Справа № 626/583/13-ц
Провадження № 2/626/2/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.03.2018 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді: Дудченка В.О.,

за участю секретаря: Зінченко Л.В.,

представника позивачів: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краснограді, цивільну справу за позовом 1 - ОСОБА_3, 2 - ОСОБА_4 та 3 - ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства "Насінневе", треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківська регіональна філія Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання вилучити записи про реєстрацію договорів оренди землі з відповідних поземельних книг, -

В С Т А Н О В И В:

05.03.2013 року до Красноградського районного суду з колективною позовною заявою звернулись 37 позивачів до ПАТ «Насінневе» про розірвання договорів оренди. В подальшому в ході змін та доповнень позовних вимог та зміни кількості позивачів, станом на день розгляду справи судом та ухвалення рішення 01.11.2013 року, колективний позов подали 42 позивача до Приватного акціонерного товариства "Насінневе", треті особи: Головне управління Держземагенства у Харківській області, Відділ Держземагенства у Красноградському районі Харківської області, Харківська регіональна філія Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання відділу Держземагентства у Красноградському районі Харківської області вилучити записи про реєстрацію договорів оренди землі з відповідних поземельних книги.

01.11.2013 року рішенням Красноградського районного суду Харківської області вказані позовні вимоги всіх позивачів були задоволені та всі 42 договори оренди земельних ділянок з ПАТ «Насінневе» - розірвані(т.4 а.с.263-277).

14.03.2014 року ухвалою апеляційного суду Харківської області рішення Красноградського районного суду від 01.11.2013 року - залишено без змін(т.5 а.с.332-337).

16.07.2014 року ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01.11.2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14.03.2014 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції(т.6 а.с.78-85).

20.08.2014 року вищезазначена справа надійшла до Красноградського районного суду та згідно авторозподілу справ, була передана судді Дудченко В.О.(т.7 а.с.1).

22.08.2014 року суддею винесена ухвала про прийняття вищезазначеної справи в своє провадження та призначена дата судового розгляду(7 а.с.2-3).

Однак з моменту прийняття справи в своє провадження з 22.08.204 року та до моменту винесення рішення по справі 19.03.2018 року постійно зменшувалась кількість позивачів, неодноразово змінювались позовні вимоги, та змінювалось коло третіх осіб.

Так, в зв'язку з неодноразовою неявкою позивачів та їх представників в судові засідання, ухвалою Красноградського районного суду від 18.11.2014 року, яка частково змінена ухвалою апеляційного суду від 24.03.2015 року та в подальшому ухвалами районного суду від 15.09.2016 року, 11.05.2017 року та 18.01.2018 року позовні заяви частини позивачів були залишені без розгляду, які на момент ухвалення рішення по суті всі набрали чинності, таким чином з раніше поданих 42 позивачів розгляд справи продовжено тільки стосовно 3 позивачів, (т.8 а.с.68-70, 280-284, т.10 а.с.182-183, т.11 а.с.122-124, т.12 а.с.136-138, т.14 а.с.28-30).

Крім того, протягом розгляду справи, у зв'язку з реорганізацією, ліквідацію та зміною назв деяких юридичних, треті особи змінили назви, в зв'язку з чим ухвалою Красноградського районного суду від 22.02.2018 року до справи було залучено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області до участі у справі як третя особа по справі, замість Головного управління Держземагенства у Харківській області, а відділ Держземагенства у Красноградському районі виключено з числа третіх осіб(т.14 а.с.52-53).

Також ухвалою суду від 15.08.2016 року було залучено в якості відповідача Приватне акціонерне товариство «НАСІННЕВЕ» (вул.Соборна, буд.20, смт.Слобожанське, Кегичівського району, Харківської області), надалі ПрАТ «Насінневе», замість Публічного акціонерного товариства "НАСІННЕВЕ" - ПАТ «Насінневе»(т.11 а.с.55-56) .

Таким чином станом на 19.03.2018 року, тобто на день винесення рішення по суті, позовні вимоги судом розглядалися тільки стосовно 3 позивачів: 1 - ОСОБА_3, 2 - ОСОБА_4 та 3 - ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства "Насінневе", треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківська регіональна філія Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання вилучити записи про реєстрацію договорів оренди землі з відповідних поземельних книг.

З урахуванням змінених та уточнених позовних вимог, вищезазначені 3 позивача звернулись до суду з позовом до відповідача про розірвання договорів оренди належних їм на підставі права приватної власності земельних ділянок, а саме про розірвання:

- договору оренди землі від 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Насінневе", який зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 19 січня 2009 року за № 3;.

- договору оренди землі №305 від 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ "Насінневе", який зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 13 травня 2009 року за № 52;

- договору оренди землі від 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ "Насінневе", який зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 05 лютого 2009 року за № 72;

Позивачі в позовній заяві зазначили, що 11.04.2008 року між ними та відповідачем по справі - ПАТ "Насінневе" були укладені вищевказані договори оренди земельних ділянок (паїв) терміном на 10 років, що знаходяться в територіальних межах Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області.

Дані земельні ділянки належать позивачам на праві власності відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до п.7. Договорів: орендна плата повинна була вноситися відповідачем в грошовій або натуральній формі в розмірі 3,00 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір нормативно-горошової оцінки спірних земель був визначений в п.3 Договорів.

Відповідно до п.9 Договорів: орендна плата повинна була вноситися до 30 грудня поточного року. В той же час пунктом 12 договору, також передбачено сплату пені в розмірі 0,01% за кожен день прострочення.

