Постанова

Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 461/9342/15-ц

провадження № 61-3714св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2016 року у складі судді Лялюк Є. Д., та рішення апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Бакуса В. Я., Гірник Т. А., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про стягнення грошових коштів, визнання порушення права на отримання компенсаційних витрат.

Позов мотивовано тим, що 13 травня 2013 року позивач через повіреного ОСОБА_4 уклала договір депозиту № ВДБ-88143:978 із Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк») на грошову суму у розмірі 350 евро терміном до 13 листопада 2014 року. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк», згідно з яким із 22 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Терра Банк». Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк» (далі - ПАТ «ПБ «Кристалбанк») набуло зобов'язань щодо повернення в межах гарантованої суми відшкодування вкладникам грошових коштів, залучених ПАТ «Терра Банк». Із 13 січня 2015 року ПАТ «ПБ «Кристалбанк» розпочало виплати коштів вкладникам ПАТ «Терра Банк» за договорами банківського вкладу, а також за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). На підставі договору доручення ПАТ «ОТП Банк» проводило виплати компенсаційних витрат. 13 січня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату компенсаційних коштів за її вкладом відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте відповідач протиправно повідомив про можливість отримання коштів лише 20 січня 2015 року. Повірений ОСОБА_4 20 січня 2015 року звернувся до регіонального відділення ПАТ «ОТП Банк» по вул. І. Франка, 20 у м. Львові, проте відділення протиправно відмовило у видачі компенсаційних коштів. Протиправність дій відповідача підтверджена рішенням суду від 15 травня 2015 року у справі № 752/6053/15-ц. У зв'язку з цим вважає, що відповідач протиправно користувався її коштами із 13 січня 2015 року, тому повинен нести відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, у вигляді сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат. Крім того, посилається на наявність підстав, передбачених статтею 1061 ЦК України, для стягнення процентів відповідно до облікової ставки Національного банку України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на свою користь проценти за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до облікової ставки Національного банку України з 13 січня 2015 року; стягнути три проценти річних та інфляційні втрати за неправомірне користування коштами з 13 січня 2015 року; визнати порушення її права на отримання компенсаційних виплат відділенням ПАТ «ОТП Банк» по вул. І. Франка, 20 у м. Львові.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що для здійснення ПАТ «ОТП Банк» виплат вкладникам ПАТ «ПБ «Кристалбанк» здійснювало переказ коштів на картрахунок АТ «ОТП Банк» окремими траншами в національній валюті України. Термін здійснення виплат коштів вкладникам закінчився 12 березня 2015 року, а вже наступного дня - 13 березня 2015 року ПАТ «ОТП Банк» повернуло ПАТ «ПБ «Кристалбанк» грошові кошти у сумі 6 828 175 грн 24 коп. невиплачених відшкодувань. Таким чином, відповідач не користувався грошовими коштами позивача. Більше того, у правовідносинах, які виникли між сторонами у справі, банк не є боржником, а позивач - кредитором, оскільки між сторонами не виникало жодних зобов'язальних правовідносин, які б прострочив банк. Договір, на підставі якого АТ «ОТП Банк» здійснювало виплати, укладено не з позивачем, а з ПАТ «ПБ «Кристалбанк». Посилаючись на викладене, вважає відсутніми підстави для застосування статті 625 ЦК України, а також статті 1061 ЦК України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня

2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог про визнання порушення права на отримання компенсаційних витрат відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки договір, на підставі якого ПАТ «ОТП Банк» здійснювало виплати, укладено не з позивачем, а з ПАТ «ПБ «Кристалбанк». У правовідносинах, які виникли між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», банк не є боржником, а позивач кредитором, оскільки між сторонами не виникало жодних зобов'язальних правовідносин та грошових зобов'язань, які б ПАТ «ОТП Банк» прострочило. Отже, ПАТ «ОТП Банк» не користувалося грошовими коштами позивача. Разом із цим суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог за статтею 1061 ЦК України щодо стягнення з ПАТ «ОТП Банк» процентів на банківський вклад.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 квітня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ОТБ Банк» на користь ОСОБА_3 1,50 євро, що еквівалентно 44 грн 72 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ОТБ Банк» у дохід держави 1 378 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях, а оскільки договір депозиту укладено в іноземній валюті - євро, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат. Разом із тим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за період із 20 січня до 12 березня 2015 року, що становить 52 дня, у сумі 1,50 євро (350 євро х 3 % : 100 : 365 днів х 52 дня), що еквівалентно 44,72 грн. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача процентів на банківський вклад на підставі статті 1061 ЦК України, зазначивши, що відповідач не укладав із позивачем договору банківського вкладу, а отримав від ПАТ «ПБ «Кристалбанк» кошти для виплат вкладникам ПАТ «Терра Банк» лише компенсаційних виплат. Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи три відсотки річних від простроченої суми, апеляційний суд вважав, що в такий спосіб визнано порушення прав позивача та захищено її права, а тому з урахуванням статті 16 ЦК України, яка передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб визнання порушення права.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані рішення судів першої й апеляційної інстанцій, які заявник просить скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час розгляду справи місцевий суд не сприяв у встановленні фактичних обставин справи, не надав представнику позивача доступу до матеріалів справи, крім того, не розглянув заяву про відвід судді Лялюк Є. Д., влаштував судову тяганину, не допускаючи до правосуддя, видав незавірене рішення. Апеляційний суд не виконав вимогу частини шостої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому безпідставно не задовольнив позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року до Верховного Суду передано вищевказану цивільну справу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 13 травня 2013 року між ПАТ «Терра Банк» (в особі директора Львівської дирекції (відділення № 16) та ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_3, укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ВДБ-88143:978 з виплатою процентів щомісячно «депозит батьківський».

Відповідно до цього договору банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 350 євро строком на 18 місяців, до 13 листопада 2014 року, зі сплатою 10 %.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року, задоволено позов ОСОБА_3 та визнано протиправною відмову ПАТ «ОТБ Банк» у видачі компенсаційних коштів за вищевказаним договором депозиту повіреному ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої 2 березня 2012 року державним нотаріусом Кузнецовської міської державної нотаріальної контори Рівненської області Ріцькою Г. І., зареєстрованої у реєстрі за № 289.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк», згідно з яким із 22 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Терра Банк».

ПАТ «ПБ «Кристалбанк» набуло зобов'язань щодо повернення в межах гарантованої суми відшкодування вкладникам грошових коштів, залучених ПАТ «Терра Банк».

За договором від 13 січня 2015 року № 1 з додатковими договорами від 5 лютого 2015 року № 1-1, від 12 лютого 2015 року № 1-2, від 3 березня 2015 року № 1-3, від 10 березня 2015 року № 1-4 про здійснення виплат вкладникам ПАТ «ПБ «Кристалбанк» ПАТ «ОТП Банк» зобов'язалося від імені та за рахунок ПАТ «ПБ «Кристалбанк» здійснити виплати коштів вкладникам ПАТ «ПБ «Кристалбанк» траншами на підставі реєстру вкладників, які мають право на отримання коштів за вкладами.

20 січня 2015 року представник позивача на підставі вищевказаної довіреності від 2 березня 2012 року звернувся в інтересах позивача до керівника Львівського регіонального відділення ПАТ «ОТП Банк» із заявою про виплату грошових коштів згідно з умовами договору банківського вкладу від 13 травня 2013 року № ВДБ-88143:978.

6 лютого 2015 року листом № 600-01-5/69 керуючого регіональним відділенням ПАТ «ОТП Банк» у м. Львів представнику позивача відмовлено в отриманні коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на те, що пред'явлена ним довіреність не містить достатнього обсягу повноважень.

Таким чином, установлено, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті коштів.

Відповідно до додаткового договору від 10 березня 2015 року № 1-4 до договору від 13 січня 2015 року № 1 про здійснення виплат вкладникам ПАТ «ПБ «Кристалбанк» термін здійснення виплат відповідачем вкладникам коштів здійснювався по 12 березня 2015 року включно.

При розгляді вказаної вище справи судом установлено преюдиційний факт - визнано протиправною відмову ПАТ «ОТБ Банк» у видачі компенсаційних коштів за договором депозиту, який зазначено вище.

Також установлено, що на наступний день після закінчення терміну, протягом якого ПАТ «ОТБ Банк» мало право на здійснення виплат коштів вкладникам ПАТ «ПБ «Кристалбанк», тобто 13 березня 2015 року, відповідач ПАТ «ОТБ Банк» повернув відповідно до пункту 2.2.5 договору вказаному банку 6 828 175 грн 24 коп. невиплачених відшкодувань, що підтверджується випискою з особового рахунку ПАТ «ОТБ Банк».

Пунктом 4.1 вищевказаного договору від 13 січня 2015 року передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони (ПАТ «ПБ «Кристалбанк» та ПАТ «ОТБ Банк») несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Зобов'язальні правовідносини, які належать до грошових і виникли між сторонами, мають самостійний характер і пов'язані з відносинами банківського вкладу та порядку його виплати.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, при розгляді справи встановлено, що на час звернення позивача до відповідача про виплату компенсаційних виплат існувало зобов'язання відповідача виплатити позивачу грошові кошти, і це зобов'язання є грошовим; доведено наявність прострочення виконання зобов'язання неправомірною поведінкою відповідача з 20 січня 2015 року (з часу звернення позивача до відповідача про виплату коштів) до 12 березня 2015 року (до часу знаходження коштів, які підлягали виплаті відповідно до вищевказаних договорів між ПАТ «ПБ «Кристалбанк» та ПАТ «ОТБ Банк».

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, і доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не виконав вимогу частини шостої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому безпідставно не задовольнив позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, таких висновків не спростовують.

Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів на банківський вклад на підставі статті 1061 ЦК України, оскільки відповідач не укладав із позивачем договору банківського вкладу, а отримав від ПАТ «ПБ «Кристалбанк» кошти для виплат вкладникам ПАТ «Терра Банк» лише компенсаційних виплат.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, належним чином дослідив докази у справі і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, а також достатньо повно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що місцевий суд не сприяв у встановленні фактичних обставин справи, не надав представнику позивача доступу до матеріалів справи, крім того, не розглянув заяву про відвід судді Лялюк Є. Д., влаштував судову тяганину, не допускаючи до правосуддя, видав незавірене рішення, є безпідставними, враховуючи, що рішення й додаткове рішення місцевого суду обґрунтовано скасовано апеляційним судом.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко
С. О.Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик