Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 280/1648/15-ц

провадження № 61-1173 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат,

представники позивача: Василівський Валерій Вільгельмович, Головійчук Наталія Сергіївна,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Широкової Л. В., Борисюка Р. М., Матюшенка І. В., від 09 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення 2 835 грн разової грошової допомоги до Дня Перемоги, наданої ОСОБА_4, яка є матір'ю відповідача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно з платіжним дорученням від 16 квітня 2015 року № 105 на особистий рахунок ОСОБА_4 ним зараховано вказані кошти, проте 27 квітня 2015 року стало відомо, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Оскільки відповідач зняла спірні кошти з карткового рахунку померлої ОСОБА_4, Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат просив суд задовольнити позов і стягнути із ОСОБА_3 на свою користь 2 835 грн.

У письмових поясненнях, поданих до суду у грудні 2015 року, ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, вказала, що позовна заява не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України, позивачем не зазначено жодної норми матеріального права, якою він обґрунтовує свої вимоги, не надано доказів на їх підтвердження, та вважає позовні вимоги безпідставними. Крім того, Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є неналежним позивачем у справі, у порушення вимог статей 34-36 ЦПК України до участі у справі не було залучено відповідний орган Пенсійного фонду України та відділення Ощадбанку, через які здійснювався рух спірних коштів.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач розпорядилася коштами, що надійшли на банківську картку ОСОБА_4, у вигляді щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги, після смерті останньої.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат разову грошову допомогу до Дня Перемоги у розмірі 2 835 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідачу достовірно було відомо про цільове призначення вказаної в позові грошової допомоги, порядок її нарахування та виплати, тому, враховуючи обставини, що стали підставою для припинення здійснення таких виплат (смерть ОСОБА_4.), безпідставно отримані кошти підлягають поверненню.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, зокрема статті 10, 11, 309, 316 ЦПК України 2004 року. Не врахувавши вимоги статей 57, 60 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про обізнаність відповідача щодо зарахування на картковий рахунок її матері одноразової допомоги та щодо наявності обмежень на отримання такої допомоги із картки, що втратила цінність, посилаючись лише на лист-відповідь ОСОБА_3 від 16 жовтня 2015 року. Висновок апеляційного суду про те, що саме відповідач розпорядилася спірними грошовими коштами, а не інші родичі померлої ОСОБА_4, не підтверджено жодними належними доказами. Крім того, апеляційний суд у своєму рішенні не зазначив норму матеріального права щодо обов'язку повернути позивачу нараховану спірну суму. У матеріалах справи відсутні відомості щодо сплати позивачем судового збору, який у підсумку було стягнуто на його користь із відповідача.

Заявник вказує на одностороннє тлумачення позивачем положень статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо неналежності нарахованих за життя особи коштів у разі їх виплати після смерті такої особи. Також не погоджується з позицією позивача щодо визначення моменту виникнення у її матері, як пенсіонера та ветерана війни, права на гарантовану вказаним вище Законом грошову допомогу у вигляді одноразової допомоги, порядок нарахування та виплати якої чітко визначено постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 2015 року № 147.

Ухвалою від 18 жовтня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У запереченнях на касаційну скаргу Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат зазначає, що кошти із рахунку померлої ОСОБА_4 зняті її донькою - ОСОБА_3, яка усно підтвердила факт зняття коштів, письмово про це зазначила у своєму листі від 16 жовтня 2015 року та відмовилась добровільно повертати державі кошти. Вказує, що посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що вона отримала лист і дізналася про необхідність повернути кошти лише восени 2015 року, не відповідає дійсності, оскільки Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат направлялись ОСОБА_3 письмові вимоги повернути неправомірно отримані кошти в сумі 2 845 грн 30 червня, 04 серпня та 24 вересня 2015 року.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року справу за позовом Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до ОСОБА_3 про стягнення коштів призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 як ветерану війни на підставі списків, наданих на виплату органами Пенсійного фонду України, перераховано платіжним дорученням від 16 квітня 2015 № 105 щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги у розмірі 2 835 грн (а. с. 4 - 6).

Вказані виплати передбачені та регулюються Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 149 «Про деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 квітня 2015 року Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надіслав на адресу Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» лист про повернення коштів на виплату грошової допомоги до Дня Перемоги за рахунок державного бюджету за 2015 рік у зв'язку зі смертю отримувача допомоги - ОСОБА_4 (а. с. 7).

