Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 1601/7326/2012

провадження № 61 - 599 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), КоротунаВ. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 2 жовтня 2015 року у складі судді Рибалка Ю. В. та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2015 року у складі колегії суддів Пікуля В. П., Бутенко С. Б., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнання зобов'язань за кредитним договором та договором купівлі-продажу прав вимоги.

В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що 30 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № PLRMGK00007887, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 30 тис. доларів США терміном до 28 серпня 2027 року.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань за умовами договору у ОСОБА_4 станом на 20 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 118 550,24 доларів США, з яких 30 625,59 доларів США заборгованість за кредитом; 29 376,12 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 4298,43 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом; пеня - 54 250,10 доларів США. Банк просив стягнути вказану заборгованість з ОСОБА_4 та визнати виконаними зобов'язання перед Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ за активами ОСОБА_4 за кредитним договором від 10 листопада 2006 року № PLRMGK21367719, оскільки 19 лютого 2007 року між банком та Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за іпотечними активами, в тому числі і за договором ОСОБА_4 від 10.11.2006, а видані за кредитним договором від 30 серпня 2007 року кошти були спрямовані на погашення заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору від 10 листопада 2006 року.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання вказаного кредитного договору та відшкодування шкоди, у якому зазначала, що всупереч умовам кредитного договору Банк не надав їй кредитні кошти у передбаченому договором порядку та розмірі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» у даній справі задоволено частково, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, позовні вимоги банку задоволено повністю, в решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів виходила з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 надавала згоду на перерахунок грошових коштів за кредитним договором від 30 серпня 2007 року на погашення інших кредитних зобов'язань, та що ОСОБА_4 отримала кошти за вказаним договором.

За результатами нового розгляду справи рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 2 жовтня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» та у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доказів належного виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором № PLRMGK00007887 від 30 липня 2007 року не надано, у зв'язку з чим суд уважав позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 відповідно до частини другої статті 651 ЦК України не довела наявність істотного порушення кредитного договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2015 року рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 2 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ скасовано та закрито провадження в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді позовних вимог банку до Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ не звернув увагу, що між сторонами виник спір, пов'язаний із господарською діяльністю відповідача за договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором про іпотечний кредит, а тому відповідно до статей 1, 12 ГПК України в чинній на час розгляду справи редакції вказані позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

В іншій частині ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

22 грудня 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 2 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано факт домовленості між Банком та ОСОБА_4 про те, що метою надання коштів за кредитним договором від 30 серпня 2007 року у розмірі 30 тис. доларів США було погашення заборгованості ОСОБА_4 за іншими кредитними договорами від 10 листопада 2006 року та від 31 липня 2007 року. Представник банку вказує, що дані обставини підтверджено діями ОСОБА_4, яка на виконання умов кредитного договору від 30 серпня 2007 року вносила кошти на погашення заборгованості у період з березня 2007 року по березень 2010 року у розмірі 8164,50 доларів США. На підставі постанови Правління Національного банку України №566 від 30 грудня 1998 року банк наполягає, що надані ним докази на підтвердження перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитними договорами від 10.11.2006 та 30.08.2007 є належними і допустимими.

Предметом касаційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

5 лютого 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

11 березня 2016 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», в яких вона просить залишити без змін рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що судами правильно встановлено фактичні обставини справи і що судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнання зобов'язань за кредитним договором та договором купівлі-продажу прав вимоги; за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору, відшкодування шкоди призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

4 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 10 листопада 2006 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № PLRMGK21367719, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 30 тис. доларів США терміном до 10 листопада 2016 року на придбання житла. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10 листопада 2006 року між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_4 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечний кредит, в тому числі за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором від 10 листопада 2006 року.

31 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику у строк з 31 липня 2007 року по 28 липня 2009 року включно кредитні кошти у розмірі 1 950 доларів США на споживчі цілі.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2014 року, у справі № 524/9753/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2007 року, встановлено, що кредитні кошти за договором від 31 липня 2007 року не були видані через касу банку готівкою, а спрямовані банком на погашення заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року, що не заперечувалося відповідачем. У задоволенні даного позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

У справі (№ 2-74/2010) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2010 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що право вимоги за цим кредитним договором перейшло до Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ на підставі договору від 19 лютого 2007 року.

30 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику на строк з 30 серпня 2007 року по 28 серпня 2027 року включно кредитні кошти у розмірі 35 400 доларів США, з яких 30 тис. доларів США на придбання житла, а 5 400 доларів - на сплату страхових платежів.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за цими кредитним договором, апеляційний суд виходив із того, що банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 отримала кошти відповідно до умов кредитного договору та погодилася на перерахунок грошових коштів на погашення інших кредитних зобов'язань, при цьому не встановив фактичні обставини справи на підставі зібраних у ній доказів.

Згідно частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень) суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 3.3. договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року будь-які грошові суми, отримані або прийняті Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (покупець) за іпотечними активами після дати укладення цього договору, вважаються такими, що належать покупцеві, та ПАТ КБ «Приватбанк» (продавець) забезпечує, щоб всі такі грошові суми були негайно перераховані покупцю або на його користь згідно з положеннями Договору про обслуговування іпотечних активів.

Тобто, умовами вказаного договору сторони погодили, що ПАТ КБ «Приватбанк» після дати укладення Договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року зобов'язаний перераховувати Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ грошові кошти за іпотечними договорами.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору від 30.08.2007 кредит надається ОСОБА_4 шляхом надання коштів готівкою через касу на споживчі цілі.

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2007 року банк перерахував і видав готівкою ОСОБА_4 кошти на загальну суму 30 тис. дол. США:

- відповідно до Меморіального ордеру №1 від 31 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» видав кредит по договору №PLRMGK00007887 від 30.08.2007 ОСОБА_4 у розмірі 29218,83 доларів США шляхом перерахування вказаної суми на відкритий у банку рахунок № 7683 для погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 10 листопада 2006 року;

- відповідно до Меморіального ордеру №2 від 31 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» видав кредит по договору №PLRMGK00007887 від 30.08.2007 ОСОБА_4 у розмірі 701,17 доларів США шляхом перерахування вказаної суми на відкритий у банку рахунок № 2108 для погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 31 липня 2007 року;

- відповідно до відповідно до Меморіального ордеру №3 від 31 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» видав кредит по договору №PLRMGK00007887 від 30.08.2007 ОСОБА_4 у розмірі 80,00 доларів США та 31 серпня 2007 року ОСОБА_4 отримала готівкою кошти за кредитним договором від 30 серпня 2007 року на підставі заяви на видачу готівки №3 від 31.08.2007 у розмірі 80 доларів США.

В матеріалах справи наявні виписки по рахунках, відкритих банком у зв'язку з укладенням з ОСОБА_4 кредитних договорів, які не досліджені апеляційним судом та з яких вбачається, що кошти за кредитним договором від 30 серпня 2007 року були перераховані на відповідні рахунки ОСОБА_4 для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 10.11.2006 та в подальшому на рахунок Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ.

Відповідно до пункту 4.8 постанови Правління Національного банку України №254 від 18 червня 2003 року «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» Меморіальний ордер повинен містити підпис відповідального виконавця та підпис уповноваженої особи банку.

В апеляційному суді представник ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що в наданих суду першої інстанції до матеріалів справи меморіальних ордерах наявний електронний запис PLZ3, за яким ідентифікується підпис особи, відповідальної за здійснення операції у електронному вигляді, у зв'язку з чим вказані документи є електронними внутрішніми документами банку і не можуть бути оригіналами або копіями, а є роздруківкою електронного документа.

Апеляційний суд наведених обставин, на які посилався банк в обґрунтування своїх вимог та доказів на їх підтвердження, не перевірив та не навів обґрунтованих мотивів з цього приводу у своєму рішенні.

В касаційній скарзі представник банку посилався на ці ж обставини, проте, суд касаційної інстанції, вирішуючи питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним (стаття 400 ЦПК України).

Не надав апеляційний суд і належної оцінки доводам позивача і наданим на їх підтвердження доказам про те, що на погашення заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року ОСОБА_4 вносила на рахунок №1350 кошти у період з серпня 2007 року по березень 2010 року у загальній сумі 8164,50 доларів США (том 3 ас 183-188).

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову банку, не встановив наявність чи відсутність обставин, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, а надані на їх підтвердження докази не дослідив у встановленому процесуальним законом порядку, дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку.

Порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, згідно пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2015 року скасувати в частині відмови публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило