Постанова

Іменем України

22 березня 2018 року

м. Київ

справа № 690/53/17

провадження № 61-3511 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представник заявника - ОСОБА_5

заінтересовані особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7, до якої приєдналась ОСОБА_10, на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року у складі судді Пасацької Л. А. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 7 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Храпка В. Д.,

Вініченка Б. Б.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про визнання її рідної сестри, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідною сестрою заявника, з народження страждає на хронічне психічне захворювання, є інвалідом дитинства II групи. Остання проживає в будинку по АДРЕСА_1, який, відповідно до свідоцтва про право власності, належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності. У силу психічного захворювання ОСОБА_10 не в змозі усвідомлювати значення свої дій, керувати ними, потребує догляду та встановлення над нею опіки. Заявник зазначає, що вона протягом тривалого часу доглядає за своєю хворою сестрою та виявляє бажання бути її опікуном.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року заяву задоволено. Визнано ОСОБА_10 недієздатною та встановлено над нею опіку. Опікунами ОСОБА_10 призначено її рідних сестер - ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_10 страждає на хронічний та стійкий психічний розлад, внаслідок якого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки.

Судом ураховано подання органу опіки та піклування про встановлення над недієздатною особою ОСОБА_10 опіки та призначення опікунами її рідних сестер ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які за станом здоров'я можуть здійснювати функції опікуна та прагнуть опікуватись своєю сестрою. Житлові умови ОСОБА_4 та ОСОБА_7 дозволяють проживання недієздатної особи з ними. Суд прийшов до висновку про рівність можливостей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 бути опікунами.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 7 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено. Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, надано обґрунтовану оцінку усім наявним у справі доказам, висновок суду про призначення

ОСОБА_12 та ОСОБА_7 опікунами ОСОБА_10 є вірним, оскільки недієздатна особа таким чином отримає належну опіку та найкращий догляд з боку її сестер.

ОСОБА_7 у касаційній скарзі, поданій 23 грудня 2017 року, до якої приєдналась ОСОБА_10, просить змінити ухвалені у справі судові рішення в частині призначення ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_10 та відмовити в задоволенні заяви у цій частині, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано позиції заінтересованих осіб, а саме: органу опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стосовно неналежного виконання ОСОБА_4 обов'язків піклувальника. Касаційна скарга містить посилання на те, що вирішення питання про призначення опікунами ОСОБА_10 судами здійснювалось всупереч волі останньої.

Аргументуючи касаційну скаргу, заявник посилається на те, що при призначенні опікунів ОСОБА_10, суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено недієздатним» судам роз'яснено, що вирішення питань про призначення опікуна або піклувальника до компетенції суду не входить.

Крім цього, у касаційній скарзі зазначається про неможливість розгляду питання про встановлення опіки в порядку окремого провадження у зв'язку із наявністю спору про право.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_6 вказує на достатність та обґрунтованість вимог ОСОБА_7 в частині відмови у призначенні опікуном ОСОБА_10 ОСОБА_4, та просить вимоги касаційної скарги задовольнити.

ОСОБА_4 аргументуючи відзив на касаційну скаргу посилається на те, що оскаржувані судові рішення є законними і такими, що базуються на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, яким дана належна оцінка, а висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скаргаОСОБА_7, до якої приєдналась ОСОБА_10 не підлягає задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом дитинства II групи безстроково та у зв'язку із стражданням на психічну хворобу перебуває на диспансерному обліку у психіатра Ватутінської міської лікарні та Черкаської міськрайонної психіатричної лікарні м. Сміла.

Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 24 січня 1996 року № 52 піклувальником над ОСОБА_10 призначено ОСОБА_4

Близькими родичами ОСОБА_10 є її рідні сестри: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Місцем реєстрації ОСОБА_10 є будинок АДРЕСА_1, який належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по Ѕ кожній.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, яка була призначена судом першої інстанції, ОСОБА_10 страждає на хронічний стійкий психічний розлад помірної розумової відсталості в ступені помірно вираженої імбецильності, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними.

З 1996 року заявник ОСОБА_4 опікується своєю сестрою ОСОБА_10, а з січня 2017 року опікою останньої займається ОСОБА_7, що підтверджується показами свідків та наявними у справі доказами.

Заінтересованою особою - органом опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області до суду було надано два подання від 7 лютого 2017 року та від 16 червня 2017 року, в першому з яких висловлено пропозицію призначити ОСОБА_4 опікуном над ОСОБА_10 в разі визнання її недієздатною, а в іншому - призначити її опікуном ОСОБА_7

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов'язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є дієздатними, за станом здоров'я можуть надавати соціальні послуги та відповідають вимогами, які ставляться до опікунів, суд, із урахуванням висновків органу опіки і піклування, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про рівність умов для призначення останніх опікунами ОСОБА_10

Виходячи із наведеного, колегія суддів не приймає доводи касаційної скарги щодо неврахування судами при постановленні оскаржуваних рішень позицій органу опіки і піклування та показань свідків.

Аргумент касаційної скарги про те, що вирішення питання про призначення опікунами ОСОБА_10 судами здійснювалось всупереч волі останньої спростовується змістом оскаржуваних судових рішень, матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд.

Судами встановлено, що досвід ОСОБА_4 по піклуванню над ОСОБА_10 складає понад 20 років, протягом яких вона не отримувала зауважень щодо недобросовісного виконання нею своїх обов'язків по догляду за своєю сестрою. Водночас, судами враховано, що станом на момент звернення заявника до суду, ОСОБА_10 проживає разом із ОСОБА_7, яка піклується про неї.

За умови узгодженості дій, розподілу обов'язків та взаємодопомоги між обома опікунами, недієздатна особа отримає найкращий догляд зі сторони сестер.

Виходячи із цього, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, призначаючи опікунами ОСОБА_10 двох її сестер ОСОБА_4 та ОСОБА_7, діяв виключно в інтересах недієздатної задля забезпечення її особистих немайнових і майнових прав.

Твердження заявника щодо відсутності інформації стосовно розпорядження ОСОБА_4 коштами, які нараховуються ОСОБА_10 у зв'язку із отриманням нею пенсії в разі втрати годувальника, спростовуються дослідженими судом письмовими доказами, яким надано оцінку у їх сукупності.

Стосовно доводів касаційної скарги про вихід судами за межі наданих ним законодавством повноважень при призначенні опікунів недієздатної особи, слід зазначити наступне. Аргументуючи зазначене твердження, автор касаційної скарги посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено недієздатним», якою судам було роз'яснено, що вирішення питань про призначення опікуна або піклувальника до компетенції суду не входить.

На момент прийняття вказаної постанови були чинними норми цивільного законодавства, відповідно до яких повноваження щодо призначення опікуна або піклувальника належали виключно органу опіки та піклування.

Водночас, відповідно до положень частини першої статті 60 ЦК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом) встановлення опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною та призначення опікуна здійснюється судом за поданням органу опіки та піклування.

Доводи касаційної скарги щодо існування підстав для закриття провадження у справі у зв'язку із виникненням спору про право є безпідставними та зводяться до неправильного тлумачення норм законодавства.

За таких обставин, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, до якої приєдналась ОСОБА_10, залишити без задоволення.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 19 жовтня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 7 грудня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська