_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/381/18
Провадження № 2/520/3564/18
УХВАЛА

21.02.2018

Суддя Київського районного суду м. Одеси Бескровний Я.В., розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову по справі №520/381/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №520/381/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

До Київського районного суду м. Одеси від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 170/1000 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суддя дійшов до наступного.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що ним всупереч вимогам п. 5, п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України не зазначено ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Статтею 154 ЦПК України передбачено право та обовязок суду щодо застосування зустрічного забезпечення під час розгляду заяви про забезпечення позову, тобто відповідно до вимог ст.151 ЦПК України позивач повинен внести пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а суд відповідно до положень ст.154 ЦПК України буде вирішувати обовязковість його застосування.

Крім того, як вбачається до заяви про забезпечення позову додана довіреність від 01.02.2018, відповідно до якої, ОСОБА_4, представник за довіреністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: Україна, Одеська область, м. Чорноморськ, с-ще Олександрівка, вул. Толстого, 20 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який повністю усвідомлюючи значення дій, за усною попередньою угодою з повіреною особою цією довіреністю уповноважує заступника начальника відділу представництва Другого одеського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_5 та головного спеціаліста відділу представництва Другого одеського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_6 на підставі та в межах наказів Другого одеського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 25.10.2017 №116-п та від 17.01.2018 №9-п/п здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 Довіреність підписана в.о. директора одеського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтвердженні зокрема такими документами, довіреністю фізичної або юридичною особою. Частина 3 вказаної статті визначає, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Разом з тим, до заяви не приєднано доказів, які б підтверджували, що станом на день подачі заяви про забезпечення позову до суду ОСОБА_7 є в.о. директора одеського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та має права вчиняти юридично значимі дії від імені вказаної юридичної особи.

Також, у відповідності до ст. ст. 237, 241, 244 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Статтею 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

Згідно ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час посвідчення довіреності зобов'язаний встановити дійсні наміри кожного з учасників правочину, що здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Відповідно до ч.1, 3 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Проте, як вбачається з матеріалів заяви, до неї не додано довіреності довірителя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на вчинення юридичних дій повіреному ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 9 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі наведеного, заява позивача про забезпечення позову підлягає поверненню.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 149-154 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя Бескровний Я. В.