П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді : Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - Здолбунівський районний центр зайнятості,

відповідач 1 - ОСОБА_1,

відповідач 2 - управління Пенсійного фонду України в Здолбінівському районі,

розглянувши апеляційну скаргу Здолбунівського районного центру зайнятості на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року в справі № 562/986/17-ц за позовом Здолбунівського районного центру зайнятості до ОСОБА_1, управління Пенсійного фонду України в Здолбінівському районі про стягнення матеріальної шкоди, ухваленого під головуванням судді Мички І.М. об 12 год. 01 хв. в приміщенні Здолбунівського районного суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И В :

20 березня 2017 року Здолбунівський районний центр зайнятості звернувся в Здолбунівський районний суд Рівненської області із позовною заявою, в якій зазначив, що ОСОБА_1, не маючи права на отримання допомоги по безробіттю, відповідно до частин 2,3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», так як з 07 листопада 2006 року їй була призначена та виплачувалась пенсія за вислугою років, 24 листопада 2010 року звернулася до Здолбунівського районного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/113/2018 Головуючий у 1 інстанції : Мичка І.М. Доповідач : Григоренко М.П.

На підставі поданих ОСОБА_1 недостовірних даних, згідно яких вона нібито не отримує пенсію, що також стверджувалось відповідною довідкою із управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі, останній було незаконно надано статус безробітної, призначено та виплачено допомогу по безробіттю за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, в розмірі 27 496,08 грн., що було виявлено в ході проведення 19.10.2016 року верифікації, призначеної відповідно до листа Державної служби зайнятості №ДЦ-01-6471/6-16 від 16.09.2016 року.

Вважаючи, що ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі спільними неправомірними діями завдали майнову шкоду Здолбунівському районному центру зайнятості, останнє просило суд стягнути на його користь із відповідачів в солідарному порядку 27 496,08 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року у задоволенні позову Здолбунівського районного центру зайнятості відмовлено у повному обсязі.

19 жовтня 2017 року позивачем подано апеляційну скаргу на вказане судове рішення.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, у зв'язку із чим апеляційна скарга Здолбунівського районного центру зайнятості на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області за правилами Цивільно-процесуального кодексу України, редакція якого чинна з 15 грудня 2017 року.

Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням та вважаючи його незаконним, позивач в своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його позовних вимог, оскільки згідно наданих ним доказів та наведених обґрунтувань безперечно було доведено наявність вини відповідачів у завданні позивачу майнової шкоди, в результаті виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, в розмірі 27 496,08 грн., на отримання якої остання взагалі не мала будь-якого права.

Судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що обманними діями УПФУ в Здолбунівському районі (правонаступником якого є Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області), що полягали у наданні для пенсіонерки ОСОБА_1 довідки, яку остання пред'явила до Здолбунівського районного центру зайнятості, і в якій містилася недостовірна інформація про те, що ОСОБА_1 на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

При цьому, відповідачем 2 було визнано в судовому засіданні те, що посадовими особами управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі було незаконно знято ОСОБА_1 з обліку та припинено виплату пенсії.

Законодавством виділено лише одну правову підставу для невиплати особі пенсії по вислузі років - це «призначення на роботу, яка дає право на цей вид пенсії».

Пенсійним органом незаконно було призупинено виплату пенсії для ОСОБА_1 та після отримання нею в повному обсязі допомоги по безробіттю виплачено пенсію, в тому числі, за період перебування на обліку в Здолбунівському районному центрі зайнятості.

Вважає, що такі дії відповідачів призвели до того, що ОСОБА_1 за період з 24.11.2010 року по 10.04.2012 року отримала і пенсію, і виплату допомоги по безробіттю, що є грубим порушенням норм чинного законодавства України.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У поданих відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, кожний окремо, вказують, що вважають рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В ході апеляційного розгляду справи представник Здолбунівського районного центру зайнятості Федорчук В.Б. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_3 та представник Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Назаревич Т.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, заслухавши пояснення учасників, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що 07 липня 2006 року відповідачу ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугою років, яку остання отримувала до 01 листопада 2010 року, поки не звернулась до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі із відповідною заявою про припинення їй виплати цієї пенсії.

