумі 2168,72 грн. На час подання позивачем ОСОБА_1 заяви про звільнення за власним бажанням у звязку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, підприємство мало заборгованість по заробітній платі за січень 2018 року.

Виплата відповідачем належних позивачу ОСОБА_1 сум в розмірі 6318,93 грн. (не оспорювана відповідачем сума) на час його звільнення є виконанням відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Проте, в порушення приписів ст.44 КЗпП України відповідач, всупереч власному наказу про звільнення, яким вирішено питання про виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, вихідну допомогу позивачу не нарахував та не виплатив у день звільнення позивачу.

Враховуючи, що у спірних правовідносинах трудовий договір з позивачем було припинено у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (№43к від 09 лютого 2018 року), суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі тримісячної середньої заробітної плати з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку підлягає задоволенню, виходячи з такого розрахунку: середньоденний заробіток за два останні місяці складає 220,77 (4363,17 грн. + 4909,18 грн./ 42 робочих дня), середньомісячний заробіток за останні два місяці складає 4525,79 гривень (220,77х 20,5 середньомісячна кількість робочих днів), розмір вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку становить 13 577,37 гривень (4525,79 грн. х 3).

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України, на яку посилається позивач, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що порушення його прав призвели до душевних і моральних страждань, повязаних з тим, що він не міг користуватися всіма благами і перевагами, які дає йому фінансове становище.

Разом із тим, позивачем не надано доказів та не доведено вказаних ним фактів, а сааме: наявності моральних страждань, погіршення його фізичного стану здоровя, що повязано з моральними стражданнями, не доведено, що моральні страждання спричинені внаслідок порушення його трудових прав.

Виходячи із цього, суд вважає, що у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст..141 ЦПК України, якою передбачено, що судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам. Виходячи з того, що позов задоволено частково: майнові вимоги задоволено в повному обсязі, а у стягненні моральної шкоди відмовлено, позивача було звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 223,259,263-265,268, 280- 282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької міської ради про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату і відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької міської ради (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 129-А, ) на користь

ОСОБА_1 (71630, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 13577,37 гривень, з наступним утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької міської ради (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 129-А, ) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено і підписано 30 березня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4