Справа № 2-335/11
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.А.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на дії державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2017 року Уповноважена особа особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з скаргою на дії державного виконавця .

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що 25.01.2011 р. Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 117 530,34 грн.

У Деснянському районному відділі Державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало на виконанні виконавче провадження №51814973 щодо виконання вищезазначеного рішення суду та виконавчого листа №2-335/2011 від 16.07.2012 р., виданого Деснянським районним судом м. Києва.

12.06.2017 р. на адресу ПАТ «ВіЕйБі Банк» надійшла постанова державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Варава Р.С. від 14.12.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, з зазначенням, що стягнути кошти не виявилось можливим, боржника не розшукано, інформація про джерела доходів боржника відсутня. Відкриті рахунки в фінансових установах України, згідно відповіді ДПІ - відсутні. Згідно відповіді УДАІ МВС України в м. Києві за боржником рухомого майна на праві власності не зареєстровано. Згідно інформаційних довідок з реєстрів рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано, але підтверджуючих документів про вчинення виконавчих дій зазначених у постанові не додано.

Постанова, що оскаржується винесена державним виконавцем 14.12.2016 р., а надана до поштового відділення тільки 08.06.2017 р. про що свідчить відстеження пересилання поштових відправлень. ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав вказану постанову 12.06.2017 р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Банку. Строк подання скарги до суду не порушено.

Банк не погоджується із вищевказаною постановою , вважає її незаконною та такою, що винесена та направлена в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем в супереч вимогам Закону вжито не всіх заходів для фактичного виконання рішень з суду з примусового виконання виконавчого листа №2-335/2011 від 16.07.2017 р., зокрема, не направлено запити до: Бюро технічної інвентаризації про наявність зареєстрованого до 2013 р. нерухомого майна; Державного комітету Земельного кадастру про наявність зареєстрованого до 2013 р. земельних ділянок, паїв; Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку; Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті; Державної інспекції сільського господарства; Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України; Державної служби інтелектуальної власності України; Державного підприємства «Український державний центр радіочастот».

У відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

У ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні власні кошти на виконання зобов'язань перед всіма вкладниками та іншими кредиторами Банку. З метою виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в тому числі для забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених п. 1 ч. 6 ст. 36 спеціального Закону ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цільову позику.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 19.03.2015 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 р. №213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора Славкіної М.А. до 19.03.2018 р. включно.

З урахуванням вищевикладеного Уповноважена особа особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з скаргою на дії державного виконавця та просить суд: визнати дії державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Р.С. Варави про повернення виконавчого документа стягувачеві - неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.12.2016 р. ВП №51814973; зобов'язати державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Р.С. Варави відновити виконавче провадження №51814973; зобов'язати державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Р.С. Варава провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчого листа №2-335/2011 від 16.07.2016 р., виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 117530,34 грн.

В судове засідання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А.не з'явилась, звернувся із клопотанням, відповідно до якого скаргу підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність.

Боржник ОСОБА_3 до судового засідання по розгляду скарги не з'являвся. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання. Будь-яких заяв клопотань на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Заінтересована особа або уповноважений представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання по розгляду скарги не з'явився. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся своєчасно та належним чином про, що свідчать матеріали справи. Будь-яких заяв клопотань на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою й другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Враховуючи вимоги статті 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності сторін, що не з'явились та які були повідомлені своєчасно та належним чином про розгляд скарги.

У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2011 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ ««ВіЕйБі Банк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 116 247 грн. 87 коп., також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1162 грн. 47 коп., витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. ( загальна сума, що стягується 117530 грн. 34 коп.).

14.12.2016 р. головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоздь Є.І., при примусовому виконання виконавчого листа №2-335/2011 виданого 16.07.2012 р. Деснянським районним судом м. Києва, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки стягнути кошти не виявилось можливим, боржника не розшукано, інформація про джерела доходів боржника відсутня. Відкриті рахунки у фінансових установах України, згідно відповіді ДПІ - відсутні. Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. Згідно відповіді УДАІ МВС України у м. Києві за боржником рухомого майна на праві власності не зареєстровано. Згідно з інформаційних довідок з реєстрів рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано (а.с.8).

12.06.2017 р. ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав вищезазначену постанову, про що свідчить копія конверту та відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.4-5,11-12).

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених у цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Обов'язки і права державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року N 606-XIV).

Так, згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов'язків, передбачених ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року N 606-XIV), оскільки в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, однак не вказано, які заходи здійснено державним виконавцем.

З постанови державного виконавця не вбачається чи було перевірено майновий стан боржника, чи було виконано всі виконавчі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження», також до постанови про повернення виконавчого листа не долучено акт державного виконавця.

Старший державний виконавець обмежився лише надсиланням запиту до ДПІ та УДАІ МВС України, однак не проводив пошук майна боржника, не звертав стягнення на заробітну плату, пенсію чи інші доходи боржника, тобто не вчинив жодної виконавчої дії, направленої на реальне виконання судового рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Судом встановлено, що скарга є обґрунтованою, оскаржувані дії державного виконавця є неправомірними, оскільки ним вжиті не всі дієві заходи щодо виконання судового рішення, а тому скаргу в цій частині необхідно задовольнити. За таких обставин, суд вважає, що необхідно визнати незаконною бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження №51814973 та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2016 р. (ВП № 51814973), задовольнивши в цій частині скаргу.

Крім того, суд вважає, що вимога заявника про відновлення виконавчого провадження не підлягає до задоволення, оскільки згідно з ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду,виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Суд також звертає увагу на те, що суд не має права зобов'язувати посадових осіб органів державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватись лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, інакше це буде втручанням суду у дискреційні повноваження державного виконавця.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 449-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Варава Р.С. про повернення виконавчого документа стягувачеві - неправомірними.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 грудня 2016 року (ВП № 51814973), винесену державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: