Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1853/17 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Галацевич О.М.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/1853/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишення дітей на виховання матері та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 31 жовтня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського МУЮ у Житомирській області; дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на виховання матері; стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 31 жовтня 2005 року уклала із відповідачем, громадянином Ірану, шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Спільне життя не склалося, шлюбні стосунки фактично припинені, мешкають вони окремо. Діти проживають із нею та перебувають на її утриманні.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року шлюб розірвано. Дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 залишено на виховання матері. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2017 року і до повноліття ОСОБА_4, а з часу досягнення ОСОБА_4 повноліття - стягувати щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_4 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття останнього. В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено негайне виконання рішення. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині залишення дітей на виховання матері та стягнення аліментів, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні таких вимог відмовити. Зазначає, що на розгляді у Житомирському районному суді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей, яка ще не розглянута, а тому в даній справі суд безпідставно та передчасно стягнув аліменти. Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги довідку від 11 серпня 2017 року №1405, оскільки фактично позивач та діти проживають за іншою адресою, а іншими належними доказами факт перебування дітей на утриманні матері не підтверджений. Окрім того, діти періодично проживають з батьком, що підтверджується актом ОСББ. Служба у справах дітей до участі в справі не залучалася.

ОСОБА_1 надіслала до суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що довідка ОСББ, на яку посилається ОСОБА_2, як на доказ почергового проживання дітей з кожним із батьків, не є належним доказом, оскільки складена зі слів відповідача, а дитячі речі в квартирі, яку займає відповідач, залишилися після їхнього спільного проживання. Звертає увагу на стать та вік дітей. Наголошує, що лише мати може у повній мірі забезпечити догляд, розвиток та виховання доньки. Що ж стосується сина, то він ще зовсім малий, щоб обходитися без материнської опіки.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції щодо частини вирішених вимог, то суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині залишення дітей на виховання матері та стягнення аліментів на їх утримання відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Сторони не заперечують тієї обставини, що проживають окремо.

Із змісту довідки виконкому Станишівської сільської ради від 11 серпня 2017 року №1405 вбачається, що діти проживають із матір'ю, тобто позивачем (а.с.7).

ОСОБА_1 просить залишити дітей на її виховання.

У судовому засіданні в апеляційному суді сторони пояснили, що в Житомирському районному суді Житомирської області на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей. Провадження у справі відкрито 09 січня 2018 року.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦК України).

Відповідно до положень статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Це спір про місце проживання дитини.

За змістом частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Стаття 159 СК України регулює питання участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Це спір про участь одного з батьків у вихованні дитини.

Отже, з аналізу зазначених правових норм слідує, що поняття місця проживання дитини та її виховання не є тотожними. За таких обставин, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відтак можна зробити висновок, що ОСОБА_1, заявивши позовну вимогу про залишення дітей на виховання із нею, обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки пред'явлення такої вимоги не узгоджується із нормами сімейного (спеціального) законодавства, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення.

Оскільки малолітні діти Елія та Кіян на час ухвалення судом першої інстанції рішення, що оскаржується у даній справі, проживали разом із матір'ю, то наразі скасовувати або змінювати рішення суду першої інстанції в частині участі батьків в утриманні дітей до розгляду судом спору в іншій справі про визначення місця їх проживання, нерозумно. Діти в силу віку не здатні самостійно належно забезпечити своє існування. Суд не може їх позбавити матеріальної підтримки, оскільки це не відповідає їх найвищим інтересам. Змінювати щось відносно аліментних зобов'язань батьків до вирішення питання про місце проживання дітей є передчасним, а тому рішення в цій частині апеляційний суд залишає без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року в частині вимоги щодо залишення дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виховання матері скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_2 про залишення дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виховання матері.

Рішення у частині стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 березня 2018 року.

Головуюча Судді: