Справа № 645/2267/16-ц
Провадження № 2/645/62/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - Шарка О.П

секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомплекс», Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, Головне управління Держгеокадастру в Харківській області про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнював та в останній редакції просить визнати незаконним проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, розроблений ТОВ «Геокомплекс»; скасувати рішення ХХІV сесії Харківської міської ради VІ скликання «Про передачу у власність і надання в оренду громадянам земельних ділянок» № 1152/13 від 22.05.2013 року в частині передачі громадянину ОСОБА_3 у власність земельну ділянку за вказаною адресою. Також, позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1) по АДРЕСА_1, що надана йому за попереднім рішенням та визнати недійсним існуючі документи на це право, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна; 1) по АДРЕСА_1, що надано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 2275882 від 15.05.2013 року та реєстрацію кадастрового номеру цієї земельної ділянки, крім того зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати незаконно встановлені ним паркани навколо спірної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_2, що розташований на земельній ділянці площею 0,062 га. Сусідня земельна ділянка площею 0,035 га по АДРЕСА_1 знаходилась у користуванні позивача та інших співвласників його житлового будинку протягом 30 років. Користування земельною ділянкою здійснювалося відкрито та добросовісно, за час користування земельна ділянка зі звалища побутового та будівельного сміття стала родючою та доглянутою. В 2005 році позивач огородив спірну земельну ділянку парканом, насадив плодові дерева та кущі, тобто створив сад, який є його власністю. В 2012 році працівниками міського БТІ земельна ділянка була включена до складу присадибної ділянки належного позивачу будинку, тобто, на думку позивача, органи міської ради таким чином були повідомлені про користування спірною земельною ділянкою та не висловлювали жодних заперечень. На початку 2012 року позивач звернувся до Управління земельних відносин міської ради з метою подання заяви про приватизацію об'єднаної земельної ділянки, отримав роз'яснення щодо переліку документів, що необхідні для приватизації, та почав їх збирати. Але, 17.11.2012 року до позивача прийшов сусід по вулиці ОСОБА_3 та запропонував підписати акт погодження меж, після чого позивач з'ясував, що надана ОСОБА_3 земельна ділянка складається із земельної ділянки позивача, яку останній намагався приватизувати. У зв'язку з цим позивач відмовився підписувати акт погодження меж, а 21.11.2012 року отримав листа з копією його акту погодження меж. Позивач вважає проект землеустрою належної ОСОБА_3 земельної ділянки незаконним, оскільки акт погодження меж позивачем не підписувався. На підставі незаконного проекту із землеустрою Харківською міською радою було прийнято незаконне рішення про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1. 22 жовтня 2013 року ОСОБА_3 зламав паркани позивача і відібрав в нього спірну земельну ділянку, наступного дня ОСОБА_3 було знищено сад.

Позивач вважає, що приватизація спірної земельної ділянки була проведена з грубими порушенням, оскільки міськраді було відомо про знаходження спірної земельної ділянки у користуванні позивача, питання про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки до складу комунальної власності у судовому порядку не вирішувалося, відсутній підпис позивача при погодженні меж земельної ділянки, який є обов'язковим, не вирішено питання про компенсацію вартості належного позивачу саду, що був знищений. Позивач зазначає, що земельна ділянка надана ОСОБА_3 за рахунок раніше наданих земельних ділянок, але працівники Управління земельних відносин пішли на хитрощі та здійснити фальсифікацію, щоб уникнути погоджень із землекористувачами.

У судовому засідання позивач та представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши про обставини, викладені у позовній заяві в останній редакції, зазначивши, що протягом 30 років самовільно користується зазначеною ділянкою, має переважне право на її приватизацію, а також на те, що технічна документація на земельну ділянку виготовлена, на його думку, з порушенням норм законодавства.

Представник Харківської міської ради у ході судового розгляду позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що процедура передачі земельних ділянок у власність у м. Харкові врегульована «Порядком передачі у власність та (або) надання в оренду громадянам земельних ділянок для будівництва та (або) обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, обслуговування індивідуальних капітальних гаражів та ведення садівництва» (далі Порядок) рішенням 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008, яке 08.05.2010 було опубліковано в газеті «Харьковские Известия». Вказаний порядок був чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради. В своєму позові ОСОБА_2 вказує, що з заявою про утримання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 він звернувся до Управління земельних відносин у вересні 2102 року. А як вбачається з Проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (що міститься в матеріалах справи), ОСОБА_3 звернувся до Харківської міської ради з заявою про отримання дозволу на розробку проекту відведення 13 серпня 2012 року, тобто, раніше ніж ОСОБА_2

Під час підготовки та виділення земельної ділянки ОСОБА_3 були відсутні будь-які документи, які б свідчили про належність позивачам земельної ділянки по АДРЕСА_1. Земельна ділянка була вільна від забудови. Позивачем не надано доказів оформлення права власності чи користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 та не приведено доказів стосовно того, що оскаржуване рішення 24 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.05.2013 № 1152/13 порушує його права. В своєму позові позивач не вказує, які норми актів земельного та іншого законодавства України було порушено Харківською міською ради під час прийняття оскаржуваного рішення. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, Харківська міська рада зазначає, що вказаний проект не є правовим актом, що потребує скасування та визнання недійсними у судовому порядку, тому вона не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи ОСОБА_3 у ході судового розгляду справи просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено будь-яких порушень процедури приватизації, позивач не набував на спірну земельну ділянку будь-яких прав, а тому передача земельної ділянки у власність ОСОБА_3 не може порушувати ані права ані інтереси позивача. Той факт, що спірна земельна ділянка була позивачем самовільно захоплена, або передана у користування йому або іншим особам - не доведений. В подальшому надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність.

Інші особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно інформації, наданої ТОВ «Івентарбюро», житлова будівля з надвірними будівлями АДРЕСА_2 по справу власності зареєстрована за є ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4 у 4/5 частинах на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 травня 2004 року; за ОСОБА_4 - в 1/5 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26 січня 2007 року.

Рішенням Харківської міської ради № 1386 від 28.09.2000 року земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 620 кв.м. надано для експлуатації і обслуговування житлового будинку.

Згідно вимог ст. 125 ЗК України, яка визначає момент виникнення права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Позивачем не надано відомостей про державну реєстрацію за позивачем права власності, користування або оренди на земельну ділянку площею 620 кв.м. по АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0, 0736 га була приватизована та належить третій особі ОСОБА_3 на праві власності.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Рішенням Харківської міської ради 19 сесії 6 скликання від 26.09.2012 року № 842/12 ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки площею орієнтовно 0,0765 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

З наданого суду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, виконаної ТОВ «Геокомплекс» вбачається, що відповідно до Генерального плану міста Харкова до 2026 року ділянка розташована в зоні садибної житлової забудови, на час розробки проекту відведення земельна ділянка вільна від забудови та інженерних мереж.

Рішенням ХХІV сесії Харківської міської ради VІ скликання № 1152/13 від 22.05.2013 року земельна ділянка площею 620 кв.м. по АДРЕСА_2 була передана третій особі ОСОБА_3 у власність.

Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає себе добросовісним землекористувачем спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,035 га протягом більше ніж 30 років, а тому особою, яка має переважне право на приватизацію вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, одним із повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст є розпорядження землями територіальних громад.

Згідно із ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно із ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Процедура передачі земельних ділянок у власність у м. Харкові врегульована «Порядком передачі у власність та (або) надання в оренду громадянам земельних ділянок для будівництва та (або) обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, обслуговування індивідуальних капітальних гаражів та ведення садівництва» (далі Порядок) рішенням 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008, яке 08.05.2010 було опубліковано в газеті «Харьковские Известия». Вказаний порядок був чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Звернення позивача відбулося в 2012 році із заявою про надання йому земельної ділянки для ведення садівництва та огородництва.

Листом № К-8-29850/119.08-39 від 04.12.2012 року позивачу було відмовлено у наданні йому спірної земельної ділянки у власність для ведення садівництва та огородництва, у зв'язку з тим, що Генеральним планом забудови м. Харкова не передбачено надання нових земельних ділянок під огородництво та для ведення садівництва на території міста, окрім вже існуючих садівничих товариств та відповідно до п.3.39 державних будівельних норм України будівництво нових дачних та садівницьких районів в межах міських населених пунктів не допускається.

А як вбачається з Проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (що міститься в матеріалах справи), ОСОБА_3 звернувся до Харківської міської ради з заявою про отримання дозволу на розробку проекту відведення 13 серпня 2012 року, тобто, раніше ніж ОСОБА_2

Як встановлено у ході судового розгляду, під час підготовки та виділення земельної ділянки ОСОБА_3 у відповідача були відсутні будь-які документи, які б свідчили про належність позивачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1. Земельна ділянка була вільна від забудови.

Позивачем не надано доказів оформлення права власності чи користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 та не приведено доказів стосовно того, що оскаржуване рішення 24 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.05.2013 № 1152/13 порушує саме його права.

Крім того, суд зазначає, що земельна ділянка, яку позивач вважає своєю присадибною земельної ділянкою, ніколи позивачу не виділялася, межі її в натурі не визначалися, ані право власності ані право користування на вказану земельну ділянку за позивачем не реєструвалося. Під час розробки проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_3 встановлено, що земельна ділянка вільна від забудови та інженерних мереж.

Твердження позивача про те, що земельна спірна земельна ділянка формувалася з частин раніше сформованих земельних ділянок під час судового розгляду справи не були підтверджені будь-якими доказами.

Згідно із частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та несення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, та вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17.10.2012 № 1051, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер, місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості до Державного земельного кадастру вносяться на підставі землевпорядної документації.

Щодо позовних вимоги про визнання незаконним Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За ст.155 ЗК України, у разі видання органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо користування ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Звертаючись до суду з позовом про визнання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки незаконним, позивач зазначав, що він не підписував акт погодження меж спірної земельної ділянки.

На думку суду, з урахуванням специфіки та характеру спірних правовідносин, позивач невірно обрав спосіб захисту, оскільки визнати незаконними можливо лише рішення дії чи бездіяльність органу державної влади або місцевого самоврядування чи їх осіб. Землевпорядна організація не є таким органом, а розроблена цією організацією документація не має ознак акту нормативно-правового характеру.

У зв'язку з відсутністю підстав для скасування рішення Харківської міської ради про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки, похідні позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації кадастрового номеру земельної ділянки, як і позовна вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати паркани - не підлягають задоволенню.

Окрім того, за вимогою ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки, можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу і кожна зі сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони.

Позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються майнових інтересів ОСОБА_3, однак, він залучений позивачем до участі у справі як третя особа, у той час як процесуальні права третьої особи значно вужчі, ніж права сторони у справі, тобто позивачем невірно визначений суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі у зв'язку з чим неправильно визначено спосіб захисту своїх інтересів. Судом неодноразово під час судового розгляду наголошувалося на необхідності зміни процесуального статусу зазначеної особи, що було проігноровано позивачем.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 263, 264-265, 280-282, 284, 287, 288, 289 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомплекс», Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, Головне управління Держгеокадастру в Харківській області про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: