Провадження № 22-ц/780/1092/18 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 26 22.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка Журби С.В.,

При секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/62/07-Пі від 13 червня 2007року.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 13.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», /який загальними зборами акціонерів АКБ««Укрсоцбанк» 16.04.2010 року на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» перейменований на ПАТ «Укрсоцбанк»/ та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії за № 385/62/07-Пі відповідно до якого, позивач зобов'язувався надати відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами (транші) в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 49 000, 00 доларів США зі сплатою 12,85% річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 12.06.2017 року включно, на умовах, визначених договором. Свої зобов'язання, визначені п. 3.1.1. Договору, позивачем виконано, відповідачу відкрито позичковий рахунок в АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту в розмірі 47 500,00 доларів США.

09.06.2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору кредиту, якою встановлено процентна ставка за користування кредитом в розмірі 13,85% річних з 30.06.2008 року.

Також, 20.03.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до Договору кредиту, якою змінено графік погашення кредиту.

28.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 3 до Договору кредиту, якою встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 14,1% річних, встановлено новий графік погашення заборгованості за кредитом, а також змінено кінцевий термін повернення заборгованості до 12.06.2022 року.

Позивач посилався на те, що відповідачем не виконуються умови вищевказаного договору кредиту, додаткової угоди, порушуються строки повернення коштів і станом на 30.08.2016 року заборгованість за договором кредиту № 385/62/07-Пі від 13.06.2007 року складає 75 991,60 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 936 926,03 грн.

ПАТ «Укрсоцбанк» просило в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість за договором кредиту №385/62/07-Пі від 13.06.2007 року в сумі 75 991,60 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 38 658,92 доларів США; суми заборгованості за відсотками - 26 001,92 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 453,86 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 8 876,90 доларів США та судовий збір в сумі 29 053,89 грн.

ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/62/07-Пі від 13.06.06.2007 року, посилаючись на те, що оспорюваний кредитний договір, по суті є договором приєднання і позичальник був позбавлений можливості вносити корективи до його тексту, оскільки будь-які пропозиції щодо зміни умов кредитного договору призводили до відмови кредитора надавати кредит на умовах відмінних від запропонованих банком.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що є несправедливою умова договору, що банк на власний розсуд може в будь-який час вимагати повернення кредиту, до настання строку, передбаченого Кредитним договором. ОСОБА_2 вказує, що має скрутне матеріальне становище та незадовільний стан здоров'я. Також, ОСОБА_2 вказував, що йому не було надано банком повної інформації щодо умов кредитування. В обґрунтування своїх позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 послався на положення ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору : п. 3. встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; п. 16. встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Таким чином, як вважає ОСОБА_2, зазначені пункти кредитного договору є дискримінаційними по відношенню до позичальника, як споживача кредиту.

Окрім цього, зазначив, що при укладенні оспорюваного кредитного договору, кредитором, всупереч вимог чинного законодавства України, йому не було надано жодних інформаційних листів, не було надано жодних роз'яснень щодо умов кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, правил зміни фіксованої та плаваючої процентної ставки, комісії та інших платежів тощо, не було роз'яснено переваги та недоліки плаваючої процентної ставки, ануїтентних платежів та платежів що зменшуються, чи іншої інформації щодо кредиту, його переваг та недоліків тощо, надання якої вимагається від банка відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також послався на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України 10 травня 2007 року № 168, в яких передбачено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом, ОСОБА_2 просив суд звернути увагу на Лист Національного Банку України від 16.06.2007 року № 40-117/2093-6134 «Про окремі питання практичного застосування, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». При підготовці Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі Правила) Національний банк України діяв в межах вимог чинного законодавства України і, зокрема, вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 01.12.2005 року), безумовне виконання яких банки мали забезпечувати вже впродовж півтора року.

Метою розробки Правил було встановлення єдиного для усіх банків порядку надання споживачу повної та достовірної інформації про сукупну вартість кредиту.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що листом від 19.01.2006 року Національний банк України звертав увагу банківської спільноти на необхідність врахування банками в своїй кредитній політиці вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, наголошувалося на необхідності перегляду діючих форм кредитних договорів. Разом з цим, зверталася увага банків на можливість виникнення в їх діяльності певних ризиків під час укладення та виконання договорів про споживчий кредит з фізичними особами, що обумовлені нормами ст. 11 Закону. Тобто, станом на дату укладання кредитного договору, обов'язкове дотримання правил надання інформації по кредиту визначені в Законі України «Про захист прав споживачів» мало безумовно забезпечуватись банками України вже півтора роки. Крім цього, Національним Банком України, було поставлена вимога зміни кредитних договорів, з приведенням їх до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, позивач за зустрічним позовом зазначив, що договір суперечить вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, в задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2017 року, ухвалити у справі нове рішення про відмову ПАТ «Укрсоцбанк» в задоволенні позовних вимог та задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі. Зазначив, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2017 року не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії за № 385/62/07-Пі, відповідно до якого, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 47 500,00 доларів США зі сплатою 12,85% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 12.06.2017 року включно. Наведене підтверджується копією договору про надання відновлювальної кредитної лінії за № 385/62/07-Пі від 13.06.2007 року.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах, визначених цим Договором.

Згідно до п. 1.1.1 вказаного договору, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами траншами, в межах максимального ліміту, який на дату укладення цього Договору встановлюється в розмірі 49 000, 00 доларів США 00 центів та який буде змінюватись на умовах п. 1.1.2 цього Договору, зі сплатою процентів за користування Кредитом, в розмірі 12,85 % процентів річних, а також комісій, в розмірі та порядку, визначених цим договором.

В п. 1.1.2 вказаного договору, зазначено, що кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 12.06.2017 року включно.

09.06.2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору кредиту, якою встановлено процентна ставка за користування кредитом в розмірі 13,85% річних з 30.06.2008 року.

Також, 20.03.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до Договору кредиту, якою змінено графік погашення кредиту.

28.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 3 до Договору кредиту, якою встановлено процентна ставка за користування кредитом в розмірі 14,1% річних, встановлено новий графік погашення заборгованості за кредитом, а також змінено кінцевий термін повернення заборгованості до 12.06.2022 року.

Пунктами 3.3.4., 3.3.5 Договору кредиту встановлено, що відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу проценти за користування кредитом в порядку визначеному п. 2.5., 2.6 цього Договору, а також своєчасно та в повному обсязі повертати кредит в порядку, визначеному п.1.1 цього Договору.

Відповідачем не виконуються умови Договору кредиту - порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що станом на 30.08.2016 року заборгованість за договором кредиту № 385/62/07-Пі від 13.06.2007 року складає 75 991,60 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 936 926,03 грн., яка складається: з суми заборгованості за кредитом - 38 658,92 доларів США, що еквівалентно 985 365,07 грн.; суми заборгованості за відсотками - 26 001,92 доларів США, що еквівалентно 662 754,77 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 453,86 доларів США, що еквівалентно 62 545,67 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 8 876,90 доларів США, що еквівалентно 226 260, 52 грн.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або

інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В ч. 2 ст. 1050 ЦК України зазначено: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене та те, що ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконані, що підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах цивільної справи, колегія суддів погоджується з думкою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк»

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно вимог Цивільного процесуального законодавства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України.

Позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів того, що оспорювані договори не відповідають вимогам ст. 203,215 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» і порушують його права та інтереси.

Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/62/07-Пі від 13.06.2007 року містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів, згідно умов договору сторони погодили та визначили усі істотні умови, додержана письмова форма, а підписанням договору без будь-яких застережень чи незгоди з його умовами сторони підтвердили відповідність волевиявлення їхній внутрішній волі, ОСОБА_2 погодився на отримання у кредит коштів на умовах, що визначені договором. Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору він не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

За таких обставин, суд першої інстанції на законних підставах відмовив ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову.

Так як Білоцерківський міськрайонний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без розгляду, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: