РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Рибачик О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення загрози майну фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 3.3. звернулася в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просить усунути загрозу її майну квартири АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 відокремити здійснену нею самочинно вчинену добудову «а», яка складається з веранди « II» в квартирі АДРЕСА_2, від стіни кухні 1 квартири АДРЕСА_3 і перемістити самочинну добудову на відстань, визначену будівельно - технічними нормами для будівель на суміжних земельних ділянках.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує на те, що вона є власником 1/2 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_4 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 42161518 від 12.08.2015 року. Вона також зазначає, що є власником 1/2 частки в праві власності на земельну ділянку за вказаною адресою згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 48303628 від 24.11.2015 року, кадастровий номер 0:01:042:0273.

Власником сусідньої квартири АДРЕСА_5 є відповідач ОСОБА_3, яка до своєї квартири самочинно, без згоди позивача ОСОБА_1 та членів її сім'ї здійснила добудову, позначену на технічному плані літерою «а», що складається з: тамбура «1», веранди «II», санвузла «1-4». Внаслідок самочинної добудови стіна кухні, яка є власністю позивача і складовою частиною її квартири, стала спільною, оскільки самостійної стіни самочинна добудова не має, а кріпиться до стіни кухні позивача.

Таким чином, зазначає ОСОБА_1, у квартирі №2 відповідача і квартирі №1 позивача з'явилася спільна стіна, яка стала такою внаслідок самочинної добудови, здійсненої відповідачем. А отже вона, як позивач, позбавлена можливості ремонтувати свою стіну та розібрати її, про необхідність чого стверджується у Технічному висновку, в якому для реконструкції квартири №2 (позивача) рекомендовано розібрати тамбур і кухню.

Як зазначає ОСОБА_1, самочинна добудова повністю перешкоджає їй в обслуговуванні та догляду за квартирою №2. Зокрема, сам будинок в тій частині, де розташована її квартира, старий, потребує істотного капітального ремонту. Вказана самочинна добудова створює загрозу її майну квартирі АДРЕСА_6.

Відповідач ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 не визнала і пояснила, що він є безпідставним і задоволенню не підлягає. Ніяких перешкод і загрози майну позивачки ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 вона не вчиняє.

ОСОБА_3 в своїх письмових поясненнях зазначає, що добудова була здійснена 26.05.1998 року на земельній ділянці в 306 кв.м. 27.11.1990 року ОСОБА_4 (попереднім власником) до стіни, за якою знаходиться кухня, ванна, санвузол ОСОБА_5. На реконструкцію названих частин квартири №2 не було дозволу і вони не були узаконені. Про це свідчать висновки: відділу містобудування та архітектури, міського БТІ, обласного БТІ, ЖКП «Паркове», поповерховий план на 1992-2000 роки. Виходячи з цього, ОСОБА_3 вважає, що приватизація квартири №2 в будинку №16 була проведена незаконно. Документи на реконструкцію квартири №2 з добудовою в ЖКП «Паркове» відсутні, технічний стан квартири не визначався. Приватизація була проведена із завищеною площею на 12,8 кв.м., із 30,1 кв.м стала 42,9 кв.м. Свідоцтво про право власності житла було видане 30 серпня 2000 року №257, тільки невідомо ким, а підпис нерозбірливий. Технічний паспорт виданий 16.08.2000 року, без номера, 15.09.2000 року без прізвища, підпис нерозбірливий.

На думку ОСОБА_3, з наведеного випливає, що самочинна добудова існувала з 1998 року, а тому вона не могла бути проведена без згоди ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і порушувати їхні права власності. В протилежному випадку вони давно повинні були ставити питання про її знесення, чого ними зроблено не було. Просить суд у позові ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є обгрунтованим і підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 16, який знаходиться на вулиці В. Котика в місті Рівне, складається з двох квартир № 1 та № 2.

Позивач ОСОБА_1, на підставі укладених з ОСОБА_7»ю Ігнатівною договорів дарування від 12 серпня 2015 року та 24 листопада 2015 року, є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 та власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0241 га за цією ж адресою. Інша 1/2 частина квартири № 2 належала при житті рідному брату позивача ОСОБА_1 3.3. - ОСОБА_6, який помер 13 грудня 2015 року, після смерті якого спадщину прийняла ОСОБА_5, його та позивача ОСОБА_1 мати. 07 листопада 2017 року ОСОБА_5 померла, спадщину після смерті якої прийняла її дочка позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 1999 року, рішення Рівненської міської ради від 29 червня 2010 року № 3639 та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 788612 від 30 вересня 2010 року, є власником квартири АДРЕСА_7 та власником земельної ділянки площею 0,0299 га за цією ж адресою.

Судом також встановлено, що до належної відповідачу ОСОБА_3 квартири № 1 була здійснена самочинна добудова «а», що складається з тамбура «1», веранди «II» та санвузла «1-4». Внаслідок самочинної добудови стіна кухні, яка є власністю позивача і складовою частиною її квартири, стала спільною, оскільки самостійної стіни самочинна добудова не має, а кріпиться безпосередньо до стіни кухні квартири, яка належить позивачу.

Рішенням Рівненського міського суду від 02 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 18 червня 2009 року, в позові ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме на самочинну добудову «а» було відмовлено за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог (справа № 2-3658/09). При цьому судом було встановлено, що добудова до квартири ОСОБА_3 була проведена безпосередньо до стіни будинку, що відноситься тільки до квартири № 2, власниками якої на той час були ОСОБА_6 та ОСОБА_5, і без згоди останніх. Внаслідок проведеної добудови власники квартири № 2 втратили доступ до зовнішньої сторони згаданої стіни та не мають можливості її обслуговувати і утримувати.

Рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 11 квітня 2011 року, був задоволений позов ОСОБА_6 і ОСОБА_5, та зобов'язано ОСОБА_3 знести здійснену нею самочинно вчинену добудову «а», яка складається з веранди «II», у квартирі АДРЕСА_8 (справа № 2-1233/11). Цим же рішенням було встановлено, що згадана самочинна добудова порушує права позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_5, як власників квартири в №2 будинку №16 по вул. В.Котика в м. Рівне.

У зв'язку з набранням 11 квітня 2011 року законної сили рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11 між ОСОБА_3 (як боржником) та ОСОБА_6, ОСОБА_5 (як кредиторами або стягувачами) на підставі вказаного рішення суду виникло зобов'язання, за якими ОСОБА_3 була зобов'язана знести здійснену нею самочинно вчинену добудову «а», яка складається з веранди «II» у квартирі АДРЕСА_9 і що у зв'язку із переходом 12 серпня 2015 року права власності на частину квартири АДРЕСА_4 до ОСОБА_1, остання також набула права кредитора у зобов'язанні, яке до цього було у попереднього власника відповідно до вищевказаного судового рішення.

Оскільки рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11 вже було вирішено питання щодо знесення ОСОБА_3 самочинно здійсненої добудови до квартирі №1 будинку №16 на вулиці В.Котика в м. Рівне і цим рішенням було вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_6, ОСОБА_5, виключно як власників квартири № 2, тому із переходом до позивача у даній справі ОСОБА_1 права власності на частину цієї квартири, до останньої перейшли й ті права, які виникли на підставі вказаного судового рішення.

Та обставина, що внаслідок неправвомірних дій відповідача ОСОБА_3 загрожує небезпека майну позивача ОСОБА_1 її квартирі №2 в будинку №16 на вул. В.Котика в м. Рівне, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- Технічним висновком про стан конструкцій квартири №2 житлового будинку №16 на вул. В. Котика в м.Рівне щодо можливості її реконструкції з добудовою, складеним спеціалістами КП «Рівненський архітектурно-будівельний нагляд» Рівненської міської ради (згідно з договором № 1756 від 02.09.2008 року). Відповідно до цього висновку приміщення квартири №2 вимагає «усунення непридатності для нормальної експлуатації приміщень» шляхом «підсилення та заміни конструкцій»;

- фотографіями зовнішньої і внутрішньої частини квартир №2 і №1 з самовільною добудовою на вул. В. Котика в будинку №16 у м. Рівне, з яких вбачається необхідність термінового ремонту квартири №2. Навіть візуальний огляд приміщень квартири №2 не викликає сумнівів в необхідності ««усунення непридатності для нормальної експлуатації», тобто в необхідності проведення ремонту квартири шляхом «підсилення та заміни конструкцій».

Із вищевикладеного можна зробити висновок, що при наявності самовільно спорудженої ОСОБА_3 стіни до своєї квартири №1, позивач ОСОБА_1 дійсно втратила доступ до зовнішньої сторони згаданої стіни квартири №2 та не має можливості її обслуговувати і утримувати, а також провести в ній ремонт. Отже, самочинна добудова відповідача і відмова в її знесенні на виконання судових рішень не дає можливості позивачу здійснити реконструкцію своїх приміщень, погіршує їх стан і створює загрозу цьому майну.

Таким чином, ОСОБА_1 на законній підставі звернулася в суд з цим позовом до ОСОБА_3 про усунення небезпеки, яка загрожує майну позивача від неправомірних дій відповідача, яка їх створює (ст. 1163 ЦК України).

Згідно зі ст.1164 ЦК України у разі неусунення загрози життю, здоров'ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: 1) вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; 2) відшкодування завданої шкоди; 3) заборони діяльності, яка створює загрозу.

Суд вважає обгрунтованою прохальну частину позовної заяви ОСОБА_1 в тій частині, де зазначено про зобов'язання відповідача ОСОБА_3 відокремити здійснену нею самочинну добудову і перемістити її на відстань, визначену будівельно - технічними нормами для будівель на суміжних земельних ділянках. Якщо самочинна добудова буде відокремлена, але не буде перенесена на відстань, визначену будівельно - технічними нормами для будівель на суміжних земельних ділянках, то це може призвести до порушень житлово-будівельного закондавства і прав власників суміжного житлового фонду.

Судом у даній справі також досліджено рішення апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 (правильно Ігнатівна), до ОСОБА_3 про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, шляхом знесення самочинно вчиненої добудови.

В передостанньому абзаці на а.с. 23 (зворот) цього рішення зазначено таке: «Приймаючи до уваги, що рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11 вже було вирішено питання щодо знесення самочинно здійсненої добудови до квартири АДРЕСА_9 і цим рішенням було вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_6, ОСОБА_7, виключно як власників квартири № 2 за вищевказаною адресою, тому, на переконання колегії суддів, із переходом до позивача права власності на частину цієї квартири, до останньої перейшли і ті права, які виникли на підставі вищевказаного судового рішення, в зв'язку із чим ОСОБА_1 3.3. повинна була звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в порядку статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» і наполягати на захисті своїх прав в межах виконавчого провадження, а не заявляти окремий позов з приводу спору, який судом вже був фактично вирішений».

Однак, як зазначено у додаткових письмових поясненнях представника ОСОБА_1 у даній справі, виконати зазначену пропозицію апеляційного суду Рівненської області в рішенні від 16 березня 2017 року стосовно того, що «ОСОБА_1 3.3. повинна була звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в даний час неможливо, тому що за певних обставин, сказаних нижче, виконавче провадження вже було закінчено постановою державного виконавця від 19 березня 2013 року, про що на той час не знав апеляційний суд, ухвалюючи рішення від 16 березня 2017 року. У даній справі суд вважає обгрунтованими вказані доводи представника ОСОБА_1, оскільки вони підтверджуються наступним.

Так, у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 відмовилася добровільно виконати зазначене рішення Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11, судом було видано виконавчий лист за № 2-1233, який направлено на виконання у відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. При неодноразових перевірках виконання рішення суду державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_3 воно не виконано, самочинну добудову не знесено.

В зв»язку з цим начальником відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції і державним виконавцем було надіслано 18 березня 2013 року (вих. № 264679) подання начальнику Рівненського МВ УМВС України про вирішення питання про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду. А наступного дня, 19 березня 2013 року, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1233, виданим 19 квітня 2012 року Рівненським міським судом. В мотивувальній частині постанови, як на підставу закінчення виконавчого провадження, здійснено посилання на те, що державним виконавцем 18.03.2013 року направлено подання до Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області про притягнення боржника ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України за невиконання рішення суду (п.11 ч.1 ст.49, ст.ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зазначене подання було отримане начальником Рівненським МВ УМВС в Рівненській області 28.03.2013 року. Відомості про кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001915 від 29 березня 2013 року, за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 382 КК України. Однак розслідування кримінального провадження до цього часу так і не здійснено, про що свідчать: 1)ухвала слідчого судді Рівненського міського суду від 17 січня 2018 року; 2)скарга ОСОБА_1 прокурору Рівненської області від 02 березня 2018 року.

Таким чином, пропозицію, висловлену в зазначеному рішенні апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року, щодо можливості наполягання ОСОБА_1 на захисті своїх прав в межах виконавчого провадження шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні, виконати в даний час неможливо, тому що, як сказано вище, є постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 19 березня 2013 року, що виключає можливість здійснення виконавчого провадження.

Так, згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», чинного в даний час (ч.3 ст.75 Закону в редакції станом на 04.03.2013 року), у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

А тому, за вищевикладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 267, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 1163, 1164, 1166 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_10) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_11) про усунення загрози майну фізичної особи задовольнити повністю.

Усунути загрозу майну позивача ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_3 відокремити здійснену нею самочинно вчинену добудову «а», яка складається з веранди « II» в квартирі АДРЕСА_2, від стіни кухні 1 квартири АДРЕСА_3 і перемістити зазначену самочинну добудову на відстань, визначену будівельно - технічними нормами для будівель на суміжних земельних ділянках.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_11) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_10) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн.20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 21.03.2018 року.

Суддя Рівненського міського суду: Тимощук О.Я.