Проте орендна плата, яка повинна бути виплачена позивачам, з 2008 по 2011 року сплачувалась не в повному обсязі та з затримками, а в період з 2013 по 2016 року взагалі не сплачувалась.

В позовній заяві позивачі також вказали, що орендна плата виплачувалась їм в натуральному виді, до того ж не в повному обсязі та з постійними затримками, відповідачем по справі суттєво завищувались ціни на продукцію, внаслідок чого ціна не відповідала ринковим цінам, а її якість не відповідала жодним стандартам.

Таким чином на думку позивачів у них мала місце систематична несплата орендної плати за 2009-2012 року та взагалі несплата орендної плати за 2013-2016 роки.

Крім того, позивачі наголошували на тому, що під час використання спірних земельних ділянок, всупереч п.29 Договорів оренди земельних ділянок, ч.3 статті 19 Закону України "Про оренду землі", відповідач систематично порушував та не дотримувався вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм правил щодо використання землі, не дотримувалися сівозміни, земельні ділянки засівалися одними і тими ж сільськогосподарськими культурами, які виснажували ґрунти. Крім цього, позивачами наголошено на тому, що всупереч ч.3 статті 19 Закону України "Про оренду землі", при передачі ними в оренду відповідачу сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії вищевказаних договорів оренди земельних ділянок визначався без урахування періоду ротації основної сівозміни, згідно з проектами землеустрою.

Оскільки відповідач не виконував покладені на нього відповідно до договорів оренди обов'язки, а спір в досудовому порядку врегулювати було неможливо, позивачі звернулися до суду з колективною позовною заявою про розірвання договорів оренди землі.

В судовому засіданні представник 3-х позивачів - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги позивачів підтримав в повному обсязі, пославшись на доводи викладені в позові та просив розірвати вище вказані договори оренди земельних ділянок в зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів.

Представники відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_2 позов не визнали та пояснювали, що вони проти заявлених позовних вимог, з яких вбачається, що позивачі уклали вищенаведені договори оренди на підставі належних їм Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки з Публічним акціонерним товариством "Насінневе" у 2008 році. Товариство з свого боку виконує всі умови договорів, тобто регулярно і у відповідних розмірах сплачувало позивачам орендну плату до 2013 року, поки ухвалою суду від 17.04.2013 року не було накладено арешт на всі ці земельні ділянки і їм було заборонено вчиняти будь які дії направлені на використання та обробіток спірних земельних ділянок всіх позивачів. В зв'язку з тим що вони фактично не використовували земельні ділянки позивачів у зв'язку з забороною суду, то і орендну плату не вносили. Крім того, ці позивачі ще до відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 12.04.2013 року, вже переуклали свої договори оренди з іншим товариством ТОВ «Новий сад»: ОСОБА_4 - 28.09.2012 року, ОСОБА_3 - 27.03.2013 року та ОСОБА_5 (т.13 а.с.143-144, 147-148, 159-160). ПАТ «Насінневе» на той час дотримувалось вимог законодавства про охорону земель та графіку сівозмін. Також вони вказали про відсутність проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь, а на підтвердження замовлення проекту надали суду договір № 262/111 від 13.02.2012 року, укладений між відповідачем та ДП "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", відповідно до умов якого відповідач замовив виконання вишукувальних робіт з розробки проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь ПАТ "Насінневе" на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області. Крім того, в подальшому у зв'язку з певними змінами в законодавстві, наголошували на необов'язковість, виготовлення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь.

Крім того представником позивача подано заяву про застосування строків позовної давності до даних правовідносин, передбачених ч.3 ст.267 ЦК України.

Представники третіх осіб в жодне судове засідання не з'являлися, при цьому неодноразово надсилали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи пояснення сторін, перевіривши письмові докази, що є в матеріалах справи, надавши їм належну оцінку в сукупності, суд вважає позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а в частині позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд відмовляє в повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ухвали Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року, підставою для скасування рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01.11.2013 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 14.03.2014 року стало те, що із долучених до матеріалів справи довідок ПАТ «Насінневе» вбачається, що відповідачем здійснювалося нарахування та виплата орендної плати позивачам за період з 2009 року по 2012 рік (а.с. 285-325, т. 5), проте у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували як факт нарахування, так і факт отримання орендної плати позивачами (розрахункові касові ордери, платіжні доручення та інші документи, обов'язковість ведення яких встановлена чинним законодавством).

Також відповідно до цієї ж ухвали, суд, ухвалюючи рішення про розірвання договорів оренди земельних ділянок, надав оцінку лише доводам позивачів з приводу порушення умов договорів оренди землі, фактично не встановив і у рішенні не зазначив обставин та конкретних фактів, які б свідчили про систематичну несплату орендної плати, тобто більше ніж один раз; не витребував у відповідача первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а саме: розрахункові касові ордери, платіжні доручення та інші документи, обов'язковість ведення яких встановлена чинним законодавством, які підтверджують факт перерахування відповідачем орендної плати позивачам; не врахував, що підставою для розірвання договорів є лише систематична несплата орендної плати, а не виплата її не в повному обсязі; до того ж до матеріалів справи не додано будь-яких доказів з приводу претензій позивачів щодо несплати орендної плати у спірний період.

Як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції при вирішенні спору не звернули уваги на те, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок з доказування покладено не лише на відповідача, а й на позивача, який повинен довести обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами.

Не містять матеріали справи і належних доказів стосовно висновку судів попередніх інстанцій про недотримання відповідачем вимог щодо ротації землі та вирощування соняшнику протягом багатьох років на одних і тих же земельних ділянках, такі висновки зроблені лише на доводах позивачів і без агрохімічного обстеження грунту та висновку відповідної перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державною інспекцією сільського господарства, а тому є припущенням позивачів (т.6 а.с.78-85).

В ході нового судового розгляду відповідно до вимог ст.10 ЦПК України(в ред. до 15.12.2017р.) та ст.12 ЦПК України(в ред. після 15.12.2017 року) учасникам справи були надані рівні права та можливості щодо здійснення та надання всіх доказів по справі, також судом було розглянуті всі заявлені клопотання сторін щодо витребування доказів, які вони самостійно не в змозі були витребувати.

При цьому всім наявним у справі доказам, в тому числі додатково наданим та витребуваним, судом надається належна оцінка в їх сукупності.

В ході судового розгляду було встановлено, що оспорювані земельні ділянки належать позивачам на праві приватної власності відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки, копії яких знаходяться в матеріалах справи: ОСОБА_5 - т.2 а.с.56, ОСОБА_4 т.2 а.с.118 та ОСОБА_3 - т.3 а.с.7).

На вказані свої земельні ділянки вони уклали договору оренди землі:

- 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Насінневе", який зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 19 січня 2009 року за № 3. Відповідно до акту прийому передач, фактично позивач передав, а відповідач прийняв дану земельну ділянку 21.01.2009 року(т.3 а.с.1-3);.

- 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ "Насінневе", який зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 13 травня 2009 року за № 52. Відповідно до акту прийому передач, фактично позивач передав, а відповідач прийняв дану земельну ділянку 14.05.2009 року(т.2 а.с.113-115);

- 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ "Насінневе", який зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 05 лютого 2009 року за № 72. Відповідно до акту прийому передач, фактично позивач передав, а відповідач прийняв дану земельну ділянку 06.02.2009 року(т.2 а.с.51-53).

Всі ці договори оренди у всіх позивачів є ідентичними та типовими, укладені на 10 років(п.6 договору)

Пунктом 7 вищезазначених договорів оренди закріплений обов'язок орендаря за користування земельною ділянкою щороку сплачувати орендну плату.

Згідно п.9 договорів оренди, «орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року».

П.10 договору передбачає передачу продукції та надання послуг в рахунок орендної плати, що оформлюється відповідними актами.

Щодо вимог позивачів, як на їх думку стосовно несплати та несвоєчасної виплати орендної плати.

Розглядаючи це питання суд враховує клопотання представника відповідача щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом встановлено, що спірні договори були укладені з усіма позивачами 11.04.2008 року, що також сторонами не заперечується, а до суду вони звернулися в березня 2013 року, зазначаючи, що відповідач начебто порушував умови виплати орендної сплати з самого початку дії договору. Обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності матеріали справи не містять.

Будь-яких даних про тещо позивачі вважали, що їх права порушуються раніше та зверталися з такими позовами до суду, в матеріалах справи не мається.

Таким чином, суд застосовує строки позовної давності до періоду за 2008 та 2009 роки, в зв'язку з чим доводи позивачів про порушення їх прав, щодо несплати орендної плати за ці роки, судом не розглядається, оскільки за вказаний період сплив строк позовної давності.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо несплати орендної плати, судом розглядаються тільки починаючи з 2010 року.

В ході ретельного аналізу всіх доказів наданих сторонами в їх сукупності, судом було встановлене, що:

Позивачу ОСОБА_4:

- орендна плата за 2010 рік - повністю виплачена своєчасно у цьому ж 2010 році, при цьому мається переплата з виплати орендної плати, як на початок 2010р., так і на кінець року;

- орендна плата за 2011 рік - повністю виплачена своєчасно у цьому ж 2011 році, при цьому мається переплата з виплати орендної плати, як на початок 2011р., так і на кінець року;

- орендна плата за 2012 рік - повністю виплачена своєчасно у цьому ж 2012 році, при цьому мається переплата з виплати орендної плати, як на початок 2012р., так і на кінець року;

- орендна плата за 2013 рік - повністю виплачена у минулому 2012 році, за рахунок переплати за 2012 рік.

Всі вищеперелічені розрахунки підтверджуються довідкою-таблицею, наданою представником відповідача в судовому засіданні 10.10.2017 року(т.13 а.с.17-18). При дослідженні вказаної довідки в судовому засіданні, будь яких зауважень з приводу неправильності чи неточності, наведених в ній розрахунків сторонами не приведено.

Крім того, вищезазначені розрахунки також підтверджуються і іншими долученими та дослідженими матеріалами справи, а саме: списками на видачу сільськогосподарської продукції позивачам в рахунок орендної плати за земельний пай, списками оранки, культивації, посіву та обмолоту городів позивачів в рахунок орендної плати, що не суперечить п.10 договору оренди, видатковими касовими ордерами про сплату та отримання позивачами орендної плати за 2009-2012 роки(т.4 а.с.80-181), звітами по операція щодо перерахунку коштів з рахунків ПАТ «Насінневе» на рахунки позивачів нарахованої орендної плати(т.4 а.с.182-250), довідками нарахування та виплата орендної плати позивачам за період з 2009 року по 2012 рік (т.5 а.с.303).

Поряд з цим на виконання ухвали Вищого спецсуду від 16.07.2014 року також було надано сторонами та витребувано судом за клопотанням сторін, ще ряд додаткових доказів в підтвердження вищезазначених розрахунків, що підтверджується - списками на видачу сільськогосподарської продукції позивачам в рахунок орендної плати за земельний пай, списками оранки, культивації, посіву та обмолоту городів позивачів в рахунок орендної плати, що не суперечить п.10 договору оренди, видатковими касовими ордерами про сплату та отримання позивачами орендної плати за 2009-2012 роки(т.7 а.с.29-209), звітами по операція щодо перерахунку коштів з рахунків ПАТ «Насінневе» на рахунки позивачів нарахованої орендної плати, довідками нарахування та виплата орендної плати позивачам за період з 2009 року по 2012 рік (т.8 а.с.72-78), відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, які були витребувані за клопотанням представника позивачів(т.12 а.с.193-194), податковими розрахунками сум доходу, нарахованої та сплаченої плати позивачам(т.13 а.с.39-140).

При дослідженні вищевказаних документів в судовому засіданні, ніхто з учасників процесу, в тому числі представники позивачів у достовірності підписів самих позивачів у цих документах, ордерах, актах та ін., не ставили під сумнів, а отже суд вважає їх достовірними та такими що відповідають дійсності.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України(в ред до 15.12.2017р.) та ч.1 ст.81 ЦПК України(в ред після 15.12.2017р.) обов'язок з доказування покладено не лише на відповідача, а й на позивача, який повинен довести обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами.

З огляду на це положення закону відповідач надав суду належні та допустимі докази, в підтвердження своєчасного нарахування та виплати орендної плати позивачу. В свою ж чергу позивачі будь-яких доказів, окрім тільки нічим не підтверджених посилань про це у своєму позові, не надали жодного доказу щодо порушення їх прав з приводу несвоєчасної виплати їм орендної плати.

Позивачу ОСОБА_5:

- орендна плата за 2010 рік - частково виплачена у цьому ж 2010 році, заборгованість на кінець 2010р., складає 718,60грн.;

- орендна плата за 2011 рік - повністю виплачена своєчасно у цьому ж 2011 році, при цьому мається переплата з виплати орендної плати на кінець 2011 року;

- орендна плата за 2012 рік - повністю виплачена своєчасно у цьому ж 2012 році, при цьому мається переплата з виплати орендної плати, як на початок 2012р., так і на кінець року;

- орендна плата за 2013 рік - повністю виплачена у минулому 2012 році, за рахунок переплати за 2012 рік.

Всі вищеперелічені розрахунки підтверджуються довідкою-таблицею, наданою представником відповідача в судовому засіданні 10.10.2017 року(т.13 а.с.25-26). При дослідженні вказаної довідки в судовому засіданні, будь яких зауважень з приводу неправильності чи неточності, наведених в ній розрахунків сторонами не приведено.

Крім того, вищезазначені розрахунки також підтверджуються і іншими долученими та дослідженими матеріалами справи, а саме: списками на видачу сільськогосподарської продукції позивачам в рахунок орендної плати за земельний пай, списками оранки, культивації, посіву та обмолоту городів позивачів в рахунок орендної плати, що не суперечить п.10 договору оренди, видатковими касовими ордерами про сплату та отримання позивачами орендної плати за 2009-2012 роки(т.4 а.с.80-181), звітами по операція щодо перерахунку коштів з рахунків ПАТ «Насінневе» на рахунки позивачів нарахованої орендної плати(т.4 а.с.182-250), довідками нарахування та виплата орендної плати позивачам за період з 2009 року по 2012 рік (т.5 а.с.288).

Поряд з цим на виконання ухвали Вищого спецсуду від 16.07.2014 року також було надано сторонами та витребувано судом за клопотанням сторін, ще ряд додаткових доказів в підтвердження вищезазначених розрахунків, що підтверджується - списками на видачу сільськогосподарської продукції позивачам в рахунок орендної плати за земельний пай, списками оранки, культивації, посіву та обмолоту городів позивачів в рахунок орендної плати, що не суперечить п.10 договору оренди, видатковими касовими ордерами про сплату та отримання позивачами орендної плати за 2009-2012 роки(т.7 а.с.29-209), звітами по операція щодо перерахунку коштів з рахунків ПАТ «Насінневе» на рахунки позивачів нарахованої орендної плати, довідками нарахування та виплата орендної плати позивачам за період з 2009 року по 2012 рік (т.8 а.с.172-176), відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, які були витребувані за клопотанням представника позивачів(т.12 а.с.180-182), податковими розрахунками сум доходу, нарахованої та сплаченої плати позивачам(т.13 а.с.39-140).

При дослідженні вищевказаних документів в судовому засіданні, ніхто з учасників процесу, в тому числі представники позивачів у достовірності підписів самих позивачів у цих документах, ордерах, актах та ін., не ставили під сумнів, а отже суд вважає їх достовірними та такими що відповідають дійсності.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України(в ред до 15.12.2017р.) та ч.1 ст.81 ЦПК України(в ред після 15.12.2017р.) обов'язок з доказування покладено не лише на відповідача, а й на позивача, який повинен довести обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами.

З огляду на це положення закону відповідач надав суду належні та допустимі докази, в підтвердження своєчасного нарахування та виплати орендної плати позивачу. В свою ж чергу позивачі будь-яких доказів, окрім тільки нічим не підтверджених посилань про це у своєму позові, не надали жодного доказу щодо порушення їх прав з приводу несвоєчасної виплати їм орендної плати.

Позивачу ОСОБА_3:

- орендна плата за 2010 рік - частково виплачена у цьому ж 2010 році, при цьому мається заборгованість з виплати орендної плати на кінець 2010р. в сумі 760,14грн.;

- орендна плата за 2011 рік - частково виплачена у цьому ж 2011 році, при цьому мається заборгованість з виплати орендної плати, як на початок так і на кінець 2011р. в сумі 1392,96грн.;

- орендна плата за 2012 рік - частково виплачена у цьому ж 2012 році, при цьому мається заборгованість з виплати орендної плати, як на початок так і на кінець 2012р. в сумі 1481,94грн.;

- орендна плата за 2013 рік - взагалі не виплачена, при цьому мається заборгованість з виплати орендної плати на початок 2013р. в сумі 1481,94грн., а на кінець 2013р. в сумі 3437,31грн.

При цьому вказана заборгованість не погашена і на момент прийняття рішення по справі, тобто станом на 19.03.2018 року, оскільки будь яких доказів в підтвердження цього в матеріалах справи немає, не заперечує цього факту і сам представник відповідача в наданих ним самим же документах.

Всі вищеперелічені розрахунки підтверджуються довідкою-таблицею, наданою представником відповідача в судовому засіданні 10.10.2017 року(т.13 а.с.31-32). При дослідженні вказаної довідки в судовому засіданні, будь яких зауважень з приводу неправильності чи неточності, наведених в ній розрахунків сторонами не приведено.

Крім того, вищезазначені розрахунки також підтверджуються і іншими долученими та дослідженими матеріалами справи, а саме: списками на видачу сільськогосподарської продукції позивачам в рахунок орендної плати за земельний пай, списками оранки, культивації, посіву та обмолоту городів позивачів в рахунок орендної плати, що не суперечить п.10 договору оренди, видатковими касовими ордерами про сплату та отримання позивачами орендної плати за 2009-2012 роки(т.4 а.с.80-181), звітами по операція щодо перерахунку коштів з рахунків ПАТ «Насінневе» на рахунки позивачів нарахованої орендної плати(т.4 а.с.182-250).

Поряд з цим на виконання ухвали Вищого спецсуду від 16.07.2014 року також було надано сторонами та витребувано судом за клопотанням сторін, ще ряд додаткових доказів в підтвердження вищезазначених розрахунків, що підтверджується - списками на видачу сільськогосподарської продукції позивачам в рахунок орендної плати за земельний пай, списками оранки, культивації, посіву та обмолоту городів позивачів в рахунок орендної плати, що не суперечить п.10 договору оренди, видатковими касовими ордерами про сплату та отримання позивачами орендної плати за 2009-2012 роки(т.7 а.с.29-209), звітами по операція щодо перерахунку коштів з рахунків ПАТ «Насінневе» на рахунки позивачів нарахованої орендної плати, довідками нарахування та виплата орендної плати позивачам за період з 2009 року по 2012 рік (т.8 а.с.59-62), відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, які були витребувані за клопотанням представника позивачів(т.12 а.с.172-173), податковими розрахунками сум доходу, нарахованої та сплаченої плати позивачам(т.13 а.с.39-140).

При дослідженні вищевказаних документів в судовому засіданні, ніхто з учасників процесу, в тому числі представники позивачів у достовірності підписів самих позивачів у цих документах, ордерах, актах та ін., не ставили під сумнів, а отже суд вважає їх достовірними та такими що відповідають дійсності.

Таким чином позивачі вважають, що підставою для дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок є систематичне порушення відповідачем умов договорів оренди в частині повноти та строків розрахунків з орендної плати.

Але дані вимоги про дострокове розірвання договорів оренди землі саме з цих підстав позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, враховуючи правову позицію викладену в постанові ВСУ від 11.10.2017 року № 732/174/17(у справі №6-1449цс17), яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно положень ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.9 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Частиною 2 ст.409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форми, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Отже із системного аналізу ст.141 ЗК України, ст.32 ЗУ «Про оренду землі» та умов спірного договору слідує, що тільки систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору.

При цьому дослідженими доказами по справі, які надані сторонами, не підтверджено систематичної несплати відповідачем орендної плати на користь позивачів. Отже законні підстави для розірвання договору відсутні, оскільки у позивача ОСОБА_4 немає жодної заборгованості з виплати орендної плати, а навпаки постійно з 2009 по 2013 року мались переплати з виплати. Стосовно позивача ОСОБА_5 то така неповна виплата (часткова сплата) орендної плати малася тільки один раз у 2010 році, яка наступного ж 2011 року була погашена в повному обсязі, навіть с переплатою в подальшому протягом кожного року з 2011 до 2013р.

Також позивачами не надано жодного доказу про істотне порушення договорів оренди зі сторони відповідача, що відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України є обов'язковим при вирішення питання про розірвання договорів оренди.

Що стосується несплати орендної плати позивачам за 2013-2016 роки, то суд вважає ці посилання безпідставними з наступних причин.

