справа № 464/8127/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

27 березня 2018 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

з участю секретаря Музичка Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівській автобусні заводи» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки, суд , -

в с т а н о в и в:

11.12.2017 року позивач звернувся з даним позовом до суду, де в своїх вимогах покликається на те, що 17.04.2007 р. він був прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника 6 розряду в ремонтно-механічний цех у Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівській автобусні заводи». 01.04.2011 р. був переведений на відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівській автобусні заводи» на посаду слюсаря-ремонтника арматурно-механообробного цеху 6 розряду, наказ №034 від 01.04.2011 р. З 09.09.2013 р. був звільнений за угодою сторін. За період з вересня 2008 р. по квітень 2012 року робота підприємства значно погіршилася. Зарплата виплачувалась із запізненням і не в повному обсязі. Станом на день звільнення роботодавець не провів з ним повного розрахунку, невиплачена заробітна плата за період з січня 2009 р. по вересень 2013 р. в сумі 40065 грн. 77коп., яку просить стягнути з відповідача. Крім цього а його неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку, то зсилаючись на ст.117 ч.1 КЗпП України, вказує, що на день предявлення позову до суду сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 74769,6 грн., яку просить стягнути

13.12.2017 року відкрито провадження у справі.

05.01.2018 року винесено ухвалу про передачу цивільної справи за підсудністю.

30.01.2018 року справу передано із Сихівського районного суду м.Львова на розгляд до Бродівського районного суду Львівської області.

05.02.2018 року винесено ухвалу про прийняття справи до провадження.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Позивач подав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити та у випадку неявки відповідача не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання, повторно, не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, що долучена до матеріалів справи, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи. Відповідачем не подано відзив на позовну заяву.

Тому суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст.280-281 ЦПК України та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.04.2007 р. його прийнято на посаду слюсаря-ремонтника шостого розряду в ремонтно-механічний цех у ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.04.2011р. позивач переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду слюсаря-ремонтника арматурно-механообробного цеху. 09.09.2013р. звільнений з посади, згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.5-5 зворот).

Встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з ним повного розрахунку.

Як вбачається із розрахунку позивача зробленого, виходячи із індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, відповідачем за період з січня 2009 року по вересень 2013 року проводилося нарахування та виплата йому заробітної плати не в повному розмірі, у звязку із чим на час його звільнення утворилася заборгованість в розмірі 40065 грн. 77 коп. (а.с.6-7).

З огляду на те, що відповідачем не надано ні позивачу, ні суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обовязок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Враховуючи, що на день звільнення позивача відповідачем не проведено розрахунку по виплаті заборгованості заробітної плати, то слід стягнути з відповідача заробітну плату за період з січня 2009 року по 09.09.2013 року в розмірі 40065 грн. 77 коп.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розяснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційний Суд України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.09.2013 по 11.12.2017 в розмірі 74769,6о грн., а тому позов підлягає до задоволення в повному обємі.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання.

На підставі ст.ст.116-117 К3пП України, ст.ст.27, 33 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст. 10,12,81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282, ч.1 ст.430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лепсе, 6, ідентифікаційний код 33894928) на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2009 року по 09 вересня 2013 року в сумі 40065 грн. 77 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.09.2013 по 11.12.2017 у розмірі 74769 грн. 60 коп., а всього 114835 грн.37 коп.

Вказана сума визначена без утримання прибуткового податку і обовязкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» в користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішення суду в межах стягнення суми заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_2