АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4059/16-ц Номер провадження 22-ц/786/585/18Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Бондаревська С.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секрераті: Радько О.М.

за участі представника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" Регіональне відділення до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" Регіональне відділення звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх вимог зазначало, що 25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №ML-D01/024/2008, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 47 465, 30 дол. США строком до 16 березня 2028 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі.

В забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору, 25 березня 2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки. Посилаючись на те, що відповідачами не виконуються зобов'язання за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь банку суму заборгованості в розмірі 1 199 939 грн. 54 коп.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк» в якій, посилаючись на те, що укладення договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача, - просив визнати кредитний договір №ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року - недійсним.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» Регіональне відділення до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним - задоволено частково.

Визнано недійсним Кредитний договір №ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року в частині підвищення розміру процентів.

В іншій частині вимог зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Полтавсько-го районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Вказувало, що судом не було досліджено поданих позивачем доказів та не було надано цим доказам належної оцінки, в тому числі наданому розрахунку заборгованості.

Окрім того, вважало хибним висновок районного суду про відсутність згоди поручителя на укладання додаткових договорів.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що 25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_4 укладено кредитний договір №ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 47 465, 30 дол. США строком до 16 березня 2028 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання Кредитного договору, 25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №SR-D01/031/2008.

Також судом встановлено, що 04 лютого 2009 року, 23 лютого 2010 року, 24 березня 2014 року, 24 червня 2014 року, 31 жовтня 2014 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено відповідно Додатковий договір №1, Додатковий договір №2, Додатковий договір №3, Додатковий договір №1, Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ML- D01/024/2008 від 25 березня 2008 року.

Мотивуючи тим, що зі змістом вказаних договорів, змінами, які вносилися до Кредитного договору №ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року, зокрема в частині підвищення процентів, які збільшують обсяг відповідальності поручителя, ОСОБА_5 не була ознайомлена та згоди на їх укладення не надавала, - суд дійшов висновку що договір поруки з цих підстав є припиненим, а тому позовні вимоги до поручителя є безпідставними.

Окрім того, суд вважав встановленим факт того, що сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року, заявлена в позові в розмірі 1 199 939 грн. 54 коп., - є не підтвердженою, - та з цих підстав дійшов висновку про відмову за недоведеністю в задоволенні первісного позову ПАТ «ОТП Банк» про стягнення з відповідачів в солідарному порядку вказаної суми заборгованості, задовольнивши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним вказаного Кредитного договору в частині підвищення розміру процентів.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позико-давцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що прушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з роз-строченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується наявними у справі доказами, 25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_4 укладено кредитний договір №ML-D01/024/2008, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 47 465,30 дол. США строком до 16 березня 2028 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі.

За умовами пункту 1.1. частини №2 Кредитного договору сторони погодили його предмет, відповідно до якого, в порядку, передбаченому цим договором, Банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині №1 цього договору, а позичальник приймає кредит та зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Відповідно до пункту 1.4 частини №2 Договору за користування кредитом позичальник зобов'язався сплатити Банку відповідну плату в порядку та на умовах, що були визначені договором.

Згідно з пунктом 1.5 частини №2 Договору повернення відповідної частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п 7.2. частини №2 Кредитного договору підписанням цього Договору Сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно п. 7.3. частини №2 Кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до виконання сторонами, взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі.

Окрім того, 04 лютого 2009 року, 23 лютого 2010 року, 24 березня 2014 року, 24 червня 2014 року, 31 жовтня 2014 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено: Додатковий договір №1, Додатковий договір №2, Додатковий договір №3, Додатковий договір №1, Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року, що підтверджується підписом сторін /т. 1 а. с. 20-62/.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, 25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №SR-D01/031/2008/т.1 а.с.62/.

Відповідно до п. 1.2 поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники; кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Згідно п. 2.1 договору порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно кредитної заявки, ОСОБА_4 відповідно до умов кредитного договору були надані грошові кошти в розмірі 47 465, 30 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок НОМЕР_1, відкритий у ЗАТ «ОТП Банк» на ім'я ОСОБА_4

Отже Банком був виконаний обов'язок щодо надання грошових коштів у кредит, умови якого були визначені договором /т. 1 а. с. 15/.

В свою чергу, позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, згідно розрахунку заборгованості, станом на 26 травня 2016 року заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором складає 40 231, 14 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 26 травня 2016 року складає 1 011 250 грн. 94 коп.; заборгованість за нарахованими, але не сплаченими відсотками складає 7 506, 7 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 26 травня 2016 року складає 188 688 грн. 60 коп., загальна сума боргу в гривневому еквіваленті становить 1 199 939 грн. 54 коп.

Даним обставинам, всупереч вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, не було надано належної оцінки судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

При цьому суд, залишивши поза увагою той факт, що у справі не надано жодного альтернативного розрахунку кредитної заборгованості, поклав в основу рішення лише висновок №664/665 судової економічної експертизи від 08 вересня 2017 року, який безперечно не є єдиним та виключним доказом у справі, - згідно якого, в обсязі наданих для дослідження матеріалів, розрахована банком сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором ML- D01/024/2008 від 25 березня 2008 року у сумі 1199939 грн. 54 коп. станом на 06 грудня 2016 року документально не підтверджується /т. 1 а. с. 175-185/.

Колегія суддів не може визнати вказаний висновок судової економічної експертизи підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки заборгованість у вище вказаному розмірі підтверджується наявними у справі доказами у їх сукупності, в той час як стороною відповідачів не надано іншого розрахунку на його спростування.

Окрім того помилковим є висновок місцевого суду про безпідставність позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю згоди останньої на укладення додаткових договорів та змін до них.

Так. згідно п. 1.1. Договору поруки Поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

За умовами п. 3.1. Договору поруки у випадку невиконання Боржником Боргових зобов'язань перед Кредитором за кредитним договором, Кредитор має права звернутися до поручителя з вимогою про виконання Боргових зобов'язань у повному обсязі або частині.

Згідно роз'яснень, наведених в п. 22 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5, порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1 цього договору.

В свою чергу, пунктом 2.1 цього договору, встановлено розмір боргових зобов'язань, а саме суму виданого кредиту 47 465, 30 дол. США. Таким чином, вказаним пунктом сторони погодили, що у разі зміни розміру зобов'язань, укладення додаткових угод не потребується.

Окрім того, пунктом 2.2.1. Додаткового договору №1 від 24 березня 2014 року до договору поруки №SR-D01/ 031/2008 встановлено, що в разі зміни, в тому числі в разі збільшення розміру Боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань за Боржника за Кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення додаткових договорів до цього Договору, а підписання поручителем цього Договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Згідно положень ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2016 року позивачем на адресу позичальника та його поручителя направлені досудові вимоги про дострокове виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором та які відповідачами не виконані, після чого банк у грудні 2016 року звернувся з даним позовом до суду /т. 1 а. с. 1-2, 68-69/.

За наведених обставин, наявні підстави для солідарної відповідальності боржника та поручителя перед кредитором за порушення зобов'язання за кредитним договором.

При цьому колегія суддів не поджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання недійсним кредитного договору №ML-D01/024/2008 від 25 березня 2008 року в частині підвищення розміру процентів з огляду на слідуюче.

Згідно ст. 638 ЦК Украйни, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Виходячи з положень ст. ст. 1054, 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором або на рівні облікової ставки Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_4 в повному обсязі ознайомлено з умовами договору, а саме: кредитними умовами, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюта кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку Банку.

Окрім того встановлено, що укладені додаткові угоди до вищевказаного кредитного договору погоджені та підписані сторонами. Будь-яких застережень з боку ОСОБА_4 щодо неповного розуміння або незгоди з частиною умов договору під час його підписання, не надано. Виконання зобов'язань за кредитним договором було розпочате і виконувалося сторонами, в тому числі позичальником, шляхом повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у строки, в розміру та у валюті, як це було визначено Кредитним договором. Таким чином, сторони встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору і підстави визнання їх недійсними - відсутні.

За встановлених обставин, з урахуванням наведених вище норм права, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» в повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" Регіональне відділення - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" заборгованість за кредитним договором №ML- D01/024/2008 від 25 березня 2008 року в розмірі 1 199 939 грн. 54 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги беспосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.