Справа № 128/3367/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06.03.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кузьменко А.О., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача, якій обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько ОСОБА_2.

Вказує, що після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається : з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 1,8241 га з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3358 га з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, та земельної ділянки, площею 0,2500 га з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зазначає, що при житті ОСОБА_2 19 грудня 2007 року склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідав позивачу ОСОБА_1.

Вказує, що спадкоємиця першої черги за законом після смерті батька - є мати позивача ОСОБА_3, яка від належної їй обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя відмовилась.

Зазначає, що інших спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, не має.

Вказує, що позивач спадщину прийняла шляхом подання до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Зазначає, що отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 державній нотаріальній конторі позивач не може, оскільки відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 02.02.1989 року виконкомом Ксаверівської сільської ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 року зазначено, що ціле будинковолодіння, яке складається з одного жилого будинку і розташоване в АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_2.

Зазначає, що державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори своїм листом від 06 липня 2016 року за №1722/02-17 відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендував їй звернутись до суду.

Вказує, що станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відносився до категорії колгоспних.

Зазначає, що членами колгоспного двору на цю дату згідно погосподарської книги за 1991-1995 роки значились: голова двору - ОСОБА_2, члени двору-дружина ОСОБА_3, тому станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 набули батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Вважає, що частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала по 1/2, а саме: ОСОБА_2 -1/2 та ОСОБА_3 -1/2.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача ОСОБА_3.

Зазначає, що відповідно до заповіту від 19 грудня 2007 року все своє майно, яке буде належати їй на день смерті мати заповідала позивачу.

Вказує, що спадщину після її смерті, а саме 1/2 частку колгоспного двору прийняла позивач, звернувшись в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Вважає, оскільки батьки позивача : батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 заповідали їй все своє майно, то вона як спадкоємиця за заповітом, має право на дане майно, а саме на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № АДРЕСА_1 саме на 1/2 частку після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та на 1/2 частку після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з'явилися, попередньо подали суду заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутність, позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять її задовольнити.

Представник Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області Щербань Т.О. також надала суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння НОМЕР_1 від 02.02.1989 року, домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2 (32).

Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору - ОСОБА_2, член двору-ОСОБА_3, які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по ? частці кожного. (а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_2, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.11).

Після його смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

За життя ОСОБА_2 19 грудня 2007 року склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідав позивачу ОСОБА_1 (а.с.15).

Спадщину позивач після смерті батька прийняла належним чином, так як подала нотаріусу в 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини (а.с.69).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина (мати позивача) ОСОБА_3, яка від належної їй частки у спадщині відмовилась на користь дочки ОСОБА_1, на що надала до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 69 зі звороту).

Інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 (а.с.68-101).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.12).

Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

За життя ОСОБА_3 19 грудня 2007 року склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала позивачу ОСОБА_1 (а.с.16).

Спадщину позивач після смерті матері прийняла належним чином, так як подала в 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини в нотконтору (а.с.44).

Інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3 відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с.43-67).

Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 державній нотаріальній конторі позивач не може, оскільки відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 02.02.1989 року виконкомом Ксаверівської сільської ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 року зазначено, що ціле будинковолодіння, яке складається з одного жилого будинку і розташоване в АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_2 (а.с.25).

Відповідно до рішення Ксаверівської сільської ради Вінницького району від 11.11.2015 року про перейменування вулиць, населених пунктів сіл, Ксаверівка та Лисогора було перейменовано вулицю населеного пункту АДРЕСА_1

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як голова колгоспного двору АДРЕСА_1 та його дружина ОСОБА_3, були родиною, оскільки за господарством рахується один житловий будинок, в якому всі вони проживали та вели спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору, в якому проживали та були зареєстровані він та його дружина.

ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а ОСОБА_3 -ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні.

Позивач у справі є єдиною спадкоємицею за заповітом, після смерті батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3

Тому, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3, так як подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством; поза судового шляху оформити свої спадкові права позивач позбавлена ; задоволення позову не суперечить вимогам закону ; не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст.263- 265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 з яких: 1/2 частка в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року; на 1/2 частку в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: