Справа № 355/1525/17
Провадження № 2/355/69/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Баришівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала Заяву №б/н від 10.08.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач, на переконання Банку, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Банк вважає, що станом на 10.04.2017 року відповідач має заборгованість 24603.58 грн., яка складається з наступного:

- 8784.23 грн. заборгованість за кредитом;

- 4773.88 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом;

- 9397.68 грн. нараховано пені;

- 500.00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1147.79 грн. (процентна складова).

На даний час, як зазначає ОСОБА_1, відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ ОСОБА_1 «ПриватБанк».

Просять суд стягнути з відповідача на користь ПАТ ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 24603.58 грн. за кредитним договором № б/н від 10.08.2010 року

та понесені позивачем судові витрати в сумі 1600.00 грн.

Представник Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив задовольнити позовні вимоги. Не заперечує ту обставину, що дійсно Банком відповідачу ОСОБА_2 була видана довідка за №160314/953 від 14.03.2016 року про те, що її картка №892976 і всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, закриті. Окрім того ОСОБА_4 зазначив, що він не може надати суду відповідні оригінали документів про закриття карти.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти стягнення з неї не існуючої заборгованості в розмірі 24603.58 грн. та судові витрати сумі 1600.00 грн. Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_2 вважає, що позовна заява є необгрунтованою та підлягає залишенню без задоволення. Вона з Банком повністю розрахувалась, про щоїй була видана довідка за №160314/953 від 14.03.2016 року про те, що її картка №892976 і всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, закриті. В банку при отриманні зазначеної довідки, представником Банку зазначена карта була розірвана.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечував проти заявленого позову Банком до ОСОБА_2 та пояснив суду, що є достовірна довідка Банку від 14.03.2016 року про закриття рахунку. Для того, щоб довести правильність позиції Банку, слід встановити юридичний зв,язок з випискою по рахунку, який подав ОСОБА_1, з випискою по картці №892976,, а оскільки відповідач повністю розрахувався по цій картці, де рахунок коштів один і той самий, то на переконання ОСОБА_5, заявлений Банком позов, то йдеться мова про повторне стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів. Яких - небудь доказів ОСОБА_1 суду не надав.

Суд, допитавши в судовому засіданні представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Так, в довідці за №160314/953 від 14.03.2016 року, яка видана ОСОБА_2 про закриття карти, також зазначено, що ОСОБА_1 надіється, що ОСОБА_2 в повній мірі оцінила переваги та вигоди від співпраці з Банком. В свою чергу у Банку завжди будуть раді бачити ОСОБА_2 серед своїх клієнтів.

Суд вважає, що видана Банком довідка є документом, який свідчить про відсутність з боку Банку претензій до клієнта ОСОБА_2 щодо будь-яких грошових зобов,язань по карті за №892976, а тому претензії Банку щодо існуючого боргу є неправомірними та не підлягають до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник отримав кредитні кошти та повністю розрахувався з Банком.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України (в редакції 2017 року) Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ПАТ КБ «ПриватБанк», обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує на те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Такі доводи Банку судом не приймаються до уваги, так як матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа №6-2320цс16).

Висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу є обов,язковим для всіх суб,єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, позивачем не було надано належних та допустимих доказів в рахунок обгрунтування вимог щодо наявності укладеного договору №б/н від 10.08.2010 року заборгованості, яка виникла б на підставі не належного виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов,язань та можливості у зв,язку із цим застосування цивільно правової відповідальності, так як договір, про який веде мову ОСОБА_1, не наданий до позовної заяви.

Обставини, які свідчать на користь відповідача ОСОБА_2 підтверджуються:

- анкетою-заявою від 10.08.2010 року;

- ксерокопією паспорта відповідача ОСОБА_2 ;

- ксерокопією довідки Банку за №160314/953 від 14.03.2016 року;

- іншими матеріалами справи.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів», п.2.1 Постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 зобовязаний повідомити у письмовій формі позичальника, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту ( в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо) повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов,язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов,язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов,язку. Зобов,язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші виді забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов,язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченнням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов,язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов,язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання».

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 28, 76-78, 81, 258, 263, 268, 272, 280-289, 352, 354, 355 ЦПК України (в редакції 2017 року), ст.ст. 16, 203, 207, 215, 525, 526, 527, 530, 536, 636, 651, 652, 654, 1046-1054 ЦК України, Постановою Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Закону України « Про банки і банківську діяльність», суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_6