Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 609/432/15-ц

провадження № 61-4446 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - служба у справах дітей Шумської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_8, на рішення Шумського районного суду Тернопільської області у складі судді Ящук Т. М., від 30 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Костіва О. З., Жолудько Л. Д., Кузьми Р. М., від 31 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Шумської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та примусове виселення з квартири.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Оскільки у квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_9, просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом її виселення та зобов'язати відповідачів, які є батьками неповнолітньої дитини, зняти її з реєстраційного обліку вказаної квартири.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прилюдні торги, на підставі яких позивач набув право власності на вказану квартиру, у судовому порядку визнані недійсними, а тому відсутні підстави для задоволення позову про виселення неповнолітньої дитини, зареєстрованої в цій квартирі.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю підстав для застосування вимог статей 391 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що свідоцтво про право власності на зазначену квартиру є чинним, у судовому порядку не скасовано, а тому він як власник цієї квартири має право вимагати усунення перешкод у її користуванні, шляхом виселення осіб, які в ній зареєстровані.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 5 березня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 укладено іпотечний договір, за умовами якого з метою забезпечення виконання умов договору безпроцентної позики, в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_10

20 лютого 2013 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначену квартиру.

Згідно з протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 став переможцем прилюдних торгів, які відбулись 27 листопада 2013 року.

На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції 27 листопада 2013 року, приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Тернопільської області,

10 грудня 2013 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації зазначеної квартири, які відбулися 27 листопада 2013 року.

Згідно з довідкою, виданою 25 грудня 2013 року Шумською міською радою Тернопільської області, у вказаній квартирі проживає ОСОБА_9,

2005 року народження, батьками якої є відповідачі.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, з'ясувавши характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, правильно виходили із того, що прилюдні торги, на підставі яких позивач набув право власності на вказану квартиру, у судовому порядку визнані недійсними, а тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, підставою для набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру були проведені прилюдні торги, які у судовому порядку були визнані недійсними. Наявність державної реєстрації речового права ОСОБА_4 на нерухоме майно не є підставою набуття такого права, а є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що свідоцтво про право власності, видане на ім'я позивача, є чинним та у судовому порядку не скасовано на законність ухвалених судових рішень не впливають, оскільки внаслідок скасування судом підстави видачі свідоцтва про право власності на майно (визнання правочину купівлі-продажу недійсним) позивач не набув права власності на придбане з прилюдних торгів майно, а не будучи власником майна, не мав правових підстав звертатись з негаторним позовом щодо усунення перешкод в користуванні майном.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк