Провадження №6/155/48/18
Справа №155/639/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Чонки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Горохові подання державного виконавця Горохівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Горохівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

В обґрунтування подання заявник вказав, що на виконанні у Горохівському РВ ДВС знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом №155/292/2013 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «ОщадБанк» боргу в сумі 36309,45 гривень. Незважаючи на вжиті до боржника ОСОБА_2 заходи примусового виконання, рішення суду ним не виконується, борг не сплачений. Разом з тим, боржник ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинав державний кордон. З метою недопущення уникнення боржника відповідальності за невиконання рішення суду державним виконавцем внесено до суду подання про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України до сплати боржником заборгованості.

Державний виконавець Зубко О.О. в судове засідання не зявився, однак скерував до суду письмове клопотання в якому просив подання задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали подання, приходить до висновку про необхідність його задоволення.

Відповідно до статі 129-1 Конституції України та частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя, а виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «ОСОБА_3 проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За п.5, ст.6 Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (положення якого діяли на момент здійснення виконавчих дій) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. З указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (положення статті, які діяли на момент здійснення виконавчих дій) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених вищезазначеним законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно з виконавчим листом №2/155/292/2013, виданого 29 квітня 2013 року Горохівським районним судом Волинської області, стверджується, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було солідарно стягнуто в користь ПАТ «ОщадБанк» заборгованість в сумі 36309 (тридцять шість тисяч триста девять) гривень 45 копійок.

Як вбачається з матеріалів подання, 10 серпня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа. Копію даної постанови було надіслано боржнику та стягувачу. На виклики боржник не з'являється, на даний час боржник борг не сплатив.

Крім того, 22 січня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2, зокрема, всього рухомого майна, оскільки на даний час рішення суду ним не виконано.

З інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що боржник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з жовтня 2012 року по липень 2017 року неодноразово перетинав державний кордон України.

З наданих до суду матеріалів подання, а також з матеріалів виконавчого провадження, судом вбачається, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього вищевказаними виконавчими документами, майна належного боржнику на праві приватної власності на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено.

Як вбачається з позиції Вищого спеціалізованого суду України, зокрема абз.2 п.7 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, (ухвалених, зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин), у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду на викладене значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», як то утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Суд зазначає, що державним виконавцем доведено належними та допустимими засобами доказування факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.267 ЦПК України, ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.1 Закону «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд,

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Горохівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України задовольнити повністю.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання невиконаних зобов'язань, а саме: виконавчого листа №2/155/292/2013, виданого 29 квітня 2013 року Горохівським районним судом Волинської області.

Тимчасове обмеження права виїзду за кордон покласти на Державну прикордонну службу України.

Копію ухвали направити до Горохівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Волинської області протягом пятнадцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.