Справа № 487/6100/17
Провадження № 2/487/685/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07.03.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря Попович А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Універсальна біржа «Південь» про визнання правочину дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним, в обгрунтування якого зазначили, що 07.07.2000 року між ними та відповідачем було укладено на Універсальній біржі «Південь» договір купівлі-продажу 10/100 частки домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 33. Право власності на вказану частку домоволодіння було зареєстровано в КП ММБТІ за реєстраційним №15. Умови договору сторонами виконано, проте не було нотаріально його посвідчено, оскільки на час укладення, договори, зареєстровані на товарній біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. У звязку з відмовою нотаріуса та компетентних органів визнати правочин дійсним та виконаним, були змушені звернутися до суду з даним позовом.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, представник позивачів ОСОБА_5 надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку, відзив до суду не надав, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи Універсальної біржи «Південь» в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку, письмових пояснень до суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2000 року в м. Миколаєві на Універсальній біржі «Південь» між позивачами ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 10/100 частки домоволодіння, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 33.

Вказане нерухоме майно належало відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, виданого та посвідченого державним нотаріусом третьої Миколаївської держнотконтори 22.03.1994 року, що зареєстроване Миколаївському обласним бюро технічної інвентаризації за реєстровим №3642 від 01.09.1994 року.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 12.05.1995 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору купівлі-продажу №1235 від 07.07.2000 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній біржі «Південь», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Відповідно до повідомлення КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №417 від 22.02.2018 року право приватної власності на 10/100 частки домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, 33 зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2000 р., укладеного на ТБ «Південь», зареєстровано 13.07.2000 р.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_4 і покупцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, які при цьому виступали членами біржи, про що зазначено в самому договорі.

Отримавши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» права власності на частку домоволодіння, яку покупці придбали за договором купівлі-продажу №1235 від 07.07.2000 року, що зареєстрований на Універсальній товарній біржі « Південь», держава цим самим визнала право власності покупця на частку домоволодіння, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2000 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору №1235 від 07.07.2000 року, зареєстрованого на Універсальній біржі «Південь», за яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ОСОБА_2 купили 10/100 частку домоволодіння по вул. 1 Слобідська, 33 в м. Миколаєві.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - 10/100 частки домоволодіння по вул. 1 Слобідська, 33 в м. Миколаєві від 07.07.2000 року, реєстраційний №3642, оформленого на Універсальній біржі «Південь», дійсним. А за такого, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 279, 280-282, 354 ЦПК України, ст. ст. ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: м. Миколаїв, 1 Слобідська, буд. 33, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1), ОСОБА_3 (місце проживання: м. Миколаїв, 1 Слобідська, буд. 33, реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_2), ОСОБА_2 (місце проживання: м. Миколаїв, 1 Слобідська, буд. 33, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3), до ОСОБА_4 (місце проживання невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків: відсутні відомості) про визнання правочину дійсним - задовольнити. Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1235 на 10/100 частку домоволодіння по вул. 1 Слобідська, 33 в м. Миколаєві, укладений на Універсальній біржі «Південь» 07 липня 2000 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя З.М.Сухаревич