Справа № 143/1449/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 року року Погребищенський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого - судді Бойка А. В.,

з участю секретаря Павліченко М.Д.,

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище цивільну справу за позовом адвоката Семенюка Івана Васильовича від імені та в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Погребищенської районної державної адміністрації, Погребищенська державна нотаріальна контора про припинення права власності та визнання права на нерухоме майно, -

Встановив:

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом адвоката Семенюка Івана Васильовича від імені та в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Погребищенської районної державної адміністрації, Погребищенська державна нотаріальна контора про припинення права власності та визнання права на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.1994 року видано свідоцтво про право власності на житло на підставі розпорядження №30 від 04.08.1994 року, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_1 набули право власності на цілий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 у м. Погребище Вінницької області шляхом приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Оскільки у свідоцтві про право власності на житло не зазначено часток кожного із власників, то посилаючись на висновок спеціаліста з бухгалтерського обліку та економічного аналізу ОСОБА_26, позивачі вважають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 набули право власності по ? або 50%/100% загальної площі, в тому числі житлової площі, кожному із співвласників. Проте пізніше позивач ОСОБА_1 прибудував до частини будинку прибудови, збільшивши житлову площу будинку. Оскільки 18.10.2005 року позивач ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2, а будівництво здійснювалось за спільні кошти, відтак вважають, що вказані прибудови є спільною сумісною власністю подружжя. 17.10.2011 року відповідач ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою запропонував позивачу зробити заяву, яку посвідчено приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області до КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» про проведення перерахунку часток будинковолодіння для виділу конкретної частки, що складається з прихожої-1-1; житлової кімнати -1-2; веранди - а; сіней-І; кладової - ІІ, розташованого в АДРЕСА_1. 17.10.2011р. КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» зроблено заключення, яким здійснено перерахунок ідеальних часток в зв'язку з введенням в експлуатацію самочинно збудованої житлової прибудови та встановлено, що ОСОБА_7 належить 79/100 та ОСОБА_1 - 21/100 частини будинку. Відповідно до заключення №3 від 17.10.2011р. та рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради №66 від 29.12.2011р. видано свідоцтво про власності на нерухоме майно від 28.01.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_7 є власником 79/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. В подальшому вищезазначена частина житлового будинку була подарована ОСОБА_7 відповідачу ОСОБА_6 згідно договору дарування від 12.07.2012р., посвідченого державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори О.В. Швецем. За твердженням позивача, договір дарування необхідно визнати недійсним, оскільки він вчинений внаслідок застосування фізичного та психологічного тиску, містить дефекти змісту, а також з порушенням щодо місця його укладення.

Вважаючи, що порушені їх права, а також права їх малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_5, позивачі просять визнати розмір ідеальних часток станом на 05.08.1994р. у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, по 50% від 100 % за ОСОБА_7 та ОСОБА_1, визнати незаконним та скасувати рішення №66 від 29.12.2011р. виконавчого комітету Погребищенської міської ради, визнати недійсним договір дарування від 12.07.2012р. та визнати право власності за позивачем ОСОБА_1 в житловому будинку під літерою «А»; житлової кімнати 1-3, кухні 1-11, житлової прибудови літ. «А-1», що складається з житлової кімнати 1-4, веранди 1-5, кухні 1-6, ванни 1-7, туалета 1-8, коридора 1-9; кладової 1-10, загальною площею72,4 кв.м., житловою площею - 25 кв.м. та господарськими будівлями сарай позначений літ «В», погріб позначений «п/А1», що розташований по АДРЕСА_1.

Позивачі та їх представник - адвокат Семенюк І.В. в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні та просили задовольнити позовні вимоги на підставах, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник - адвокат ОСОБА_12 в судовому засіданні проти позову заперечили, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просять суд відмовити в позові. Заперечення проти вимог позовної заяви викладено у відзиві на позовну заяву, що поданий у встановленому чинним законодавством порядку та долучений до матеріалів справи.

Представник виконавчого комітету Погребищенської міської ради до суду не з'явився, хоча про дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник Служби у справах дітей Погребищенської РДА покладалась на розсуд суду, та зауважила, що малолітні діти ОСОБА_11 та ОСОБА_5 у даному житловому будинку не зареєстровані, а відтак їх права не порушені.

Представник Погребищенської нотаріальної контори до суду не з'явився, хоча про дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 у судовому засіданні підтвердили факт будівництва прибудови до житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні пояснила, що дійсно нею був виконаний висновок, предметом дослідження якого є вирахування розміру часток у відсотках та дробах у спільній власності ОСОБА_7 та ОСОБА_1 по будинковолодінню, розташованого по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні підтвердив факт проживання позивача у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.08.1994 року видано свідоцтво про право власності на житло на підставі розпорядження №30 від 04.08.1994 року, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_1 набули право власності на цілий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 у м. Погребище Вінницької області відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 22).

18.10.2005р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтвержується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с.102). Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.103, 104).

06.10.2011 року ОСОБА_6 та підставі довіреності від імені ОСОБА_7, подано заяву-замовлення до КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» про проведення перерахунку часток будинковолодіння для виділу конкретної частки, яка складається з: житлової кімнати 1-3; житлової кімнати 1-4; веранди 1-5; кухні 1-6; ванни 1-7; туалету 1-8; коридору 1-9; кладовищ 1-10; кухні 1-11, і сарая, позначеною літерою В, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 36).

17.10.2011 року ОСОБА_1 зроблено заяву, яку посвідчено приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області, для проведення перерахунку часток будинковолодіння для виділу конкретної частки, що складається з прихожої-1-1; житлової кімнати -1-2; веранди - а; сіней-І; кладової - ІІ, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с. 35).

