Справа № 739/1563/17 Провадження № 22-ц/795/225/2018 Головуючий у I інстанції - Чепурко В. В. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Бобрової І.О., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

за участю: позивача ОСОБА_2

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач - Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ державної реєстрації Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року, суддя Чепурко В.В., місце ухвалення і дата складання повного тексту 14 грудня 2017 року, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати припиненим право власності ОСОБА_3 на 29/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію права власності на вказану частку житлового будинку і надвірних будівель, посилаючись на положення ст.ст. 346, 349 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником 21/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1, а інші 29/50 часток будинку належали ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_3 частина будинку, якою він користувався, почала руйнуватися і у період з 1997 року по 2017 рік фактично перестала існувати як об'єкт матеріального світу.

Позивач зазначає, що має намір проводити реконструкцію своєї частини будинку, але оскільки право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою змогою, він фактично позбавлений можливості проводити реконструкцію, оскільки за померлим власником іншої частини будинку ОСОБА_3 у державному реєєстрі продовжує значиться зареєстрованим право власності на повністю зруйновану частину будинку.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт вважає, що враховуючи положення ст.ст. 2, 25, п.п. 4, 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, смерть власника без подальшого правонаступництва та руйнація частини будинку свідчить про припинення права у спільній частковій власності, яке було зареєстроване за ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_3 помер, а належна йому частина будинку перестала існувати, що документально підтверджено.

Апелянт звертає увагу на те, що ідеальні частки слугують пропорційним орієнтиром для визначення розміру матеріального вкладу, який був зроблений співвласниками під час будівництва житлового будинку та вважає помилковим висновок суду першої інстанції про існування права спільної часткової власності незалежно від наявності реально існуючого об'єкта та особи, яка може бути носієм цих прав.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про обов'язок Новгород-Сіверської міської ради звернутись з позовом про визнання спадщини відумерлою, оскільки подання такої заяви не дасть можливості позивачеві в подальшому здійснити державну реєстрацію права владності нерухомого майна, оскільки в перелік документів для подання державному реєстратору входить технічний паспорт та довідка-характеристика об'єкта нерухомості, яку органи БТІ не зможуть надати через відсутність об'єкта нерухомості.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року згідно ч.1 ст.368 ЦПК України розгляд справи призначений до розгляду в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2018 року відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 274, ч. 3 ст. 369 ЦПК України розгляд справи відкладений з повідомленням учасників справи про наступний її розгляд.

Представники Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Відділу державної реєстрації Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином.

Оскільки, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність нез»явившихся учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що зменшення майна внаслідок його пошкодження, або знищення чи руйнуванні його частини, тягне за собою наслідки для всіх співвласників, а не одного чи кількох з них і відповідно в такому разі зменшується сам об'єкт права власності, а не частки співвласників. Також суд зазначив, що факт смерті ОСОБА_3 не може бути підставою для припинення права власності останнього на нерухоме майно і скасування його державної реєстрації, оскільки це призведе до порушення прав територіальної громади за місцезнаходженням такого нерухомого майна, на набуття його у власність як відумерлого.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідбно до частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є власником 21/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2010 року.

Право власності на інші 29/50 частки вказаного житлового будинку та надвірних будівель зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.1985 року, що підтверджується довідкою КП «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8).

Згідно технічного паспорту по АДРЕСА_1 знаходиться будинок площею 47,4 кв.м, прибудова площею 10,3 кв.м, сарай площею 19,4 кв.м, літна кухня площею 19 кв.м, веранда площею 6,8 кв.м та погріб площею 7,5 кв.м (а.с. 9-12).

Згідно актового запису про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області (а.с. 26).

З наявної у матеріалах справи інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 04 грудня 2017 року убачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася (а.с. 28), а відтак спадщина після його смерті ніким не прийнята, відомості про спадкоємців відсутні.

Зазначені обставини сторонами не спростовані і не заперечувались.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що частина житлового будинку, право власності на яку дотепер зареєстровано за померлим ОСОБА_3, фактично зруйнована, що достовірно підтверджується актом обстеження від 18 липня 2017 року, наданим Новгород-Сіверською міською радою та листом Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 25 липня 2017 року і довідкою ДП «Новгород-Сіверське МБТІ» від 03 липня 2017 року (а.с. 6-8). Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 на підставі положень ст.ст. 346, 349 ЦК України просив визнати припиненим право власності на 29/50 часток в праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок, яке належало померлому ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію його права власності у звязку з фактичним руйнуванням належної померлому частини будинку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є знищення майна .

Згідно до статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Тобто, згідно вказаної статті право власності на майно припиняється в разі його знищення, оскільки при цьому зникає сам об'єкт права власності.

Разом із тим вказана стаття не містить визначення поняття "знищення майна" та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна.

Відтак, апеляційний суд вважає, що зазначена норма поширюється на всі випадки знищення майна (тобто фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого) незалежно від причин настання такого результату. Це стосується випадків знищення майна як через випадкові причини чи дії непереборної сили, так і з волі або вини власника майна чи вини інших осіб.

Згідно положень ст. 349 ЦК України та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для проведення державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням власник подає органу державної реєстрації прав документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов'язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на це майно.

Таким чином, право власності на знищене майно припиняється тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять відомостей про звернення власника за життя до суб'єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо припинення права власності через знищення майна.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 про припинення права власності померлого ОСОБА_3 на належну частину будинку є необгрунтованими.

Окрім того, апеляційний суд, враховуючи положення ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватися правова природа такої власності, оскільки співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. А тому, кожному з власників належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму.

Також апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що за своєю суттю ідея спільної часткової власності полягає в тому, що майно належить усім співвласникам одночасно, а відповідно зменшення майна внаслідок його пошкодження, або ж знищення чи руйнуванні його частини, тягне за собою наслідки для всіх співвласників, а не одного чи кількох з них і відповідно в такому разі зменшується сам об'єкт права власності, а не частки співвласників.

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, що спірний житловий будинок на час розгляду справи залишається у спільній частковій власності, оскільки ні поділ цього майна, ні виділ частки з нього за життя ОСОБА_3 не здійснювалися.

Як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять належних і допустимих документальних доказів, які б підтвердили вчинення ОСОБА_3 за життя юридично значимих дій щодо звернення до відповідних органів про знищення його частки майна та скасування його державної реєстрації, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність будь-якого майнового інтересу щодо належної за життя ОСОБА_3 частини будинку, оскільки відповідно до положень статті 1277 ЦК України відповідач, як орган місцевого самоврядування за місцем знаходження спадкового нерухомого майна, вправі звернутися до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_3 відумерлою.

А відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що факт смерті ОСОБА_3 як такий сам по собі не може бути підставою для припинення права власності останнього на нерухоме майно і скасування його державної реєстрації, оскільки це призведе до порушення прав територіальної громади щодо можливого набуття у власність відумерлої спадщини.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що усупереч положень ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів, які б безсумнівно і достовірно підтвердили наявність порушених прав або законних інтересів апелянта, що підлягали б судовому захисту та, зокрема, як співвласника спірного будинку.

Відтак, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 38, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складено 17 березня 2018 року.