П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року м. Київ

Справа № 761/18098/16-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/1901/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Макаренко І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України на постійне місце проживання,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року залишено без розгляду.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для подальшого її розгляду.

Вказував, що судом, у порушення вимог ст. 260 ЦПК України, у резолютивній частині ухвали не було зазначено строк та порядок набрання судовим рішенням законної сили, та всупереч вимогам ч. 2 ст. 272 ЦПК України судом не була направлена у встановлені законом строки копія оскаржуваної ухвали.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску строку подачі заяви про перегляд заочного рішення, оскільки такий строк ним не пропущений через невручення йому у встановленому законом порядку копії заочного рішення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві - Скопич Д.І. поклала вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому суд вважав можливим розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року,справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 228 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваного судового рішення) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до супровідного листа від 04 травня 2017 року (т.1, а.с.195) копія заочного рішення була направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Відомості про отримання ОСОБА_1 копії заочного рішення у матеріалах справи відсутні.

В той же час, 12 травня 2017 року ОСОБА_1 частково ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить подана ним заява (т.1, а.с.196).

В цей же день, ОСОБА_1 подав заяву про намір оскаржити ухвалене заочне рішення (т.1, а.с.197).

06 червня 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (т.1, а.с.199-201) та одночасно порушив питання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на незадовільний майновий стан.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору (т.1, а.с.205-206).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було повернуто заявнику, оскільки судовий збір заявником сплачено не було (т.1, а.с.214-215).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року про визнання заяви про перегляд заочного рішення неподаною та повернення її заявнику залишено без змін (т.2, а.с.13-16).

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року.

Щодо строку подання цієї заяви зазначив, що заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог частини 2 статті 228 ЦПК України подається протягом десяти днів з дня отримання його копії. Копію оскаржуваного заочного рішення він до теперішнього часу не отримав, а тому вважав, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення ним не пропущено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заява подана після закінчення процесуального строку та ОСОБА_1 не порушується питання щодо його поновлення, що є безумовною підставою для залишення поданої заяви без розгляду.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, виходячи з наступного.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) ухвала, що викладається окремим документом повинна містити мотивувальну частину із зазначенням мотивів з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) мотивувальна частина рішення повинна містити мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасником справи.

Зазначеним вимогам процесуального закону судове рішення першої інстанції не відповідає.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, заявник посилався, зокрема, на те, що копію оскаржуваного заочного рішення він на сьогоднішній день ще не отримав, а тому, строк для подання цієї заяви не пропущено.

Судом першої інстанції належним чином не перевірені обставини, зазначені заявником у заяві про перегляд заочного рішення щодо пропуску строку для подання такої заяви, не з'ясовано та не перевірено факт отримання заявником копії заочного рішення, не досліджено та не надано належної правової оцінки зазначеним заявником обставинам.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією із засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно положень ст. 2 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно положень ч. 4 ст. 231 ЦПК (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення) та нині діючої ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Тобто, ОСОБА_1 має право на апеляційний перегляд заочного рішення лише у разі залишення без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення.

Аналізуючи наведені правові норми, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно залишив без розгляду заяву відповідача, порушивши його право на судовий захист.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року)передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року.

Головуючий:Т.О. Невідома

Судді:Д.Р. Гаращенко А.А. Пікуль