АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5911/17 22-ц/774/552/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 182/5911/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Видрик А.А.,

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс" "Іскра",ОСОБА_2, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року про повернення позовної заяви позивачу, яка постановлена суддею Кобеляцькою Шаховал І.О. у м. Нікополі,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 рокуповернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс" "Іскра", ОСОБА_2, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на автомобіль і зняття арешту, позивачу на підставі п.3 ч.3 ст.121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду. В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд в ухвалі висловив свої мотиви по суті заявлених вимог, надав оцінку доказам, що не передбачено при вирішенні питання про відкриття провадження. Судом помилково застосовано положення п.3 ч.3 ст.121 ЦПК України, не врахував, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, не діє в інтересах інших осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався п.3 ч.3 ст. 121 ЦПК України й виходив з того, що власники спірного автомобіля ОСОБА_2 не уповноважував позивача звертатись до суду із позовом про захист порушених прав, тому дійшов висновку, що у ОСОБА_1 відсутні повноваження для ведення справи в суді.

Однак, колегія суддів вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України ( в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) заява також повертається у випадках, коли заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Проте, з огляду на позовну заяву та матеріали справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в своїх інтересах, та за захистом порушених, на його думку прав, не діючи в інтересах жодних осіб.

Згідно положення ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, висновок суду про подачу ОСОБА_1 позовної заяви без наявності повноважень не відповідає діючому законодавству.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що позовна заява повернута позивачу ОСОБА_1 із порушенням вимог процесуального законодавства, чим порушено право позивача на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у звязку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року скасувати.

Направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс" "Іскра", ОСОБА_2, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на автомобіль і зняття арешту, до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі згідно вимог процесуального законодавства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: