Справа №487/9975/13-ц 19.03.2018
Провадження №22-ц/784/408/18
Справа №487/9975/13-ц Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П
Провадження №22-ц/784/408/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі - ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалено 29 листопада 2013 рокуу приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Гаврасієнко В.О. у порядку цивільного судочинства за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру, -

у с т а н о в и л а :

28 жовтня 2013 року ОСОБА_2 пред'явила до Миколаївської міської радизазначений позов, який обґрунтувала наступним.

ОСОБА_9 та ОСОБА_7, які є рідними сестрами матері позивача ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5), на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, після чого відкрилася спадщина на цю квартиру, спадкоємицею якої стала ОСОБА_9, інші спадкоємці за прийняттям спадщини не звертались.

Проте, у установлений законом строк, ОСОБА_9 не змогла прийняти спадщину, оскільки у свідоцтві про право власності на житло не визначені ідеальні частки співвласників.

У 2007 році вона звернулася до суду з позовом про їх визначення та визнання за нею права власності на ? частку в названій квартирі в порядку спадкування за законом.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2007 року визначено по ? частки у квартирі АДРЕСА_1 за кожною та цим же рішенням визнано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_9 у порядку спадкування після смерті її рідної сестри ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 померла, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції вчинено запис за № 1373.

22 квітня 2013 року ОСОБА_2, яка є племінницею ОСОБА_9, звернулась до третьої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим була відкрита спадкова справа № 208/2013.

Проте, постановою державного нотаріуса від 09 жовтня 2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не було надано документів, що підтверджують родинний зв'язок із спадкодавцем.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_9 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за правом представлення.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Встановлено факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідною племінницею ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року та визнано за позивачем право власності на квартиру.

ОСОБА_4, яка не брала участь у розгляді справи, проте, як на її думку, судом вирішено питання про її права, діючи через свого представника ОСОБА_5 29 січня 2018 року подала на вказане заочне рішення апеляційну скаргу.

Скаргу обґрунтовувала тим, що лише вона за правом представлення після смерті свого батькаОСОБА_10, який є єдиними сином ОСОБА_9, будучи на час відкриття спадщини неповнолітньою особою, успадкувала спірну квартиру, а ОСОБА_2 протиправно її таке право не визнає і, більше того, оформила назване житло на себе.

Бажаючи відновити своє право на спадщину, вона вимушена подати цю апеляційну скаргу і просити суд про її задоволення.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду 1 інстанції в оскарженій частині скасувати, оскільки в цій частині суд постановив його без точного додержанням норм матеріального й процесуального права, і прийняти нове судове рішення, яким у позовній вимозі про визнання права власності на спірну квартиру за спадкуванням - відмовити.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вона надала належні та допустимі докази того, що спадкодавець ОСОБА_9 є її рідною тіткою та лише вона має право на спадкування за законом у порядку представлення належного тій за життя майна, оскільки рідний син спадкодавця помер раніше неї, а інших спадкоємців немає.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх, а також висновки, щодо результату вирішення справи не вірними, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення ріщення) та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено не у повній відповідності з виписаним вище, а тому є не законним та не обґрунтованим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду не у повній мірі відповідає виписаному вище, а тому є не законним та не обґрунтованим, оскільки суд не з'ясував коло спадкоємців попередніх черг, які б могли успадкувати це майно.

Так, за ст. 1216-1218, 1223, 1258-1259, 1261, 1264, 1268, 1269-1270 ЦК України спадкуванням визнається перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини і право на нього мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому. кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України, згідно якої, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини або за рішенням суду.

Так, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців, які починаються з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Аналізуючи виписані норми слід зазначити наступне.

Онуки (правнуки), прабаба, прадід, племінники спадкодавця, двоюрідні брати та сестри спадкодавця не включаються до складу жодної з черг спадкоємців за законом, а є спадкоємцями за законом, якщо на момент відкриття спадщини немає в живих того родича, який був би спадкоємцем. Вони спадкують ту частку, яка належала б їх відповідному родичу, якби він був живий. Тобто це батько чи мати, дід чи баба, брат чи сестра спадкодавця, дядько чи тітка спадкодавця, що повинні були б успадковувати, але померли до відкриття спадщини.

Таке спадкування називається спадкуванням по праву представлення.

При цьому черговість спадкування, передбачена ст. 1258 ЦК України, зберігається і при спадкування за правом представлення, тобто, кожна наступна черга спадкоємців за законом за правом представлення одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців за правом представлення попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, є рідними сестрами матері позивача ОСОБА_8.

Першим двом, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 1995 року на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належну їй частку в квартирі.

Цю частку шляхом вступу в управління спадковим майном успадкувала ОСОБА_9, оскільки інші спадкоємці за прийняттям спадщини не звертались.

Проте, через невизначеність ідеальних часток співвласників у квартирі, вона не змогла оформитися в правах спадколємця і отримати відповідний документ про право власності.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2007 року цей недолік було усунуто та визначено за кожним із співвласників по ? частки у квартирі АДРЕСА_1 за кожною з них. Крім того, цим же рішенням визнано за ОСОБА_9 у порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри ОСОБА_7 право власності на належну тій за життя частку в квартирі (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 померла, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції вчинено запис за № 1373 (а.с.6).

За життя ОСОБА_9 перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 і мала від того шлюбу сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який 23 лютого 2005 року, тобто ще до її смерті, помер у місті ОСОБА_11, куди емігрував разом зі своєю сім'єю (а.с. 73, 76, 102).

В названому місті у сім'ї сина спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_6 року народилась донька ОСОБА_4 (а.с. - 79 - 99).

Іншого сторона позивача належними та допустимими доказами не довела, хоча за процесуальним законом, то є її обов'язком.

На дату смерті бабусі вона була неповнолітньою, а тому, в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину за правом представлення після свого батька.

За такого, районний суд не міг визнати за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру за правом представлення, оскільки її черга спадкування є пізнішою черги спадкування ОСОБА_4 і повинен був відмовити у названій вимозі.

Оскільки, районний суд був іншої думки та не з'ясував коло спадкоємців, то рішення суду І інстанції в частині визнання права власності на квартиру, слід скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 (після зміни прізвища ОСОБА_2 - свідоцтво № НОМЕР_1 від 21.10.2014) в цій частині позовних вимог (а.с. - 144).

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5- задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2013 року, в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 - скасувати, та постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені названої позовної вимоги.

В іншій частині заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина

____________________________________________________________

Повний текст постанови складено 20 березня 2018 року