За змістом наявного в матеріалах справи листа відокремленого безбалансового відділення № 10005/066 філії Житомирського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» вбачається, що повернути грошові кошти з рахунку НОМЕР_1 згідно з повідомленням про повернення коштів від 27 квітня 2015 року № 8504/08-09 по клієнту ОСОБА_4 у банку можливості немає, оскільки кошти з цього рахунку були зняті за карткою клієнта та банк не має права без особистої згоди та заяви від клієнта виконувати операції за особистим рахунком клієнта (а. с. 8).

30 червня, 04 серпня та 24 вересня 2015 року позивачем було надіслано ОСОБА_3 письмові вимоги з приводу повернення незаконно отриманої разової грошової допомоги (а. с. 10, 11).

19 жовтня 2015 року Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат отримано лист ОСОБА_3 про відмову повернути спірні кошти добровільно, посилаючись на те, що вони нею набуті правомірно, оскільки входять до складу спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а. с. 12).

Згідно з пунктом 6 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разова грошова допомога не виплачується в разі смерті отримувача до 05 травня або набуття статусу згідно зі статтями 6, 7, 9, 10, 11 цього Закону після 05 травня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову до ОСОБА_3, обґрунтовував його встановленими фактичними обставинами справи, зокрема тим, що оскільки ОСОБА_4 померла, то відповідач була обізнана про зміни, які є перепоною для одержання разової допомоги, але скористалася карткою, яка втратила цінність, у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, а Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не мав відомостей про смерть ОСОБА_4, тому безпідставно одержана допомога у розмірі 2 835 грн підлягає поверненню.

Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_3 не заперечувала своїх дій по інформуванню позивача про своє небажання повертати одноразову грошову допомогу, дійшов висновку про доведеність обставини отримання цієї допомоги саме нею, а тому вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такі висновки апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи, а матеріали справи містять докази на їх підтвердження.

Доводи касаційної скарги про те, що зміст листа ОСОБА_3 Житомирському обласному центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 16 жовтня 2015 року спростовується подальшими її письмовими поясненнями (від 21 грудня 2015 року), наданими суду, в яких вона заперечує факт отримання спірних коштів, висновків апеляційного суду не спростовує, оскільки фактично зводиться до уникнення відповідачем відповідальності повернути спірні кошти як безпідставно отримані.

Зі змісту листа від 16 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 акцентує увагу Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у першу чергу на тому, що отримані кошти - правомірно нею набуті, оскільки вважає їх спадщиною після смерті матері у розумінні положень статті 1227 ЦК України.

Тобто відповідач визнала той факт, що грошові кошти нею отримані, однак не погоджується з доводами позивача з інших підстав, зокрема підтверджує право її матері на належність такої соціальної виплати, як разова грошова допомога до Дня Перемоги відповідно до її статусу ветерана війни, а тому апеляційний суд обґрунтовано поклав в основу свого рішення сам факт отримання цих коштів.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, обмежившись посиланням на норму пункту 6 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не навів жодної норми матеріального права, якою керувався при вирішення спору, стягуючи разову грошову допомогу ОСОБА_4 з її доньки, саме як безпідставно отриману суму, у рішенні не навів правові підстави скасування рішення місцевого суду, зокрема не зазначив, які саме норми матеріального або процесуального закону були порушенні судом першої інстанції при вирішенні пред'явленого позову, на правильність рішення апеляційного суду не впливають.

Диспозиція статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», викладена в пункті 6 цієї статті, чітко визначає однозначні умови, наявність яких забезпечує настання передбачених її змістом наслідків, а саме невиплату грошової допомоги у разі смерті особи - отримувача таких коштів до 05 травня.

Встановивши неправомірність отримання таких коштів, апеляційний суд дійшов висновку про їх стягнення саме як безпідставно отриманих, відповідно до змісту позовної заяви, а тому по суті заявлених вимог спір вирішено правильно.

Те, що судом не зазначено норму матеріального права, на підставі якої спірні кошти підлягають стягненню, на висновок апеляційного суду про задоволення позову не впливає, оскільки даний спір судом вирішено правильно.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та фактично зводяться до незгоди відповідача з позицією суду викладеною в його рішенні стосовно правовідносин, що склалися між учасниками спору.

Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин учасників справи, встановив фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк