Справа № 462/6415/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4870/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Залізничого районного суду м.Львова в складі судді Ліуша А.І. від 29 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користувані квартирою, виселення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 про стягнення витрат з обслуговування нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничого районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та вселення - задоволено повністю.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 та неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 та неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 про стягнення витрат з обслуговування нерухомого майна - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 1920 гривень 00 копійок судового збору.

Додатковим рішенням Залізничого районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та вселення - задоволено повністю.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу. Вважає, що рішення в частині її виселення є таким, що суперечить матеріалам справи, незаконним, вказує що суд не застосував норми права, які повинні застосовуватись до спірних правовідносин а саме, ст..ст.358, 383 ЦК та ст..ст.1268, 1218, 1226 ЦК. Зазначає, що не оскаржує в решті рішення, оскільки не заперечує проти вселення позивачів та їхнього проживання. ОСОБА_2 зазначає, що проживає в спірній квартирі на правах співвласника, оскільки співвласником спірної квартири був її покійний чоловік ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не залишивши заповіту. Вказує, що на підставі ст..ст.1226, п.5 ст.1268 ЦК України їй належить ідеальна частка спірного житлового приміщення, яка за життя належала ОСОБА_6

Просить додаткове рішення Залізничого районного суду м.Львова від 29 червня 2017 рокускасувати в частині виселення ОСОБА_7 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_8, ОСОБА_9, представника ОСОБА_10, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовну вимогу про виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири районний суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2, хоч і звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, співвласника спірного майна, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала та відповідно права власності у спірному майні, на даний час, не набула.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 травня 2016 року, по 1/4 частки, належить на праві власності позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11

В даній квартирі також, проживає відповідач ОСОБА_2

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.05.2009 року вбачається що ОСОБА_2( після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 08.05.2009 року.(а.с.119).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27.02.2013 року.

Спадкову справу до майна померлого ОСОБА_6 розпочато 15 квітня 2013 року.

З матеріалів спадкової справи №175/2013 вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_13 ( спадкоємець ОСОБА_3.), ОСОБА_4 , ОСОБА_11 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 15 квітня 2013 року подала до другої львівської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103341644 від 10.11.2017 року, наданого представником ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в Апеляційному суді Львівської області, 10.11.2017 року за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстровано ? частка квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи , яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив та батьки.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщинита згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків невиконання цього обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення права на спадщину у спадкоємця (яке пов'язується з її прийняттям) як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Право на спадщину як майнове право виникає з часу прийняття спадщини - вчинення спадкоємцем правочину прийняття спадщини, а також за сукупністю умов, встановлених законодавцем для спадкування у порядку спадкової трансмісії (ст. 1276 ЦК). Зазначене не суперечить положенням ст. 1299 ЦК, згідно з якими право власності на об'єкти нерухомого майна в порядку спадкування виникає з моменту державної реєстрації цього майна, адже йдеться про різні майнові права: в першому випадку набувається право на спадщину в цілому(об'єкт спадкування) (спадкове правонаступництво), а в другому - право власності на об'єкт нерухомого майна. У разі смерті спадкоємця, який прийняв спадщину, але не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та (або) не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК), право на набуту спадщину входить до складу спадщини, що відкрилась.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що районний суд не врахував вимог закону, ст..1216, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, належно не з`ясував обставини справи та прийшов до помилкового висновку щодо виселення ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, додаткове рішення Залізничого районного суду м.Львова від 29 червня 2017 рокускасувати, постановивши нове судове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, то з позивачів на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 234грн 66 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Залізничого районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року скасувати, постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 по 234 грн 66 коп з кожного судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 березня 2018 року.

Головуючий

Судді