Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3606/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ ВіЕс Банк в особі Відділення №6 м.Виноградів Закарпатського регіонального відділення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ ВіЕс Банк в особі Відділення №6 м.Виноградів Закарпатського регіонального відділення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.04.2008 року за №КF48840 між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк» (відповідач ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником вказаної фінансової установи) було укладено кредитний договір, в якому позивач виступав позичальником. Третя особа ОСОБА_3 є фінансовим поручителем згідно договору поруки від 10.06.2008 р., укладеного між ВАТ «Електрон Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 є майновим поручителем згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 30.04.2008 р. за реєстровим №1602. За умовами договору (з доповненнями) відповідач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 22000,00 доларів США строком на 15 років, плата за користування кредитними коштами склала 12% річних.

Внаслідок порушення позичальником графіку погашення кредитної заборгованості, шо було обумовлено різким зростанням курсу валюти кредитного договору, ПАТ «ВіЕс Банк» реалізував своє право вимоги дострокового повернення всього кредиту (в тому числі сплати нарахованих відсотків, пені та штрафних санкцій). За відповідним позовом банку рішенням Виноградівського районного суду від 07.12.2015 року у справі №299/2168/15-ц солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (фінансовий поручитель) на користь кредитора було стягнуто у загальній сумі 293306,70 гривень заборгованості. Вказане рішення місцевого суду було виконано боржником в повному обсязі 27.12.2016 року. Однак 14.04.2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» повторно звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту №КF48840 від 30.04.2008 року на суму 353562,81 гривень, у подальшому позовні вимоги зменшено до суми 223324,83 гривень.

Позивач вказує, що оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту на який поширюються положення споживчого законодавства, в порушення якого у договорі відсутні всі істотні умови, графік погашення кредиту містить тільки дві колонки, тобто не відповідає вимогам законодавства; у договорі містяться умови, які регулюють внесення змін та розірвання договору лише в односторонньому порядку; договором не передбачено відповідальність банку за невиконання взятих на себе зобовязань, умови кредитного договору є несправедливими суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача. Наслідком укладання кредитного договору в порушення вимог ч.2 ст.14 ЦК України стало також обмеження можливості позичальника мати не заборонені законом цивільні права, а саме: отримувати кредити (пункт 5.2.5 договору) та мати, передбачений Законом України «Про банки та банківську діяльність» захист персональної інформації, що складає банківську таємницю (пункти 10.6, 10.7 договору). Крім цього надання кредиту в іноземній валюті, на думку позивача, на території України є незаконним. У звязку з наведеним позивач просить визнати недійсним кредитний договір №КF48840 від 30.04.2008 року, укладений у м.Виноградів Закарпатської області між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1.

26.02.2018 року представником відповідача надіслано до суду заяву про застосування строків позовної давності, яка ґрунтується на тому, що кредитний договір було укладено 30.04.2008 року, а позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним позивачем подано до суду у листопаді 2017 року, через більше ніж 9 (девять) років, тобто після спливу строку позовної давності. У задоволенні позову відповідач просить відмовити повністю через пропуск загального строку позовної давності.