- так, сам позов до суду подано в березні 2013 року, тобто цей період 2013-2016р. не є предметом спору, оскільки охоплюється вже після подання позову до суду;

- крім того, ухвалою Красноградського районного суду від 17.04.2013 року було накладено арешт на всі ці земельні ділянки позивачів і їм було заборонено вчиняти будь які дії направлені на використання та обробіток спірних земельних ділянок всіх позивачів(т.1 а.с.93-94). Поряд з цим в ч.1 ст.21 ЗУ «Про оренду землі» зазначено, що орендна плата за землю - це платіж, якій орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Таким чином, оскільки відповідачі фактично не використовували земельні ділянки позивачів, тобто не користувалися землею та не обробляли її у зв'язку з забороною суду, то і підстави для сплати орендної плати за цей період - відсутні;

- поряд з цим, всі позивачі одразу ж після подання позову до суду, ще до відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 12.04.2013 року, фактично самостійно розірвали договори оренди з відповідачам ТОВ «Насінневе», оскільки переуклали(зареєстрували) ці ж самі договори оренди з іншим товариством ТОВ «Новий сад»: ОСОБА_4 - 28.09.2012 року, ОСОБА_3 - 27.03.2013 року та ОСОБА_5 - 26.03.2013 року, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.13 а.с.143-144, 147-148, 159-160) та в подальшому з 2013 року отримували орендну плату вже саме з ТОВ «Новий сад», що підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, які були витребувані за клопотанням представника позивачів(т.12 а.с.172-173, 180-182, 193-194).

В позовній заяві позивачі також вказали, що орендна плата виплачувалась їм в натуральному виді та відповідачем по справі суттєво завищувались ціни на продукцію, внаслідок чого ціна не відповідала ринковим цінам, а її якість не відповідала жодним стандартам, однак жодних доказів в підтвердження вказаних фактів, в матеріалах справи не мається, не надано таких і в судовому засіданні.

В свою чергу відповідачем надано ряд актів та документів в підтвердження часткової сплати орендної плати позивачам в натуральному виді - сільськогосподарською продукцією та в рахунок обробітки городів позивачів, а інша частина сплачувалась коштами.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України(в ред до 15.12.2017р.) та ч.1 ст.81 ЦПК України(в ред після 15.12.2017р.) обов'язок з доказування покладено не лише на відповідача, а й на позивача, який повинен довести обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами.

З огляду на це положення закону позивачі будь-яких доказів, окрім тільки нічим не підтверджених посилань про це у своєму позові, не надали жодного доказу щодо завищення ціни на продукцію, внаслідок чого ціна не відповідала ринковим цінам, а її якість не відповідала жодним стандартам.

В зв'язку з вищевикладеним позовні вимоги позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розірвання договорів оренди землі не підлягають задоволенню.

Стосовно ж позивача ОСОБА_3, то в судовому засіданні було встановлено постійну та систематичну недоплату орендної плати кожного року за весь час дії договору оренди починаючи з 2009 до 2013 роки. Крім того, орендна плата за 2013 рік - взагалі не виплачена, при цьому мається заборгованість з виплати орендної плати, на початок 2013р. в сумі 1481,94грн., а на кінець 2013р. в сумі 3437,31грн.

При цьому вказана заборгованість не погашена і на момент прийняття рішення по справі, тобто станом на 19.03.2018 року, оскільки будь яких доказів в підтвердження цього в матеріалах справи немає, не заперечує цього факту і сам представник відповідача в наданих ним самим же документах.

Таким чином суд вважає, що позов ОСОБА_3 в частині розірвання договору оренди землі від 11.04.2008 року в зв'язку з систематичною не доплатою та взагалі несплатою орендної плати з 2013 року, тобто протягом 5 років підлягає задоволенню, в зв'язку з чим розриває його.

Стосовно доводів позивачів, щодо не дотримання ротації, т.я. земельні ділянки засівалися одними і тими ж сільськогосподарськими

культурами, які виснажували ґрунти.

Так, в своєму позові, позивачі наголошували на тому, що під час використання спірних земельних ділянок, всупереч п.29 Договорів оренди земельних ділянок, ч.3 статті 19 Закону України "Про оренду землі", відповідач систематично порушував та не дотримувався вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм правил щодо використання землі, не дотримувалися ротації грунтів, оскільки земельні ділянки засівалися одними і тими ж сільськогосподарськими культурами, які виснажували ґрунти.

При цьому в ухвалі Вищого спецсуду від 16.07.2014 року зазначено, що як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції при вирішенні спору не звернули уваги на те, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок з доказування покладено не лише на відповідача, а й на позивача, який повинен довести обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами.

Не містять матеріали справи і належних доказів стосовно висновку судів попередніх інстанцій про недотримання відповідачем вимог щодо ротації землі та вирощування соняшнику протягом багатьох років на одних і тих же земельних ділянках, такі висновки зроблені лише на доводах позивачів і без агрохімічного обстеження грунту та висновку відповідної перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державною інспекцією сільського господарства, а тому є припущенням позивачів.

В ході нового судового розгляду відповідно до вимог ст.10 ЦПК України(в ред. до 15.12.2017р.) та ст.12 ЦПК України(в ред. після 15.12.2017 року) учасникам справи були надані рівні права та можливості щодо здійснення та надання всіх доказів по справі, також судом було розглянуті всі заявлені клопотання сторін щодо витребування доказів, які вони самостійно не в змозі були витребувати.

Однак в ході нового судового розгляду жодних додаткових доказів з приводу недотримання відповідачем вимог щодо ротації землі та вирощування соняшнику протягом багатьох років на одних і тих же земельних ділянках з боку позивачів, так і не надано.

При цьому 28.11.2014 року представником позивачів була подана заява про призначення по справі судово-екологічної (грунтово-агрономічної) експертизи з приводу з'ясування питання щодо збереженості родючості грунтів та ротації землі, яке він просив розглянути після витребування та дослідження всіх доказів по справі, при чому дане клопотання стосувалося тільки одного позивача ОСОБА_5, інших не стосувалося. Однак після витребування і дослідження всіх доказів по справі представник позивачів в судовому засіданні 16.03.2018 року не наполягав на його розгляді та просив залишити його без розгляду.

В зв'язку з чим, суд дане клопотання не розглядав та залишив без розгляду.

Крім того, відповідно до наданої суду ротаційної таблиці по ПАТ «Насінневе» за 2008-2012 роки, вбачається що відповідач додержувався ротації землі і кожен рік на полях засівалися різні культури(т.4 а.с.254). При дослідженні даної довідки в судовому засіданні, представник позивачів, будь-яких зауважень чи пояснень не надав, так само як не надав і доказів в підтвердження доводів позивачів про порушення ротації земель.

Таким чином з огляду на положення закону ч.1 ст.60 ЦПК України(в ред до 15.12.2017р.) та ч.1 ст.81 ЦПК України(в ред після 15.12.2017р.) позивачі будь-яких доказів, окрім тільки нічим не підтверджених посилань про це у своєму позові, не надали, жодного доказу щодо недотримання відповідачем вимог щодо ротації землі та вирощування соняшнику протягом багатьох років на одних і тих же земельних ділянках в судовому засіданні не надано, та не мається таких і в матеріалах справи.

В зв'язку з чим, суд вважає дане посилання позивачів - недоведеним.

Стосовно доводів позивачів про порушення умов договорів щодо використання орендованих земельних ділянок відповідно до умов договорів, дотримання при цьому вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості грунтів» від 4 червня 2009 року, передбачає внесення змін до окремих законів України, зокрема до ст.22 Земельного кодексу України - «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про землеустрій», порядок розробки проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому зазначені норми набрали чинності 31.07.2010 року, тобто на момент укладання договорів оренди з позивачами та їх державної реєстрації, дані норми не діяли.

Порядок розробки проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь (надалі Порядок), затверджений постановою КМУ від 02.11.2011 року №1134, і набрав чинності 11.11.2011 року. Тобто до 11.11.2011 р. жодна проектна організація не мала технічної можливості виконати дані проектні роботи.

У зв'язку із чим, навіть норма Закону про адміністративну відповідальність за використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення без проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, набирала чинності у 2013 році.

При цьому, після набрання чинності цих норм, ПАТ «Насіннєве» як добросовісний орендар, замовило відповідні проектні роботи по еколого-економічному обґрунтуванню сівозмін та впорядкуванню угідь, одразу ж після набрання чинності Порядку розробки зазначених проектів землеустрою, що підтверджується відповідною довідкою ПАТ «Насінневе», самим договором №262/111 від 13.02.2012 року, який укладений між відповідачем та ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», з відповідними додатками до нього. Згідно даного договору даний інститут повинен зробити вишукувальні роботи з розробки проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь ПАТ «Насінневе» на території Попівської сільської ради Красноградського району(т.3 а.с.184-188).

Разом з тим, Закон України «Про охорону земель» визначає правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля.

У відповідності до положень даного Закону, за використанням та охороною земель здійснюється державний, самоврядний та громадський контроль.

При цьому, за весь період землекористування, суб'єкти контролю за використанням та охороною земель не виставляли ПАТ «Насіннєве» жодних претензій.

Вищезазначене свідчить про виконання орендарем вимог ст.35 цього Закону, зокрема в частині, дотримання вимог земельного та природоохоронного законодавства України та здійснення господарської діяльності способами, які не завдають шкідливого впливу землям та родючості ґрунтів.

Відповідно до «Порядку ведення агрохімічного паспорта поля» затвердженого наказом Мінагрополітики №536 від 11.102011 року, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки - документ, що містить дані щодо агрохімічної характеристики ґрунтів і стану їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами, форма якого наведена у додатку до цього Порядку.

Завданням агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення є визначення показників якісного стану ґрунту, їх зміни внаслідок господарської діяльності, а також умов для раціонального використання мінеральних, органічних добрив у господарствах всіх форм власності, збереження від забруднення, відтворення їх родючості.

Частина 2 ст.59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, без надання як доказу, аргохімічного паспорта земельної ділянки, із негативною динамікою показників якісного стану поля, звинувачення щодо нераціонального використання землі, що завдає шкоди ґрунтам є безпідставним та недоведеним.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однак при укладанні договорів сторони досягнули згоди з усіх істотних умов договору, належним чином оформили правочин, засвідчили своє волевиявлення, провели державну реєстрацію договорів, після чого сумлінно, протягом чотирьох років добросовісно виконували умови договору.

Крім того, на підставі Закону України №191-VІІІ від 12.02.2015 року ч.4 ст.22 ЗК України, якою встановлювалась обов'язковість використання земель сільськогосподарського призначення за наявності проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін - виключено.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Виходячи з визначення актів цивільного законодавства, наведеного у ч.2 ст.5 ЦК України, до таких актів серед іншого віднесено й Земельний кодекс України.

Крім того ч.1 ст.32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі:

-невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договорів;

-в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки,

-а також на підставах визначених Земельним кодексом України та іншими законами.

Тобто перелік підстав для розірвання договору оренди землі є визначеним актами законодавства, і сама по собі відсутність «проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни» не є підставою для розірвання договору оренди землі.

Умови договорів не містять такого обов'язку орендаря та не визначають, що відсутність такого проекту тягне за собою розірвання договору.

Вказуючи про нанесення Відповідачем «не відновлювальної шкоди» земельним ділянкам Позивач не конкретизує в чому полягає така шкода та не надає підтвердження (доказів) завдання такої шкоди.

Більш того, в обґрунтування позову Позивачем вказувалось, що відповідно до п. 26 Договорів орендодавець (тобто Позивачі) має право вимагати від орендаря забезпечення екологічної безпеки землекористування шляхом додержання вимог земельного та природоохоронного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі та збереження родючості грунтів.

Однак, впродовж строку дії договорів жодних вимог від Позивача до Відповідача не надходило. На відсутність таких вимог серед іншого звернуто увагу й Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ під час перегляду даної цивільної справи в касаційному порядку.

До початку розгляду справи по суті Представниками Позивачів неодноразово вказувалось на те, що Відповідач не надає доказів в обґрунтування чи спростування позовних вимог.

Однак, виходячи з норм ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок доказування своїх вимог і заперечень покладається на кожну сторону.

Зокрема, в силу ст. 60 ЦПК України Позивачі повинні довести ті обставини, на які вони посилаються в якості обґрунтування позовних вимог. Перекладання на Відповідача обов'язку доказування обставин покладених в основу позовних вимог не відповідає засадам цивільного процесу.

На день розгляду справи, вказівка на якісь конкретні порушення щодо кожного окремо орендодавця з боку Відповідача - відсутня. Від так відсутнє посилання з боку Позивачів на конкретні обставини, які в силу закріпленого у ЦПК України принципу змагальності має право спростовувати доказами Відповідач - ПрАТ «Насіннєве».

Відповідно до Законів України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про охорону земель» здійснення державного нагляду (контролю) за використанням та охороною земель здійснюється Державною інспекцією сільського господарства України та її територіальними органами шляхом проведення відповідних перевірок дотримання вимог земельного законодавства (у тому числі стосовно сівозмін, забур'яненості, погіршення якості грунтів тощо). Факт виявлення будь-яких порушень земельного законодавства фіксується відповідним актом перевірки (п. 5.3 Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.02.2013 № 132).

Тож саме такий орган державного нагляду (контролю) як Державна інспекція сільського господарства уповноважений на виявлення та фіксування фактів порушень земельного законодавства суб'єктами господарювання.

Однак, про виявлення компетентними органами будь-яких порушень земельного законодавства, вчинених ПрАТ «Насіннєве» при використання земельних ділянок Позивачами не зазначається. З моменту укладення договорів оренди землі та до моменту звернення Позивачів з цим позовом відповідні органи державного нагляду (контролю) для проведення перевірки використання земель за зверненнями Позивача до ПАТ «Насіннєве» не з'являлись.

В зв'язку з чим дане посилання позивачів суд також вважає безпідставним.

Після ретельного дослідження всіх доказів по справі, розглянувши всі заявлені клопотання сторонами та заслуховування пояснень сторін, будь яких додаткових клопотань, пояснень чи доводів, зі сторони представника позивачів, не надходило і він вважав, що судове слідство по справі можливо завершити та прийняти рішення на підставі наявних доказів в матеріалах справи, в зв'язку з чим судом було прийняте рішення про закінчення з'ясування обставин справи та перевірку їх доказами і суд перейшов до судових дебатів та ухвалення рішення за наявними у справі доказами.

Поряд з тим, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині зобов'язання відділу Держземагенства у Красноградському районі скасувати реєстрацію договорів оренди землі суд відмовляє, так як з 01.01.2013 року почав діяти Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" згідно положень якого держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України. Таким чином, з 01.01.2013 року повноваження територіальних органів Держземагенства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та договорів оренди земельних ділянок припинилися.

Відповідно до вимог ст.88(141) ЦПК України з відповідача підлягають стягнення судовий збір на користь позивача ОСОБА_3 в розмірі, передбаченому Законом України "Про судовий збір".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13,15,31 Закону України „Про оренду землі", ст.ст. 93,158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 626, 654,792 ЦК України, ст.ст.7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Цивільний позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Насінневе", треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківська регіональна філія Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання вилучити записи про реєстрацію договорів оренди землі з відповідних поземельних книг - задовольнити частково.

В частині позовну до ПрАТ "Насінневе" щодо розірвання договору оренди та стягнення судового збору - задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ(ПрАТ) "Насінневе", який зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 19 січня 2009 року за № 31.

Стягнути з ПрАТ "Насінневе"(юрадреса: 640020, с.м.т.Чапаєве, Кегичівського району, Харківської області, вул.50 років Жовтня, буд.20, код ЄДРПУ 00387080) на користь ОСОБА_3, судовий збір в розмірі по 114 (сто чотирнадцять ) грн. 70 коп.

В частині позовних вимог до відділу Держземагентства у Красноградському районі Харківської області про видалення записів про реєстрацію зазначених договорів оренди з відповідних поземельних книг - відмовити.

В задоволенні цивільних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства "Насінневе", треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківська регіональна філія Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання вилучити записи про реєстрацію договорів оренди землі з відповідних поземельних книг - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя