Справа № 183/5789/17
№ 2/183/917/18
23 лютого 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Петрієнко В.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи: сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 109 в будинку №5 по вул. Паланочна (колишня назва Комсомольська) в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він являється власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.10.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_4
В зазначеній вище квартирі зареєстрований позивач, його дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_2 разом з дитиною з 2010 року не проживають в квартирі, що підтверджується відповідним актом, адреса їх проживання позивачу не відома. Відомо тільки те, що ОСОБА_2 з дитиною проживає разом зі своїм чоловіком, тобто створила сімю. Однак, проживаючи за іншою адресою, відповідачі залишаються зареєстрованими у квартирі, позивач сплачує комунальні послуги в тому числі і за них, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Наявність їх реєстрації у квартирі порушує права позивача вільно, на свій розсуд, розпоряджатися своєю власністю. У звязку з зазначеним, позивач посилаючись на ст.ст. 391, 405 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 109 в будинку №5 по вул. Паланочна в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, вважається такими, що повідомлені належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем реєстрації, а також шляхом розміщення повітки-повідомлення на сайті судової влади, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник органу опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради звернувся до суду з заявою в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, одночасно повідомляє, що за інформацією управління освіти встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в закладах освіти м. Новомосковська не навчається і в списках не значиться.
Ухвалою суду від 30 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справа розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає даний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2, яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.10.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 2-528, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017 року(а.с.7-8).
Згідно довідки про склад сімї № 4850 від 07.11.2017 року, а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в зазначеній квартирі зареєстрованими значиться відповідачі по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являються членами сім'ї власника (а.с.17,26).
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї (в тому числі колишній член сім"ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Суду подано акт квартального комітету № 4849 від 07 листопада 2017 року, складений старшим інспектором відділу реєстрації обліку громадян ОСОБА_5, за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані але не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27).
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідачів у належній йому на праві власності квартирі, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 109 в будинку №5 по вул. Паланочна в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та ОСОБА_2 з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 109 в будинку №5 по вул. Паланочна (колишня назва Комсомольська) в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.