Також 26.02.2018 року представником відповідача надіслано до суду письмову заяву, згідно якої відповідач заперечує проти позову та зазначає, що позовна заява ОСОБА_6 спрямована на здійснення аналізу рішення суду від 07 грудня 2015 року, яке було ухвалено Виноградівським районним судом про солідарне стягнення боргу із ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №КF48840 від 30.04.2008 року в розмірі 13 424,77 доларів США, що еквівалентно було 293306,70 гривень. Даним рішенням Виноградівський районний суд чітко встановив, що Позивач надав кредит ОСОБА_1 в сумі 22 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 28.04.2023 року, що відповідає умовам кредитного договору, який є першоджерелом взаємовідносин між сторонами по кредиту. Судом встановлено, що з умовами кредитного договору Відповідачі ознайомлені. Також, Виноградівський районний суд своїм рішенням визнав позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Згідно п.3 ст. 61 ЦПК України у попередній редакції чітко встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, порушення Позичальником його договірних зобов'язань по кредитному договору чітко встановлено даним рішенням суду, Банком повністю доведені обставини наявності непогашеної кредитної заборгованості Позичальника перед Банком саме в іноземній валюті. Зокрема, вказане рішення суду ОСОБА_1 було виконано. Посилання позивача на невідповідність закону дій банку в момент укладання кредитного договору та видачі кредиту в іноземній валюті, є безпідставним. Законність та правильність дій Банку у видачі кредиту ОСОБА_1 в іноземній валюті вже перевірялось Виноградівським районним судом в іншому складі суду. Тому, вказані вище обставини доказуванню не підлягають. Відповідач вважає, що дії ОСОБА_1 щодо подання позову про визнання кредитного договору недійсним, після виконання ним в добровільному порядку рішення суду про стягнення з нього боргу по оскаржуваному кредиту, спрямовані на зловживання процесуальними правами наданими ЦПК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7А та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити. Проти задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності заперечили, вважають таку безпідставною, так як боржник звернувся до суду з даним позовом під час дії та вимоги банку про виконання кредитного договору, оскільки така позиція декларується самим відповідачем.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позивача підтримала.

Третя особа ОСОБА_4, яка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, справу розглянуто у її відсутність.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо позовних вимог, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено сторонами кредитний договір за №КF48840 укладено між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є відповідач ПАТ «ВіЕс Банк», та позивачем ОСОБА_1 30.04.2008 року.

З даним позовом позивач звернувся до суду 21.11.2017 року ( а.с.1), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно положень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Представником позивача не ставилось питання про поновлення строку позовної давності, а суд з власної ініціативи не знаходить поважних причин для поновлення строку позовної давності.

За таких обставин, суд констатує, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності, і, оскільки відповідач наполягає на застосування строку давності, у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з цим, згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що у звязку з невиконанням позивачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором №КF48840 від 30.04.2008 року, відповідач звертався до Виноградівського районного суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (поручителя) про дострокове стягнення заборгованості кредитом.

Рішенням Виноградівського районного суду від 07.12.2015 року у справі №299/2168/15-ц стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3на користь кредитора ПАТ «ВіЕс Банк» заборогованість за вказаним кредитним договором у загальній сумі 293306,70 грн.

Вказане рішення суду боржником ОСОБА_1 виконано в повному обсязі.

Рішенням Виноградівського районного суду від 07.12.2015 року встановлено, що Позивач надав кредит ОСОБА_1 в сумі 22 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 28.04.2023 року, що відповідає умовам кредитного договору, який є першоджерелом взаємовідносин між сторонами по кредиту. З умовами кредитного договору Відповідачі ознайомлені. Позовні вимоги банку суд визнав обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені рішенням Виноградівського районного суду від 07.12.2015 року, в тому числі щодо надання кредиту боржнику в іноземній валюті, про обізнаність позивача із умовами кредитного договору, при розгляді судом даної справи доказуванню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 13 ст. 639 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовуються.

Відповідні правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 по справі N 6-1341цс15 та від 11.11.2015 по справі N 6-511цс15.

Суд, оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, приймає до уваги, що оспорюваний кредитний договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, такі умови позивача влаштували і заперечень не викликали, що підтверджується особистим підписом позичальника, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності при їх укладенні, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, а відповідачем було надано позивачеві документи, які передували укладенню кредитного договору стосовно умов кредитування, що узгоджується із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Позивач користувався наданими кредитними коштами і проводив повернення таких, сплачував відсотки.

Посилання позивача на те, що кредитний договір містить несправедливі умови, оскільки не містить положень щодо відповідальності банку за невиконання або неналежне виконання зобовязань є необгрунтованим, зокрема позивачем не доведено порушення принципу добросовісності, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

З огляду на вказане вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити також у звязку з недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ ВіЕс Банк в особі Відділення №6 м.Виноградів Закарпатського регіонального відділення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання кредитного договору недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 29.03.2018 року.

ГоловуючийОСОБА_8