АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-6154/10 Головуючий суддя І інстанції Грищенко І.О.
Провадження № 22-ц/790/260/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Коваленко І.П., Котелевець А.В.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-6154/10 за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати послуг централізованого теплопостачання, з апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2010 року (суддя Шишкін О.В.), -

встановив:

У березні 2010 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (КП «Харківські теплові мережі») звернулось до суду з позовом, у якому просили стягнути з до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість з оплати послуг централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2004 року по 31 січня 2010 року у розмірі 3088 грн. 26 коп.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2010 року позов задоволено. Стяґнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість з оплати послуг теплопостачання за період з 01 січня 2004 року по 31 січня 2010 року у розмірі 3088 грн. 26 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 14 травня 2010 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за період з 31 січня 2007 року по 31 січня 2010 року. В обґрунтування скарги посилався на сплив позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період до 01 січня 2007 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг централізованого теплопостачання, які за місцем проживання відповідачів - квартирі АДРЕСА_1, надає КП «Харківські теплові мережі».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які є споживачами послуг централізованого теплопостачання, що надаються КП «Харківські теплові мережі», своїх обов'язків щодо своєчасної оплати наданих послуг належним чином не виконували, що є підставою для стягнення з них заборгованості за період з 01 жовтня 2004 року по 31 січня 2010 року у розмірі 3088 грн.26 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 та 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Встановлено та не заперечується відповідачами, що надані їм КП «Харківські теплові мережі» послуги оплачувались не в повному обсязі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як убачається із наданої представником ОСОБА_2 відомості нарахувань та оплати послуг, у червні 2004 року, квітні 2007 року та квітні 2008 року відповідачами здійснювалась оплата наданих послуг у розмірі, що значно перевищував розмір нарахованої позивачем до сплати за вказані місяці суми, тобто вчинялись дії, які свідчать про визнання ними свого боргу, КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом у березні 2010 року, а тому підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2004 року по 31 січня 2010 року не вбачається.

Правильність розрахунку відповідачами не заперечується.

Разом з тим не можна погодитись з висновками суду про стягнення в дохід держави з ОСОБА_2 державного мита, оскілки відповідач є інвалідом першої групи, а тому звільнений від його сплати, вказані судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 в дохід держави державного мита - скасуванню, із залишенням в іншій частині рішення суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави державного мита скасувати.

Вказані судові витрати компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.П. Коваленко

А.В. Котелевець