Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 200/16340/15-ц

провадження № 61-10686 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л., від 23 лютого 2016 року

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначала, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на забезпечення дитини не надає.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1 800 грн щомісяця.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Яковлева Д. О. від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі розмірі 950 грн щомісячно, починаючи з 10 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини та визначив розмір аліментів - 950 грн на місяць.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення розміру стягнутих аліментів на утримання сина, зменшивши їх з 980 грн до 485 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру доходу, виду і способу заробітку відповідача, а отже на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, а тому дійшов висновку про зменшення розміру аліментів з 980 грн до 485 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, не врахував матеріальне становище платника аліментів та безпідставно зменшив розмір аліментів з 980 грн до 485 грн.

У травні 2016 року ОСОБА_5 подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу, в якому вказував на те, що він працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 продавцем, а тому вважав, що судом безпідставно стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Установивши, що відповідач не працює, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у розмірі: з 1 січня 2015 року - 1 286 грн, з 1 грудня - 1 455 грн.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років у грудні 2015 року, з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», становив 436 грн 50 коп., у розумінні частини другої статті 182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, та враховуючи відсутність відомостей про доходи відповідача, дійшов правильного висновку необхідність зменшення розміру аліментів з 980 грн до 485 грн.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Також слід зазначити, що суд касаційної інстанції не приймає до уваги доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, та надані до нього документи, оскільки в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та оцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта