Справа № 459/2475/17
Провадження № 2/459/112/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 березня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи без самостійних вимог Червоноградської державної нотаріальної контори про визнання права власності та про визнання права на обовязкову частку у спадщині, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому, враховуючи уточнення до позовних вимог від 12.03.2018 року, просить визнати за ним: право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1; право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3, а саме: на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1; 1/30 частку квартири АДРЕСА_2. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що 07.07.1965 року між ним та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 14.07.2000 року за спільні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_3, яка була оформлена на його дружину. Крім того у 1996 році вони із дружиною приватизували квартиру АДРЕСА_2. В приватизацію в рівних частинах кожному даної квартири увійшли: його дружина ОСОБА_3, він, його внуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, його дочка ОСОБА_6

Вказує, що ОСОБА_3 13.05.2017 року померла. Після її смерті відкрилася спадщина. При цьому, що за життя, а саме 08.07.2004 року, ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до змісту якого належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4, предмети домашньої обстановки, що знаходяться в цій квартирі заповіла синові ОСОБА_2; належну їй на праві спільної часткової власності квартиру №94, що в будинку №35 по вул.Стуса в м.Червонограді Львівської області, а також предмети домашньої обстановки та вжитку, що знаходяться у цій квартирі заповіла онукові ОСОБА_4.

Вважає, що частина майна, на яке зроблено заповідальне розпорядження, зокрема квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю, відтак в силу приписів ст.60 СК України йому належить ? частка даного житлового приміщення. До того ж, він, як непрацездатна особа (пенсіонер), має право згідно ст.1241 ЦК України на обовязкову частку у спадщині.

Позивач в судове засідання не зявився, подав письмову заяву від 12.03.2018 року (вх.№3987/18 від 12.03.2018 року), у якій просить справу розглядати у його відсутності, при цьому вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

За зареєстрованим місцем проживання відповідачів було надіслано копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками та судові повістки на 21.11.2017 року.

Вказану поштову кореспонденцію відповідач ОСОБА_4 отримав 27.10.2017 року. Конверт, адресований відповідачу ОСОБА_2 повернувся в адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Окрім цього, відповідачам було надіслано судові повістки на 01.02.2018 року, 12.03.2018 року, однак останні у судові засідання не зявилися.

Таким чином, відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань та відзиву не подали.

Тому, суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу.

Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 липня 1965 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

На підставі рішення приватизаційного органу Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 04.10.1996 року № 156, ОСОБА_3 та членам її сімї, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 було видано свідоцтво на право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: вул. Стуса, 35/94, м. Червоноград, Львівська області, що підтверджується копією цього свідоцтва. Відповідно до даного свідоцтва, житлове приміщення належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в рівних частинах кожному.

Також встановлено, що ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий №305, придбала квартиру АДРЕСА_1. Право власності на зазначене домоволодіння зареєстровано на ОСОБА_3, що підтверджується листом КП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.11.2017 року №6197.

Разом із тим, із матеріалів справи встановлено, що 08.07.2004 року ОСОБА_8 склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне заповідальне розпорядження: належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5, також предмети домашньої обстановки та вжитку, що знаходяться в цій квартирі, і належну їй земельну ділянку для ведення садівництва, що знаходяться в садівничому кооперативі «Будівельник» на території Поторицької сільської ради заповіла синові ОСОБА_2; належну їй на праві спільної часткової власності частину квартири АДРЕСА_6, а також предмети домашньої обстановки та вжитку, що знаходяться в цій квартирі заповіла внукові ОСОБА_4; належні їй на праві власності всі грошові вклади, що зберігаються в Червоноградському відділенні ощадного банку №7856 заповіла синові ОСОБА_2 і внукові ОСОБА_4 в рівних частинах кожному.

15 травня 2017 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №468263, виданим 15 травня 2017 року Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області.

Із копії посвідчення №145982, виданого 24.03.2003 року УПФ, видно, що на час смерті ОСОБА_3, її чоловік - ОСОБА_3 був пенсіонером за віком, перебував на обліку в УПФУ та отримував пенсію.

Позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю, а також він має право на обовязкову частину у спадщині.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Згідно ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містить і Сімейний Кодекс України, що набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Так, ст.60 СК України визначено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Оскільки під час придбання квартири АДРЕСА_7, позивач та покійна ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, суд вважає, що зазначене нерухоме майно, належить подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз'ясненнь викладених у п.12 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про рівність часток подружжя в спільному сумісному майні, а тому вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частку спірної квартири, як на частку в спільному сумісному майні подружжя підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про визнання за позивачем права на обовязкову частку у спадщині, а саме на: 1/12 частки квартири №16 в будинку №2 по ву.Шептицького в м.Червонограді Львівської області; 1/30 частку квартири АДРЕСА_8, суд враховує слідуюче.

У відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В той же час, згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що непрацездатними є громадяни, які досягли встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, суд вважає, що позивач, як непрацездатний вдівець спадкодавця, має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті своєї дружини, до того ж, таке його право не оспорюється спадкоємцями за заповітом.

Вирішуючи питання визначення розміру його обов'язкової частки, суд виходить із приписів ч.1 ст.1241 ЦК України, якою передбачено, що обов'язкова частка вдівця спадкодавця складає половину частки, яка належала би йому у разі спадкування за законом.

Оскільки спадкоємцями за законом першої черги, а це відповідно до ст.ст.1261, 1266 ЦК України та встановлених у даній справі обставин, є: чоловік спадкодавця - позивач, син спадкодавця ОСОБА_2, дочка спадкодавця ОСОБА_9 (всього три особи), то розмір частки, яка належала б кожному зі спадкоємців за законом, у тому числі і ОСОБА_1, становить 1/3 частину спадкового майна, а тому розмір обов'язкової частки позивача становитиме половину від 1/3 частини спадкового майна (1/2 частини квартири № 16 по вул.Шептицького в м.Червонограді Львівської області та 1/5 частини квартири №94, що в будинку №35 по вул.Стуса в м.Червонограді Львівської області), а саме: 1/12 частину квартири №16 по вул.Шептицького в м.Червонограді Львівської області; 1/30 частину квартири №94, що в будинку №35 по вул.Стуса в м.Червонограді Львівської області

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_9.

Визнати за ОСОБА_1 право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3, а саме на : 1/12 частину квартири АДРЕСА_10; 1/30 частини квартири № 94, що в будинку №35 по вул.Стуса в м.Червонограді Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 березня 2018 року.

Суддя: М. Д. Новосад