Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 501/3599/13-ц

провадження № 61-4306св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:Карпенко С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,
учасники справи:

позивач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 6 червня 2016 року у складі судді Журавля П. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гайворонського С. П., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про розподіл спільної сумісної власності.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 вересня 1993 року по 21 січня 2013 року, вони мають двох дітей: дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу сторонами набуто наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку по АДРЕСА_1 яке було оформлено на відповідача. Також стронами придбано меблі та побутову техніку. Посилаючись на зазначені обставини та на те, що шлюбні відносини між сторонами після розірвання шлюбу припинились, кожний із них живе та веде господарство окремо, діти залишились проживати з позивачкою ОСОБА_6, остання просила:

- визнати за нею та відповідачем ОСОБА_7 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 меблі та побутову техніку, а також земельну ділянку, розташовану за вищевказаною адресою;

- виділити їй у власність та визнати за нею право власності на наступні об'єкти: у житловому будинку (літ. «Г-2»): частину вітальні «1-2» площею 20,8 кв. м - 137 934 грн; коридор «1-3» площею 2,8 кв. м - 18 568 грн; житлову кімнату «1-4» площею 9,6 кв. м - 63 662 грн; санвузол «1-5» площею 3,1 кв. м - 20 558 грн; котельню «1-6» площею 3,3 кв. м - 21 884 грн; сходову клітку «1-7» площею 6,2 кв. м - 41 115 грн; кухню «1-8» площею 11,1 кв. м - 73 609 грн; підвал «І» площею 14,6 кв. м - 78 086 грн; убиральню (літ. «В») - 4 721 грн; літню кухню (літ. «Д») - 180 342 грн; сарай (літ. «Е») - 7 902 грн; 17/25 частини огорожі «№ 1», довжиною 10,21 м з боку узбічного фасаду ділянки - 9 694 грн; ворота «№ 1» - 5 958 грн; огорожу «№ 4» - 10 458 грн; огорожу «№ 5» - 2 299 грн; огорожу «№ 6» - 11 831 грн; огорожу «№ 7» - 15 511 грн; 89/100 частини огорожі «№ 8», довжиною 19,08 м з боку будівлі сараю (літ. «Е») - 8 892 грн; колодязь питний «№ 9» - 5 319 грн; всього виділено об'єктів на суму 718 343 грн, із них: приміщень зальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 9,6 кв. м; 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- виділити їй наступне майно: вішалку дерев'яну, піаніно чорне, столик журнальний світлий, диван маленький бежевий (замінник шкіри), крісло бежеве (замінник шкіри), диванчик синій (розкладний),телевізор чорний «Самсунг», телевізор сірий «LG», дзеркало з підсвічуванням, стінку кухонну бузкову, стіл дерев'яний розсувний, стілець дерев'яний (3 шт.), куточок кухонний м'який, плиту газову «Арістон», духовку електричну «Арістон», камеру морозильну «Минск», котел газовий двоконтурний «Вайлент», гарнітур дитячий синій, шафу світлу кутову, комод світлий, диван бежевий великий розкладний (тканина), диванчик маленький коричневий розкладний, стілець на коліщатках синій, шафку білу (аптечну), комод темно-коричневий широкий, тумбочку темно-коричневу (2 шт.), дзеркало в коричневій рамі.

- виділити відповідачу у власність та визнати за ним право власності на наступні об'єкти: у житловому будинку (літ. «Г-2»): коридор «1-1» площею 4,3 кв. м - 28 515 грн; частину вітальні «1-2» площею 8,8 кв. м - 58 357 грн; сходову клітку «1-9» площею 10,0 кв. м - 66 315 грн; житлову кімнату «1-10» площею 21,7 кв. м - 143 903 грн; кабінет «1-11» площею 4,4 кв. м - 29 179 грн; житлову кімнату «1-12» площею 10,5 кв. м - 69 630 грн; санвузол «1-13» площею 6,7 кв. м - 44 431 грн; житлову кімнату «1-14» площею 11,2 кв. м - 74 272 грн; гараж літ. «3» - 144 836 грн; 8/25 частини огорожі «№ 1», довжиною 4,72 м з боку будівлі гаража літ. «3» - 4 482 грн; хвіртку № 3 - 2 007 грн; 11/100 частини огорожі № 8, довжиною 2,4 м з боку будівлі гаража літ. «3» - 1 119 грн; всього виділити об'єктів на суму 667 046 грн, загальною площею 77,6 кв. м, житловою площею 47,8 кв. м; 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- виділити відповідачу наступне майно: вішалку металеву, диван великий бежевий розкладний (замінник шкіри), шафу світлу з висувними шафками внизу, музичний центр, табурет (3 шт.), витяжку кухонну, холодильник «Минск», пральну машину, дзеркало з підсвічуванням і дзеркальною поличкою, ліжко двоспальне коричневе, комод темно-коричневий вузький (2 шт.), стіл письмовий, стілець на коліщатках чорний, столик журнальний темно-коричневий, шафу-полицю темно-коричневу, диван темний (ракушка), стіл темно-коричневий великий, світлу шафу, трюмо, диван розкладний, ліжко металеве, телевізор сірий;

- припинити статус спільного майна подружжя на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Також, після уточнення позовних вимог позивач остаточно просила, окрім інших позовних вимог, присудити з неї на користь відповідача компенсацію у розмірі 25 648 грн 50 коп., стягнути з відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи позивач та її довірена особа частково підтримали позовні вимоги, відмовившись від вимог щодо поділу меблів та побутової техніки.

Відповідач та його представник частково визнали позовні вимоги та вважали, що розподіл будинку необхідно провести в тому варіанті, як просить позивач, але щоб та частина, яку просить позивач, перейшла відповідачеві.

Крім того, відповідач та його представник вважали, що земельна ділянка взагалі не підлягає поділу, так як спеціалісти не визначили порядок і варіанти розподілу земельної ділянки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 6 червня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_6 у власність та визнано право власності на:

- у житловому будинку (літ. «Г-2»): частину вітальні «1-2» площею 20,8 кв. м - 137 934 грн; коридор «1-3» площею 2,8 кв. м - 18 568 грн; житлову кімнату «1-4» площею 9,6 кв. м - 63 662 грн; санвузол «1-5» площею 3,1 кв. м - 20 558 грн; котельню «1-6» площею 3,3 кв. м - 21 884 грн; сходову клітку «1-7» площею 6,2 кв. м - 41 115 грн; кухню «1-8» площею 11,1 кв. м - 73 609 грн; підвал «І» площею 14,6 кв. м - 78 086 грн; убиральню (літ. «В») - 4 721 грн; літню кухню (літ. «Д») - 180 342 грн; сарай (літ. «Е») - 7 902 грн; 17/25 частини огорожі «№ 1», довжиною 10,21 м з боку узбічного фасаду ділянки - 9 694 грн; ворота «№ 1» - 5 958 грн; огорожу «№ 4» - 10 458 грн; огорожу «№ 5» - 2 299 грн; огорожу «№ 6» - 11 831 грн; огорожу «№ 7» - 15 511 грн; 89/100 частини огорожі «№ 8», довжиною 19,08 м з боку будівлі сараю (літ. «Е») - 8 892 грн; колодязь питний «№ 9» - 5 319 грн; всього виділено об'єктів на суму 718 343 грн, із них: приміщень зальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 9,6 кв. м;

- 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- майно: вішалку дерев'яну, піаніно чорне, столик журнальний світлий, диван маленький, бежевий (замінник шкіри), крісло бежеве (замінник шкіри), диванчик синій (розкладний), телевізор чорний «Самсунг», телевізор сірий «LG», дзеркало з підсвічуванням, стінку кухонну бузкову, стіл дерев'яний розсувний, стілець дерев'яний (3 шт.), куточок кухонний м'який, плиту газову «Арістон», духовку електричну «Арістон», камеру морозильну «Минск», котел газовий двоконтурний «Вайлент», гарнітур дитячий синій, шафу світлу кутову, комод світлий, диван бежевий великий розкладний (тканина), диванчик маленький коричневий розкладний, стілець на коліщатках синій, шафку білу (аптечну), комод темно-коричневий широкий, тумбочку темно-коричневу (2 шт.), дзеркало в коричневій рамі.

Виділено ОСОБА_7 у власність та визнано право власності на:

- у житловому будинку (літ. «Г-2»): коридор «1-1» площею 4,3 кв. м - 28 515 грн; частину вітальні «1-2» площею 8,8 кв. м - 58 357 грн; сходову клітку «1-9» площею 10,0 кв. м - 66 315 грн; житлову кімнату «1-10» площею 21,7 кв. м - 143 903 грн; кабінет «1-11» площею 4,4 кв. м - 29 179 грн; житлову кімнату «1-12» площею 10,5 кв. м - 69 630 грн; санвузол «1-13» площею 6,7 кв. м - 44 431 грн; житлову кімнату «1-14» площею 11,2 кв. м - 74 272 грн; гараж літ. «3» - 144 836 грн; 8/25 частини огорожі «№ 1», довжиною 4,72 м з боку будівлі гаража літ.«3» - 4 482 грн; хвіртку № 3 - 2 007 грн; 11/100 частини огорожі № 8, довжиною 2,4 м з боку будівлі гаражу літ. «3» - 1 119 грн, всього виділено об'єктів на суму 667 046 грн, загальною площею 77,6 кв. м, житловою площею 47,8 кв. м;

- 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- майно: вішалку металеву, диван великий бежевий розкладний (замінник шкіри), шафу світлу з висувними шафками внизу, музичний центр, табурет (3 шт.), витяжку кухонну, холодильник «Минск», пральну машину, дзеркало з підсвічуванням і дзеркальною поличкою, ліжко двоспальне коричневе, комод темно-коричневий вузький (2 шт.), стіл письмовий, стілець на коліщатках чорний, столик журнальний темно-коричневий, шафу-полицю темно-коричневу, диван темний (ракушка), стіл темно-коричневий великий, світлу шафу, трюмо, диван розкладний, ліжко металеве, телевізор сірий.

Припинено на вищезазначене майно статус спільного майна подружжя.

Зобов'язано ОСОБА_6 сплатити ОСОБА_7 компенсацію у розмірі 25 648 грн 50 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно, набуте сторонами за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу у встановленому законом порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 6 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 листопада 2016 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати указані судові рішення судів першої та апеляційної інстацій, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6частково. Виділити ОСОБА_6 у власність та визнати за нею право власності на: у житловому будинку (літ. «Г-2»): коридор «1-1» площею 4,3 кв. м - 28 515 грн; частину вітальні «1-2» площею 8,8 кв. м - 58 357 грн; сходову клітку «1-9» площею 10,0 кв. м - 66 315 грн; житлову кімнату «1-10» площею 21,7 кв. м - 143 903 грн; кабінет «1-11» площею 4,4 кв. м - 29 179 грн; житлову кімнату «1-12» площею 10,5 кв. м - 69 630 грн; санвузол «1-13» площею 6,7 кв. м - 44 431 грн; житлову кімнату «1-14» площею 11,2 кв. м - 74 272 грн; гараж літ. «3» - 144 836 грн; 8/25 частини огорожі «№ 1», довжиною 4,72 м з боку будівлі гаража літ. «3» - 4 482 грн; хвіртку № 3 - 2 007 грн; 11/100 частини огорожі № 8, довжиною 2,4 м з боку будівлі гаража (літ. «3») - 1 119 грн; всього виділити об'єктів на суму 667 046 грн, загальною площею 77,6 кв. м, житловою площею 47,8 кв. м. Виділити йому у власність та визнати за ним право власності на: у житловому будинку (літ. «Г-2»): частину вітальні «1-2» площею 20,8 кв. м - 137 934 грн; коридор «1-3» площею 2,8 кв. м - 18 568 грн; житлову кімнату «1-4» площею 9,6 кв. м - 63 662 грн; санвузол «1-5» площею 3,1 кв. м - 20 558 грн; котельню «1-6» площею 3,3 кв. м - 21 884 грн; сходову клітку «1-7» площею 6,2 кв. м - 41 115 грн; кухню «1-8» площею 11,1 кв. м - 73 609 грн; підвал літ. «І» площею 14,6 кв. м - 78 086 грн; убиральню (літ. «В») - 4 721 грн; літню кухню (літ. «Д») - 180 342 грн; сарай (літ. «Е») - 7 902 грн; 17/25 частини огорожі «№ 1», довжиною 10,21 м з боку узбічного фасаду ділянки - 9 694 грн; ворота «№ 1» - 5 958 грн; огорожу «№ 4» - 10 458 грн; огорожу «№ 5» - 2 299 грн; огорожу «№ 6» - 11 831 грн; огорожу «№ 7» - 15 511 грн; 89/100 частини огорожі «№ 8», довжиною 19,08 м з боку будівлі сараю (літ. «Е») - 8 892 грн; колодязь питний «№ 9» - 5 319 грн; всього виділити об'єктів на суму 718 343 грн, із них: приміщень зальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 9,6 кв. м. Припинити на вищезазначене майно сатус спільного сумісного майна подружжя. Присудити заявнику сплатити ОСОБА_6 компенсацію у розмірі 25 648 грн 50 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити. Стягнути з позивача на користь заявника понесені останнім судові витрати.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, виділивши відповідачу 12/25 частини житлового будинку, а позивачу - 13/25 частини цього майна, відійшов від принципу рівності часток майні, що є об'єктом спільної власності подружжя; судом неправильно проведений поділ земельної ділянки, оскільки земельна ділянка взагалі не підлягає поділу, бо приватизована відповідачем; судова будівельно-технічна експертиза та судова земельно-технічна експертиза не вирішувала питання щодо розподілу земельної ділянки, а тому її поділ є неможливим; суд, прийняв рішення щодо поділу майна подужжя в частині поділу меблів та речей домашнього вжитку без зазначення вартості цього майна; судом першої інстанції прийнято уточнення позовних вимог щодо їх збільшення (поділ земельної ділянки та меблів), що недопустимо на стадії судового розгляду після початку розгляду справи по суті.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 15 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року до Верховного Судупередано вказану цивільну справу.

Від ОСОБА_6 надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_7, яку вона просить відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на їх законність та справедливість, а касаційну скаргу вважає такою, що не містить жодних правових підстав для скасування цих судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1993 року по 21 січня 2003 року.

У шлюбі стороним справи мають двох дітей: дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

4 січня 1996 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_1

24 вересня 2001 року рішенням № 66 виконавчого комітету Бурлачобалківської сільської ради ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

19 лютого 2003 року на ім'я ОСОБА_7 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 за яким він отримав 0,250 га землі на території Іллічівської міської ради АДРЕСА_1

8 листопада 2011 було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 власником якого записано ОСОБА_7

15 грудня 2011 року виконавчим комітетом Іллічівської міської ради було прийнято рішення № 898 про видачу ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарчими будівлями за АДРЕСА_1

26 грудня 2011 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням позивача і відповідача судом була призначена і проведена судова земельно-технічна експертиза, згідно з висновком якої експертом наданий варіант (1 варіант) поділу спірного житлового будинку.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку, що майно, набуте сторонами за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу у встановленому законом порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 щодо розподілу спірного житлового будинку за варіантом № 1 висновку експерта, суд обгрунтовано врахував, що батько позивача - ОСОБА_11 з 1 лютого 2008 року зареєстрований і мешкає у спірному будинку, є інвалідом першої групи з виразним порушенням функцій ходьби і самообслуговування, та те, що разом з позивачем проживають їхні спільні з відповідачем діти.

Також суд дійшов правильного висновку про те, що вимога позивача про рівний розподіл земельної ділянки між сторонами є законною і справедливою, оскільки, на вказаній земельній ділянці знаходиться спірний житловий будинок.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судова будівельно-технічна експертиза та судова земельно-технічна експертиза не вирішувала питання щодо розподілу земельної ділянки, а тому її поділ є неможливим, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема апеляційний суд правильно зазначив, що питання про виділення в натурі кожній із сторін по 1/2 частини спірної земельної ділянки, із зазначенням її меж судом першої інстанції не вирішувалося, а лише припинено право спільної власності подружжя на вказану земельну ділянку і визнано за кожним із сторін право власності на 1/2 частини цієї земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги про те, що судом неправильно проведений поділ земельної ділянки, оскільки земельна ділянка взагалі не підлягає поділу як приватизована відповідачем, є безпідставними.

Так, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Проте, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судом першої інстанції прийнято уточнення позовних вимог щодо їх збільшення (поділ земельної ділянки та меблів), що недопустимо на стадії судового розгляду після початку розгляду справи по суті, не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

У розумінні цивільного процесуального закону передмет позову це - матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Тобто у такому випадку предметом спору є набуте подружжям за час шлюбу майно.

Отже, уточенння позову в частині поділу не тільки будинку, а й земельної ділянки та меблів є збільшенням позовних вимог, а не зміною предмета позову, що згідно зі статтею 31 ЦПК України 2004 року допустимо протягом усього часу розгляду справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, виділивши відповідачу 12/25 частини житлового будинку, а позивачу - 13/25 частини цього майна, відійшов від принципу рівності часток в майні, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, є необґрунтованими з наступних підстав.

Так, згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (стаття 71 СК України).

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, оскільки, позивач, звертаючись з вимогою про визнання за нею права власності на 13/25 часттки житлового будинку, виконала свій обов'язок, передбачений статтею 365 ЦК України, та внесла на депозитний рахунок суду суму компенсації за більшу від ідеальної частки майна, то, задовольняючи її позовні вимоги, суд не відходив від принципу рівності часток.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко С. О. Погрібний О. В. Ступак Г. І. Усик