Справа № 305/1546/15-ц
Провадження по справі №2/305/12/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді Бліщ О.Б.

секретаря с/з ОСОБА_1

з участю: позивачки - ОСОБА_2

представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Костилівська сільська рада, Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Регіональна Філія "Львівська залізниця" про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Костилівська сільська рада, Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачка являється власником земельної ділянки площею 0,0685 га., цільовим призначенням якої являється будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), яка розташована на території Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області.

Відповідач, ОСОБА_7, мешканець с.Костилівка, вул. Миру 32, самовільно захопив частину земельної ділянки площею 0,0090 га., власником якої являється позивачка. загородив її та використовує у власних цілях.

Доказом наведеного являється акт обстеження земельної ділянки складений 19 травня 2014 року депутатською комісією Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, в якому зазначено, що громадянином ОСОБА_8 захоплено частину земельної ділянки площею 0,0090 га., яка фактично перебуває у користуванні гр.ОСОБА_2, та земельну ділянку площею 0,0040 га. залізно дорожньої станції Львівської залізниці. При цьому зазначено, що відповідачем самовільно споруджено на земельній ділянці бетонну огорожу без відповідних договорів та рішень.

На її неодноразові звернення відновити стан земельної ділянки та звести бетонну огорожу відповідач не реагує, чим порушується її право на вільне та безперешкодне ви користування присадибної земельної ділянки, власником якої вона являється.

На підставі наведеного позивачка просила суд винести рішення, яким зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні позивачкою земельною ділянкою в розмірі 0,0090 га., яка розташована по вул. Миру №33 «а» в с. Костилівка, Рахівського району, Закарпатської області, шляхом знесення самовільно зведеної бетонної огорожі. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

14.12.2015 ОСОБА_7 звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності.

Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Костилівської сільської ради, Рахівського району від 30 серпня 2002 року, йому надано безкоштовно, у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га. для ведення особистого селянського господарства в с. Костилівка по вул. Миру 32 (біля залізної дороги). Вказану ділянку він використовує по даний час. Крім того, рішенням Костилівської сільської ради від 23 квітня 2001 року, йому надано земельну ділянку площею 0,078 га. Для будівництва індивідуального будинку та господарських споруд в с.Костилівка, по вул. Миру. Відповідно до акту перенесення меж земельної ділянки в натурі, земельна ділянка виділена довжиною 40,5 м. та шириною в кінці ділянки 18,7 м.по межі з залізничною дорогою.

З отриманої копії первісної позовної заяви ОСОБА_2, йому стало відомо, що 27 листопада 2014 року рішенням сесії Костилівської сільської ради затверджено проект із землеустрою,щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0685 га. в с.Костилівка по вул. Миру 33 «а». Вказане рішення винесено після погодження меж земельної ділянки рішенням Костилівської сільської ради від 28 квітня 2014 року, з якого вбачається, що він не хоче погодити межу земельної ділянки ОСОБА_2 «в зв'язку з неприязними відносинами».

Вважає, що вищевказаним рішенням ОСОБА_2 надано у власність частину земельної ділянки яка належала йому. Дозвіл на вилучення у нього земельної ділянки ніхто не питав.

ОСОБА_7 у зустрічній позовній заяві просив рішення 20 сесії 6 скликання Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області від 28 квітня 2014 року за №465, яким вирішено погодити межі земельної ділянки в с.Костилівка по вул. Миру між землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7; рішення 23 сесії 6 скликання Костилівської сільської ради від 27 листопада 2014 року № 525, яким вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування будинку та передати у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_2, площею 0,068 га. в с.Костилівка по вул. Миру 33 «а» - скасувати. Також просить скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.12.2014 на земельну ділянку, кадастровий номер якої :06:001:0025 в с. Костилівка, вул. Миру №33, «а» видане на ім'я ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 02.02.2016 первісну та зустрічну позовні заяви об'єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 02.08.2016 до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Регіональну філію Львівська залізниця.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги первинної позовної заяви підтримали, просили такі задовольнити з підстав наведених в позові. Щодо зустрічної позовної заяви, то в задоволенні такої просили відмовити, оскільки відповідачами не наведено жодних передбачених законодавством підстав, для припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Представники відповідача за первісним позовом а позивача за зустрічним ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали, вважають їх безпідставними та просять відмовити в їх задоволенні. Щодо зустрічної позовної заяви, то вимоги такої підтримують та просять задовольнити таку в повному обсязі.

Представник Костилівської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова ОСОБА_9 надав суду заяву, в якій просить вказану справу розглянути без участі їх представника. Первинні позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи без самостійних вимог Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в судове засідання не з'явився. Представник по довіреності ОСОБА_10 надав суду заяву, в якій просив вказану справу розглянути без участі їх представника. Одночасно з заявою, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 25.08.2014 актом прийому-передачі межових знаків на зберігання наданих ОСОБА_2, в п.3 зазначено, що власники/землекористувачі суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявляють, тобто підписом представника Львівської залізниці ОСОБА_11 підтверджено факт, що наявна земельна ділянка кадастровим номером :06:001:0025 площею 0,0685 га., яка знаходиться в с. Костилівка по вул. Миру №33 «а», Рахівського району, Закарпатської області, і яка відводилась у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не накладається на смугу відведення Львівської залізниці. В даному випадку інтереси Львівської залізниці не порушуються.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

15.12.2017 набрав чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів". Згідно п.9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи викладене, вказана справа розглядатиметься за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Нормами статтей 76 81 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо первинного позову.

Стаття 41. Конституції України, передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 152 ЦК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею 0,0685 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с.Костилівка по вул. Миру №33 "а", Рахівського району, Закарпатської області.

З акту обстеження земельної ділянки складеного 19 травня 2014 року депутатською комісією Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, слідує, що ОСОБА_7 не має Державного акту на право володіння земельною ділянкою. Громадянином ОСОБА_8 захоплено частину земельної ділянки площею 0,0090 га., яка фактично перебуває у користуванні гр.ОСОБА_2, та земельну ділянку площею 0,0040 га. залізно дорожньої станції Львівської залізниці. При цьому зазначено, що відповідачем самовільно споруджено на земельній ділянці бетонну огорожу без відповідних договорів та рішень.

Відповідач та його представники стверджують, що жодної земельної ділянки він не захоплював, а бетонну огорожу спорудив на своїй земельній ділянці, та вважає, що ОСОБА_2 незаконно набула право власності на спірну земельну ділянку. При цьому, жодного правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності чи право користування ним даною земельною ділянкою ним не надано. Окрім того, факт відсутності таких стверджується і актом сільської ради а також доведене матеріалами справи.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_7, захопив частину земельної ділянки площею 0,0090 га., яка фактично перебуває в користуванні ОСОБА_2, спорудивши на ній бетонну огорожу, не маючи на те жодних правових підстав, оскільки не являється, у встановленому законом порядку, власником земельної ділянки. Вказаними діями, відповідач обмежив право позивачки у здійсненні права власності на належну їй земельну ділянку, а саме у її вільному та безперешкодному користуванні.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги первісної позовної заяви підлягають до задоволення.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з задоволенням первісних позовних вимог з відповідача ОСОБА_7 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_2 павлівни 4857 гривень 20 копійок судових витрат, які складаються з оплаченого позивачкою судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок та 4613 гривень 60 копійок витрат позивачки за надану правову допомогу.

Аналізуючи вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 до Костилівської сільської ради, ОСОБА_2 тетяни Павлівни про визнання недійсними та скасування рішень та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Так, рішенням Костилівської сільської ради від 28 квітня 2014 року №465 вирішено погодити межі земельної ділянки в с.Костилівка, по вул. Миру між землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Вказане рішення винесено в зв'язку з тим, що ОСОБА_7, через неприязні відносини,відмовлявся погоджувати межі ОСОБА_2

Рішенням Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області від 27.11.2014 №525 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передано їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,0685 га.

Право власності на вищевказану ділянку громадянкою ОСОБА_2 зареєстроване у встановленому законом порядку, про що свідчить свідоцтво про право власності №31247673 від 18.12.2014.

Позивач за зустрічним позовом, вважає, що вищевказані рішення Костилівської сільської ради та свідоцтво про право власності є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки Рішенням Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області від 23 квітня 2001 року йому надано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,078 для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд по вул. Миру в с.Костилівка, та рішенням Костилівської сільської ради від 30 серпня 2002 року йому надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га. для ведення особистого селянського господарства по вул. Миру 32 (біля залізничної дороги).

ОСОБА_7 вважає, що надаючи право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, не враховано те, що до складу її земельної ділянки входить частина належної йому земельної ділянки, при цьому дозвіл на вилучення у нього земельної ділянки ніхто не питав. Однак, жодного належного та допустимого чи документального підтвердження того, що існує будь-яка накладка земельних ділянок ОСОБА_7, окрім голослівних пояснень, суду не надано.

Окрім того, суд звертає окрему увагу на те, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду рішення Костилівської сільської ради від 30.08.2002, на яке він посилається як на підставу заявлених ним вимог, що взагалі ставить під сумнів існування такого.

Заявляючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 фактично просить припинити право власності ОСОБА_2 на належну їй земельну ділянку.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Стаття 140 ЗК України передбачає, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Вказаний перелік є вичерпним.

До вказаного висновку прийшов і Верховний суд України у своїй Постанові від 12 вересня 2012 року.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити як у безпідставних та недоведених.

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволення зустрічних позовних вимог, судові витрати за зустрічним позовом слід віднести за рахунок ОСОБА_7 як позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: Костилівська сільська рада, Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_7, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 усунути перешкоди громадянці ОСОБА_2, мешканці с. Костилівка, вул. Миру №33 "а", Рахівського району, Закарпатської області у користуванні земельною ділянкою в розмірі 0,0090 га., по вул. Миру №33 "а" в с.Кростилівка, Рахівського району, Закарпатської області, шляхом знесення самовільно зведеної бетонної огорожі.

Стягнути з ОСОБА_7, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 "а", Рахівського району, Закарпатської області 4857 (чотири тисячі вісімсот п'ятдесят сім) гривень 20 копійок судових витрат.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Регіональна Філія "Львівська залізниця" про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності - залишити без задоволення.

Судові витрати за зустрічною позовною заявою віднести за рахунок ОСОБА_7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текстом рішення суду складено 30 березня 2018 року.

Головуюча: Бліщ О.Б.