НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 лютого 2018 рокуСправа № 322/1249/17

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гасанбекова С.С. розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу

за позовом:публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
до:ОСОБА_1
про:стягнення заборгованості.

01 грудня 2017 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просив суд: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 253,70 грн. за кредитним договором № б/н від 15.03.2007, що складається з наступного: 2 344,13 грн. заборгованість за кредитом; 7 590,01 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1259,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. фіксована частина, 559,70 грн. процентна складова.

Ухвалою судді від 29.12.2017 було відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив і заперечень та вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також, згідно з ч. 2 ст. 279 ЦПК України в редакції, що була чинною станом на 29.12.2017, визначено дату судового засідання для розгляду справи по суті на 30.01.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 15.03.2007 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 30.09.2017 має заборгованість у розмірі 12 253,70 грн., яка складається з наступного: 2 344,13 грн. заборгованість за кредитом; 7 590,01 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1259,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 559,70 грн. (процентна складова).

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору, позивач просив задовольнити позов.

До позовної заяви позивач додав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, не надав відзиву на позов. Відзив відповідача, отриманий судом 30.01.2018 судом не береться до уваги як такий, що було подано з порушенням строку, встановленого судом.

Разом з цим, 30.01.2018 відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

30.01.2018 учасники справи до суду не прибули. Вирішуючи питання щодо подальшого розгляду справи, суд виходить з такого.

За правилом частини 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 279 ЦПК України в редакції, що набрала чинності 07.01.2018, розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За змістом ст. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

При цьому, частиною 1 статті 275 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Виходячи з наведених норм ЦПК України, враховуючи відсутність клопотань з боку відповідача про розгляд справи у судовому засіданні, судом 30.01.2018 вирішено продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

З огляду на викладене, суд також не вбачає підстав, передбачених ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, для заочного розгляду справи, який може проводитися лише у випадку розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності,

встановив:

15 березня 2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви клієнта, памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 15.03.2007.

Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з пунктом 5.3 Правил користування платіжною карткою, що є складовими Умов та правил надання банківських послуг, строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з установленим мінімальним обовязковим платежем приведено в памятці клієнта, що є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без установленого мінімального обовязкового платежу, проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (в полі month).

Пунктом 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

При цьому, з розрахунку заборгованості випливає, що сальдо поточної заборгованості за кредитом щомісячно зменшувалося та на відповідну суму збільшувалося сальдо простроченої заборгованості за кредитом, а остаточна сума простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2 344,13 грн., що заявлена до стягнення, сформувалася станом на 29.10.2010.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що строк погашення кредиту за кредитним договором від 15.03.2007 має визначатися відповідно до пункту 5.3 Правил користування платіжною карткою, що є складовими Умов та правил надання банківських послуг, оскільки умовами договору передбачено мінімальний обовязковий платіж, а відтак п. 5.4 цих Правил, яким визначено строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (в полі month), застосуванню не підлягає.

Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, станом на 30.09.2017 відповідач має заборгованість у розмірі 12 253,70 грн., яка складається з наступного: 2 344,13 грн. заборгованість за кредитом; 7 590,01 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1259,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 559,70 грн. (процентна складова). Сума заборгованості відповідачем не оспорюється.

Останній платіж за кредитним договором, згідно з розрахунком заборгованості, відповідач провів 07.03.2014.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Виходячи з наведених норм чинного законодавства України, позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором. Розмір заборгованості за договором 12 253,70 грн., наведений у розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви, відповідачем не спростовано.

Проте, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем у заяві, поданій до суду 30.01.2017, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 29.10.2010 вся сума основного боргу в розмірі 2 344,13 грн, що заявлена до стягнення, віднесена до простроченої заборгованості. Водночас 07.03.2014 відбулося останнє переривання строку позовної давності у звязку з частковою сплатою заборгованості відповідачем (ч. 1 ст. 264 ЦК України), а відтак з 08.03.2014 (ч. 1 ст. 253, ч. 3 ст. 264 ЦК України) заново почався перебіг трирічного строку позовної давності, який з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України закінчився 09.03.2017. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Проте, позовну заяву було направлено до суду після спливу строку позовної давності.

Доказів наявності будь-яких поважних причини, через які позивачем було пропущено строк позовної давності, суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» належить відмовити в повному обсязі у звязку із пропуском строку позовної давності.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Реквізити учасників справи:

- позивач: публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570;

- відповідач: ОСОБА_1, вул. Річна, 2, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, 70101, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2018 року.

Суддя С.С. Гасанбеков