17.10.2011р. Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» зроблено заключення, яким здійснено перерахунок ідеальних часток в зв'язку з введенням в експлуатацію самочинно збудованої житлової прибудови та встановлено, що ОСОБА_7 належить 79/100 та ОСОБА_1 - 21/100 частини будинку (а.с. 34).

На підставі рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради №66 від 29.12.2011р. (а.с. 37) видано свідоцтво про власності на нерухоме майно від 28.01.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_7 є власником 79/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 41).

12.07.2012р. укладено договір дарування, посвідченого державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори О.В. Швецем, відповідно до якого ОСОБА_7 передала безоплатно у власність ОСОБА_6 79/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що складаються з приміщень в житловому будинку А: житлової кімнати 1-3, кухні 1-11, житлової прибудови А1, погребу п/А1, сараю В, загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м. та знаходяться у АДРЕСА_1 одночасно з земельною ділянкою, на якій знаходиться. (а.с. 42).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.45).

Позивачем ОСОБА_1 було подано заяву до КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» про відкликання заяви на якій засвідчено справжність підпису нотаріусу адресованої КП «ВООБТІ» (а.с. 48), заяву до Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про відкликання заяви на якій засвідчено справжність підпису нотаріусом (а.с. 51), скаргу до Погребищенської міської ради про скасування рішення про передачу у власність частини житлового будинку (а.с. 53), однак у відповідь на його звернення позивачу рекомендовано звернутись до суду (50, 52, 58).

Згідно з п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства житлово-комунального господарства від 18.06.2007 року №55, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за №774/14041, у разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальними часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів.

Ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

У ч.1 ст. 230 ЦК України йдеться про те, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочини визнається судом недійсним.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вимоги позивача щодо визнання розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 станом на 05.08.1994 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 по ? та у відсотках 50% кожному не є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 було отримано свідоцтво про право власності від 28.01.2012р., таким чином свідоцтво про право власності на житло від 05.08.1994 року в частині прав ОСОБА_7 втратило свою силу.

Вимоги про визнання незаконним та скасування рішення №66 від 29.12.2011р. виконавчого комітету Погребищенської міської ради про видачу свідоцтва про власність на нерухоме майно, а саме: будинок під АДРЕСА_1, що винесене на підставі заключення КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» №3 від 17.12.2011 року також не може бути задоволена, оскільки заключення здійснено на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_7 Той факт, що ОСОБА_1 заяву підписав, але не читав її змісту не може слугувати підставою для визначення ідеальних часток за ОСОБА_7 та ОСОБА_1 по 50 % кожному. Нотаріально посвідчена заява є безумовною, а тому може бути відкликана в такий спосіб в якій засвідчена, проте позивач щодо визнання її недійсною звернувся до органів БТІ в простій формі та по спливу значного часу.

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", видно, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Тобто, для того аби визнати правочин недійсним особа повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, однак наявність обману чи вчинення психічного тиску на ОСОБА_7 під час укладення договір дарування від 12.07.2012р. доказами не підтверджено.

Стосовно посвідчувального напису нотаріуса, то у ньому вказано м. Погребище, при цьому адреса нотаріальної контори не вказується у такому написі, дарувальник не перебувала у прикутому до ліжка стані, а відтак місце посвідчення правочину вказано вірно.

Висновки позивача про відсутність у ОСОБА_7 права приватної власності на земельну ділянку не заслуговують уваги, оскільки це підтверджено Державним актом серії ВН №б/н, виданого Погребищенською міською радою 12 грудня 2001 року, а перехід права власності на земельну ділянку на якій розташований спірний житловий будинок відбувся у відповідності з нормами ст. 377 Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на те, що всі самочинні прибудови до будинку по АДРЕСА_1 були здійснені за кошти подружжя, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя не доведено доказами та більше того спростовуються показами свідків, які пояснили, що будівництво прибудов відбувалось наприкінці 90-х років, проте шлюб між позивачами укладений 18.10.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

Окрім того, хоча у позовній заяві зазначено позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_5, проте жодних позовних вимог стосовно їх прав не заявлено, факт проживання дітей чи місця їх реєстрації у зазначеному будинку не встановлено, як і не доведено факту належності майна спільній сумісній власності подружжя.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини, враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачів, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до п.п. 2,3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, варто враховувати, що як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме п. 47 розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ч. 1 вказаного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1762 грн.

Отже, дослідивши акт виконаної роботи та витраченого часу, враховуючи співмірність виконаної роботи та винагороду за таку роботу, а також положення чинного законодавства суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу за підготовку заперечень на позовну заяву, підготовку заяви про витребування доказів, участь у судових засіданнях, що становить разом 7 годин роботи * 40 % прожиткового мінімуму і складає 4 935 грн.

Не підлягає стягненню сума у розмірі 1116 грн. на відрядження, оскільки не надано відповідних квитанцій за заправку автомобіля чи квитків для поїздок у судові засідання до суду.

Визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на правову допомогу, що підлягають стягнення з позивачів на користь відповідача, суд також враховує матеріальний стан позивачів, які мають на утриманні двох малолітніх дітей, і в такому випадку вважає за необхідне вимоги задовольнити частково, шляхом стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.10, 11, 76, 77-80, 137, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 26, 215, 230, 626 ЦК України, ст. 60 СК України, п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд-

Вирішив:

У задоволенні позову адвоката Семенюка Івана Васильовича від імені та в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Погребищенської районної державної адміністрації, Погребищенська державна нотаріальна контора про припинення права власності та визнання права на нерухоме майно відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрати на юридичні послуги в сумі 4935 (чотири тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22.03.2018 року.

Суддя