ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

м.Суми

Справа №592/6349/17

Провадження № 22-ц/788/356/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Новікової А.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач Об'єднана первинна організація профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у складі судді Фоменко І.М. від 19 грудня 2017 року, ухвалене у м. Суми, повне рішення складене 28 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У червні 2017 року ОСОБА_1 предявив до суду даний позов, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 03 березня 2003 року працював у відповідача на посаді консультанта з правових питань. Розпорядженням від 12 травня 2017 року № 01/06-08 був звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності.

Позивач, посилаючись на те, що звільнення здійснено без попередньої згоди профспілкової організації, членом якої він є; у відповідача жодних змін в організації праці не відбулось; просив поновити його на посаді консультанта з правових питань Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 13 травня 2017 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (ас. 1-4).

У серпні та у грудні 2017 року відповідач подав заперечення на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач не є членом виборного органу профспілки, що діє на підприємстві, а тому він звільнений з додержанням вимог трудового законодавства (ас. 102-106, 195-197).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у складі судді Фоменко І.М. від 19 грудня 2017 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 23 січня 2018 року про внесення виправлення) позов задоволений.

Поновити ОСОБА_1 на посаді консультанта з правових питань Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 13 травня 2017 року.

Стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 9750 грн 60 коп. з наступним вирахуванням обовязкових платежів та податків.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і присудження працівникові заробітної плати за один місяць.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 звільнений без попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, та без попередньої згоди вищестоящого виборного органу цієї профспілки, тобто з порушенням вимог трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівників, а тому є підстави для поновлення позивача на роботі.

Додатковим рішенням цього ж суду від 02 лютого 2018 року стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» у дохід держави судовий збір 1280 грн 60 коп.

Не погодившись з рішенням від 23 січня 2018 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права.

В обґрунтування скарги Об'єднана первинна організація профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» зазначила, що висновок суду про створення і дію в організації первинної профспілкової організації «Солідарність» не підтверджений доказами і є помилковим, оскільки відповідач не отримував листа про створення вказаної профспілки. Під час ухвалення рішення суд не урахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-29цс15, згідно з якою роботодавець має право звільнити працівника без отримання згоди професійної спілки, якщо не доведений факт створення професійної спілки на підприємстві. Суд неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 252 КЗпП України, з огляду на те, що ОСОБА_1 не є членом виборного органу, і це підтверджується протоколом від 03 листопада 2014 року.

Крім того, на думку відповідача, постановою профкому № 28 від 14 лютого 2017 року спростовується висновок суду щодо звільнення працівника не уповноваженою особою (ас. 219-222).

Позивач ОСОБА_1 не подав у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

У справі, яка переглядається, суд установив, що ОСОБА_1 обіймав посаду консультанта з правових питань Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання».

Відповідач неодноразово звільняв ОСОБА_1 із займаної посади, останній раз 12 травня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності, про що видав розпорядження від 12 травня 2017 року № 01/06-08.

Згідно з цим розпорядженням, звільнення проведено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, оскільки ОСОБА_1 не є членом первинної профспілкової організації, що діє в організації (ас. 37).

Підставою для звільнення позивача стало розпорядження від 27 лютого 2017 року № 01/06-02, яким було вирішено скоротити чисельність, а саме скоротити позаштатну одиницю консультанта з правових питань (ас. 61).

ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації «Солідарність» ДП «Завод ОБ та ВТ» ВАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтував висновок тим, що профспілкова організація у відповідача була створена згідно з нормами законодавства, а тому роботодавець порушив вимоги статей 43, 43-1, 252 КЗпП України, не отримавши попередньої згоди професійної спілки, що діє на підприємстві, членом якої є працівник, на його звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Частиною першою статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Перелік випадків, у яких допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), містить частина перша статті 43-1 КЗпП України.

Гарантії для працівників підприємств, організацій, обраних до профспілкових органів закріплені у статті 252 КЗпП України. Зокрема, частина третя цієї статті визначає, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Не погоджуючись з судовим рішенням, яке є предметом апеляційного перегляду, Об'єднана первинна організація профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» в апеляційній скарзі, у тому числі, посилалась на недоведеність факту створення у відповідача профспілкової організації «Солідарність», а також, що ОСОБА_1 є членом виборного профспілкового органу.

Проте цей довід спростовується довідкою і повідомленням профспілкової організації «Солідарність» (ас. 101, 127), судовими рішеннями від 26.02.2014, 08.04.2014, 08.05.2014, 18.12.2014, що набрали законної сили, щодо неодноразового звільнення консультанта з правових питань Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» ОСОБА_1 із різних підстав (ас. 5-9, 10-16, 17-18, 19-22).

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК).

Отже, протокол звітно-виборчих зборів цехової профспілкової організації від 03 листопада 2014 року (ас. 165), який на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції безпідставно не урахував, що призвело до неправильного застосування до спірних правовідносин статті 252 КЗпП України, не спростовує обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Відповідно до частини другої статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця, щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено можливість покладання на роботодавця тягаря доведення наявності законної підстави для звільнення.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції визнає, що відповідач не скористався процесуальним правом довести належними та допустимими доказами, що саме на момент звільнення позивача профспілкова організація «Солідарність» не була створена в організації, а ОСОБА_1 не був членом виборного профспілкового органу.

Щодо аргументу скарги про ненадання судом першої інстанції оцінки позиції, яка була викладена Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-29цс15, то він є хибним, оскільки ця постанова не містить правового висновку, який має бути врахований судом при застосуванні норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

ОСОБА_3

Повне рішення складане 30 березня 2018 року

ОСОБА_4Біляєва