24 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Здолбунівського районного центру зайнятості із заявою про взяття її на облік, як безробітної, а в наступному останній було призначено та виплачено допомогу по безробіттю за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, в розмірі 27 496,08 грн.

З 10 квітня 2012 року управлінням Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі було відновлено виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, у зв'язку із поданням останньою відповідної заяви, в якій та вказувала, що більше не має статусу безробітної, у зв'язку із чим їй в наступному було відновлено виплату пенсії за вислугу років починаючи із з 17.11.2010 року.

Дані обставини визнаються всіма учасниками справи і їх ніхто не оспорює.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив із того, що будь-якої вини відповідачів у взятті ОСОБА_1 на облік, як безробітної, а також призначення та виплати їй допомоги по безробіттю за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, в розмірі 27 496,08 грн., немає, оскільки, на думку Здолбунівського районного суду, саме із вини працівників позивача не було належним чином перевірено та встановлено наявність чи відсутність у ОСОБА_1 права перебувати на обліку у центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю, оскільки остання жодним чином не приховувала від Здолбунівського районного центру зайнятості факт отримання пенсії за вислогою років і саме за рекомендацією посадових осіб позивача вона звернулась із заявою до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі про припинення виплати їй раніше призначеної пенсії.

Крім того, обґрунтовуючи правомірність отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, суд першої інстанції вказав, що саме в цей період пенсія останній фактично не нараховувалась та не виплачувалась, а тому саме ця обставина має суттєве значення при вирішенні даної цивільної справи по суті.

Статтею 213 ЦПК України, редакція якої була чинна на час розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, оскільки під час вирішення цієї справи по суті судом першої інстанції було неналежним чином вирішено всі питання, які він мав вирішити у відповідності до положень ст. 214 ЦПК України, в тій же редакції, а також не вірно було оцінено фактичні обставини справи та не застосовано матеріальні норми, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, у зв'язку із чим рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення.

Відповідно до пункту «г» частини 3 статі 2 Закону України «Про зайнятість населення», який був чинний в період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, не могли бути визнані як безробітні особи, які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.

Статтею 68 Конституції закріплено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У відповідності до частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

По справі однозначно встановлено, що на день звернення до Здолбунівського районного центру зайнятості із заявою про взяття її на облік, як безробітної, ОСОБА_1 вже було призначено пенсію за вислугою років, яку вона отримувала починаючи із 07 липня 2006 року, тобто, станом на 24 листопада 2010 року остання вже мала статус особи, яка скористалась своїм правом на отримання пенсії за вислугою років, а тому, на переконання апеляційного суду, у відповідності до пункту «г» частини 3 статі 2 Закону України «Про зайнятість населення», вищевказаний відповідач за будь-яких обставин не могла бути визнана безробітною та отримувати у зв'язку із цим відповідну соціальну допомогу, незалежно від того, як конкретні посадові особи центру зайнятості на свій розсуд трактували положення чинного законодавства з даного приводу і давали ті чи інші рекомендації відповідачу ОСОБА_1, до яких остання має право звернутись із окремими вимогами, якщо вважає, що в результаті їхніх непрофесійних дій їй було завдано ті чи інші збитки.

Та обставина, що ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі із заявою про припинення виплати їй пенсії за вислугою років і що їй було видано у зв'язку із цим відповідну довідку, яку вона в наступному надала позивачу для отримання статусу безробітної, в даному випадку будь-якого правового значення не має, оскільки навіть із припиненням виплати пенсії за вислугою років, остання жодним чином не втратила статус особи, яка скористалась своїм правом на призначення пенсії за вислугою років, в контексті пункту «г» частини 3 статі 2 Закону України «Про зайнятість населення», який був чинний в період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року.

Теж саме також стверджується і тим, що із матеріалів справи однозначно вбачається і це не заперечується жодного із сторін у справі, що 11 травня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі із заявою про поновлення виплати їй пенсії за вислугою років і, більше того, остання отримала пенсію за весь період, коли вона перебувала у статусі безробітної, тобто, за період 24.11.2010 по 10.04.2012 року.

Таким чином, за період 24.11.2010 по 10.04.2012 року ОСОБА_1 одночасно збагатилась як за рахунок допомоги по безробіттю, так і за рахунок пенсії, що взагалі не відповідає чинному законодавству України і стало очевидним для позивача лише після проведення 19.10.2016 року верифікації, призначеної відповідно до листа Державної служби зайнятості №ДЦ-01-6471/6-16 від 16.09.2016 року.

Частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із змісту наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 від 24 листопада 2010 року (а.с. 4) слідує, що остання при зверненні до Здолбунівського районного центру зайнятості не вказала про те, що вона має право на отримання пенсії за вислугою років і що їй така пенсія вже була призначена, незважаючи на те, що в примітці бланку цієї заяви чітко зазначено про те, що особа має вказати чи має вона право на пенсію чи ні, в тому числі і за вислугою років.

Оцінюючи зміст вказаної заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що не надання ОСОБА_1 вичерпної інформації щодо наявності у неї права на отримання пенсії за вислугою років при заповненні цієї заяви і стало в першу чергу наслідком неправомірного отримання останньою в подальшому допомоги по безробіттю за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, в розмірі 27 496,08 грн., незалежно від того, чи повинні були посадові особи центру зайнятості ще у будь-який спосіб перевіряти цю інформацію самостійно, маючи при цьому відповідну довідку із управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі про те, що ОСОБА_1 пенсію не отримує.

Апеляційний суд вважає, що саме із вини відповідача ОСОБА_1 було завдано майнову шкоду державі, у вигляді неправомірно отриманої допомоги по безробіттю за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, в розмірі 27 496,08 грн., а тому позовні вимоги Здолбунівського районного центру зайнятості мають бути задоволенні в повному обсязі лише до вказаного відповідача.

В задоволенні позовних вимог до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі, правонаступником якого на даний час є Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, має бути відмовлено, так як в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що майнова шкода позивачу була завдана і з вини посадових осіб вказаного відповідача.

Тим більше, що позивач так і не надав суду довідку, яка була видана ОСОБА_1 для пред'явлення Здолбунівському районному центру зайнятості, зміст якої можна було б оцінити в той чи інший спосіб.

Заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до заявлених до неї вимог не підлягає до задоволення, оскільки остання не довела у встановленому порядку того, що позивач мав можливість дізнатись про неправомірне отримання нею допомоги за період з 24.11.2010 по 10.04.2012 року, в розмірі 27 496,08 грн., до того як ним було проведено відповідну варифікацію 19.10.2016 року, на підставі листа Державної служби зайнятості №ДЦ-01-6471/6-16 від 16.09.2016 року, з урахуванням того, що проведення у вищевказаний період часу будь-яких зустрічних звірок між тими чи іншими органами державної влади, які здійснюють ті чи інші соціальні виплати громадянам, з тим щоб виявити осіб, які можуть отримувати ці виплати одночасно, за відсутністю для цього законних підстав, все одно не дало б будь-якого позитивного результату, оскільки в цей період ОСОБА_1 фактично пенсію за вислугою років не отримувала, а отримала її разовим платежем за весь цей період набагато пізніше, у серпні 2012 року (а.с. 7), що апеляційний суд вважає поважною причиною пропущення позивачем строку позовної давності і рахує, що порушене право держави, в особі Здолбунівського районного центру зайнятості, підлягає захисту.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Здолбунівського районного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року скасувати.

Позов Здолбунівського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 задовольнити повністю і стягнути із ОСОБА_1 на користь Здолбунівського районного центру зайнятості 27496 грн. 08 коп.

В задоволенні позову Здолбунівського районного центру зайнятості до управління Пенсійного фонду України в Здолбінівському районі - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 3360 грн., в рахунок сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20.03.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків