Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 243/7422/14-ц

провадження № 61-3606св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

КузнєцоваВ. О.,

Олійник А.С. (суддя-доповідач),

Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Север - Авто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Север - Авто» на рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2016 року у складі колегії суддів: Канурної О.Д., Постолової В. Г., Халаджи О. В.,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Север - Авто» (далі -ТОВ «Север - Авто») про поновлення на роботі.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто», оформленого протоколом від 2 січня 2014 року № 01/01 - 2014, наказу товариства №4/14-к ОСОБА_4 було призначено на посаду директора товариства з 3 січня 2014 року.

18 грудня 2014 року йому стало відомо, що 17 грудня 2014 року його звільнено з посади директора та призначено директором - ОСОБА_5 З наказом про звільнення він не був ознайомлений, підстави звільнення йому не відомо, на загальних зборах, де було прийнято рішення учасників про його звільнення, участі він не брав, трудову книжку йому не видано.

Звільнення його з посади відбулося з порушенням його конституційних прав та трудового законодавства. Просив поновити його на посаді директора ТОВ «Север - Авто» з 17 грудня 2014 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2016 року у позові ОСОБА_4 до ТОВ «Север - Авто» про поновлення на посаді відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Север - Авто», вирішуючи питання про звільнення, діяло відповідно до КЗпП України, Закону України «Про господарські товариства» та Статуту.

Суд першої інстанції виходив з того, що знаходження трудової книжки у ТОВ «Север - Авто» не є порушенням останнім вимог статей 47, 48 КЗпП України. 23 грудня 2014 року позивачу було запропоновано отримати трудову книжку та виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, в день його звільнення. Суд першої інстанції не взяв до уваги наказ ТОВ «Север - Авто» №22-к від 16 грудня 2014 року, за підписом директора товариства - ОСОБА_4 про його звільнення із займаної посади з 16 грудня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України - за згодою сторін, оскільки сторони не досягли згоди про звільнення позивача. Суд дійшов висновку про те, що позивача звільнено за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, про звільнення із займаної посади позивачу було відомо 16 грудня 2014 року на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто».

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2016 року скасовано. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора ТОВ «Север - Авто» з 17 грудня 2014 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі допущено до негайного виконання.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_4 з посади директора ТОВ «Север - Авто» з 16 грудня 2014 року відбулося у порушення статті 43 Конституції України та норм трудового законодавства.

Справа переглядалася судами неодноразово.

У квітні 2016 року ТОВ «Север - Авто» звернулося до суду із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2016 року, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4

15 червня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

17 жовтня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

23 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 41 КЗпП України та статтю 99 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у випадку припинення повноважень посадової особи. Віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства питання не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства. Згідно частини третьої статті 99 ЦК України компетентний (уповноважений) орган товариства має право припинити повноваження виконавчого органу у будь-який час з будь-яких підстав. У Статуті ТОВ «Север - Авто» не визначено обмежень вищого органу товариства для усунення директора. Перебуваючи на підприємстві 16 грудня 2014 року, ОСОБА_4 надав наказ за власним підписом про його звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, а отже, вказаний наказ свідчить про те, що позивачу було відомо про прийняте рішення загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто» від 16 грудня 2014 року. З вказаним наказом про звільнення позивача було ознайомлено, але він не виявив бажання ознайомитися з ним та відмовився його підписати, про що було складено акт від 17 грудня 2014 року, який апеляційний суд не взяв до уваги. Судом першої інстанції було встановлено, що позивач займав посаду директора товариства за сумісництвом у ТОВ «Екологічна компанія «Громада - Слов'янськ» (далі - ТОВ «Екологічна компанія «Громада - Слов'янськ»). Трудову книжку позивач до відділу кадрів ТОВ «Север - Авто» не передав, із заявою про внесення відповідного запису про зайняття посади директора до відповідача не звертався. Трудова книжка знаходилася у начальника відділу кадрів ТОВ «Север - Авто» - ОСОБА_6, яка за сумісництвом також працювала бухгалтером у ТОВ «Екологічна компанія «Громада - Слов'янськ». Станом на березень 2014 року ОСОБА_4 здійснювалися повноваження директора за сумісництвом. 15 грудня 2014 року позивача за допомогою телефонограми було повідомлено про необхідність з'явитися до офісу ТОВ «Север - Авто», яку останній отримав. Апеляційний суд безпідставно застосував нову редакцію статті 24 КЗпП України, яка набрала чинності з 1 січня 2015 року, і на момент звільнення позивача не була чинною, оскільки редакція вказаної вище статті у редакції від 26 жовтня 2014 року передбачала укладення трудового договору у письмовій формі, трудові відносини оформляються на підставі наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про прийняття працівника на роботу. Суд апеляційної інстанції також у порушення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» незаконно стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Судом не надано належної оцінки всім доказам у справі. Процедура звільнення позивача відповідала нормам трудового законодавства.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто», оформленим протоколом від 2 січня 2014 року за № 01/01-2014, ОСОБА_4призначено на посаду директора ТОВ «Север - Авто», а ОСОБА_5 звільнено з посади директора з 3 січня 2014 року (а. с. 9).

Наказом ТОВ «Север - Авто» № 4/14-к від 3 січня 2014 року ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків директора ТОВ «Север - Авто» з 3 січня 2014 року (а. с. 8).

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто», оформленим протоколом № 09/12-1 від 16 грудня 2014 року, ОСОБА_4 було звільнено з посади директора ТОВ «Север-Авто» з 16 грудня 2014 року та призначено ОСОБА_5директором товариства з 17 грудня 2014 року (а. с. 37).

Згідно наказу ТОВ «Север - Авто» № 22/1-к від 17 грудня 2014 року «Про усунення з посади директора» у зв'язку з припиненням повноважень директора товариства шляхом усунення з посади директора ОСОБА_4 з 16 грудня 2014 року за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи, з 17 грудня 2014 року до виконання обов'язків директора ТОВ «Север - Авто» приступив ОСОБА_5 (а. с. 40).

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до статті 12 Статуту ТОВ «Север - Авто» від 4 грудня 2014 року вищим органом товариства є загальні збори учасників. Виконавчим органом товариства є директор товариства, який вирішує всі питання діяльності товариства. Контроль за діяльністю директора товариства здійснюється Ревізійною комісією товариства.

Статтею 13 Статуту передбачено, що загальні збори учасників є вищим органом управління товариства та складаються з учасників або їх уповноважених представників. Збори учасників мають повноваження згідно Статуту вчиняти будь-які дії стосовно діяльності та справ товариства, що не суперечать закону.

Відповідно до статті 14 Статуту до виключної компетенції зборів учасників товариства належить: створення та відкликання членів виконавчого органу директора.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто» директором товариства ОСОБА_5 видано наказ №22/1-к від 17 грудня 2014 року про усунення ОСОБА_4 з посади директора товариства на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України у зв'язку з припиненням повноважень.

Відповідно до акта №1 від 17 грудня 2014 року ОСОБА_4 відмовився ознайомлюватись з наказом від 17 грудня 2014 року, про його звільнення з займаної посади.

Судом першої інстанції досліджено оригінал трудової книжки та встановлено, що у період з 17 листопада 2011 року по 5 вересня 2014 року ОСОБА_4 займав посаду директора ТОВ «Екологічна компанія «Громада - Слов'янськ».

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено тане оспорювалось сторонами, що ОСОБА_4 не є учасником ТОВ «Север - Авто» з 3 січня 2014 року, займав посаду директора ТОВ «Север - Авто» за сумісництвом. На той час, основним місцем роботи позивача було ТОВ «Екологічна компанія «Громада - Слов'янськ», де він, починаючи з 17 листопада 2011 року до 5 вересня 2014 року, також займав посаду директора.

Та обставина, що трудова книжка знаходилася на підприємстві у відповідача не свідчить, що товариством порушено процедуру звільнення у зв'язку з невнесенням запису у трудову книжку, оскільки позивач із заявою до відповідача про внесення відповідного запису про прийняття на роботу та звільнення не звертався, а у разі незгоди внести такий запис підприємством не був позбавлений процесуального права оспорити таку відмову у судовому порядку.

Відповідно до частини другоїстатті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За змістом статті 24 КЗпП України визначено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що письмовий трудовий договір між сторонами не укладався, однак є таким, що укладений в усній формі і позивач за виконання обов'язків на посаді директора у ТОВ «Север - Авто» щомісяця отримував заробітну плату, про що свідчить довідка про нараховану заробітну плату за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року ( а.с. 41 т. 1).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах і вказаний спір підлягає вирішенню відповідно до вимог трудового законодавства України.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача було проведено відповідно до вимог статті 3 КЗпП України.

Висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивача було звільнено із займаної посади директора ТОВ «Север - Авто» з порушенням процедури звільнення, а саме: на загальних зборах учасників товариства, де було прийнято рішення про його звільнення, позивач присутній не був; з наказом про звільнення не ознайомився, а його трудову книжку, відповідачем, у порушення вимог статті 47 КЗпП України, належним чином не оформлена та не було йому видано, не відповідають установленим судом першої інстанції обставинам, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Згідно пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Системний аналіз положеньпункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України дає підстави дійти висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. Припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Згідно статті 92 ЦК України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи. Поняття дієздатності є цивілістичним, а отже, формування, зміна та припинення органів юридичної особи регулюються цивільним законодавством. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивілістичним, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій щодо управління товариством.

Таким чином, встановлена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з'ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів діяльності працівників.

Суд касаційної інстанції виходить з того, що вищим органом товариства є загальні збори учасників. Загальні збори учасників складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Позивач не є учасником та представником учасника товариства, тому відповідно до вимог Статуту товариства його участь у загальних зборах учасників товариства, в тому числі при вирішення питання щодо його звільнення, не є обов'язковою.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто» № 09/12-1 від 16 грудня 2014 року учасники товариства, керуючись частиною третьою статті 99 ЦК України, вирішили припинити повноваження директора ТОВ «Север - Авто» ОСОБА_4 з 16 грудня 2014 року. Вказане рішення є чинним та у судовому порядку не оскаржувалося.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд послався на відсутність запису у трудовій книжці про призначення ОСОБА_4 директором товариства, ураховуючи факт трудових відносин між позивачем та відповідачем.

Із доданої відповідачем електрофотокопії трудової книжки ОСОБА_4 судами встановлено, що останній запис у ній зроблено 5 вересня 2014 року.

Судами встановлено, що згідновиписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_4є керівником ТОВ «Север - Авто» (а. с. 7), а з довідки про доходи з серпня по грудень на 2014 року ОСОБА_4 нараховувалась та виплачувалася заробітна плата як директору ТОВ «Север - Авто» (а. с. 41).

За пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, підставою для розірвання договору є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги наказ ТОВ «Север - Авто» № 22-к від 16 грудня 2014 року за підписом ОСОБА_4 як директора товариства про звільнення його з займаної посади з 16 грудня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, за згодою сторін, оскільки він є неналежним доказом і предметом позову є поновлення на роботі, тобто сторони не дійшли згоди про звільнення позивача саме у такий спосіб, зокрема, звільнення відбулося на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, що також не спростовує висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що 23 грудня 2014 року позивачу було направлено телеграму, в якій йому було запропоновано з'явитися до товариства для отримання виплат при звільненні та трудової книжки, яку він отримав ( а.с. 52, 53 т. 2).

Отже, суд апеляційної інстанції не врахував, що звільнення позивача проведено з дотримання процедури, тому відсутні правові підстави для поновлення його на роботі.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що умовами Статуту передбачено звільнення на підставі рішення загальних зборів, і основною підставою звільнення є рішення загальних зборів учасників.

Суд апеляційної інстанції не зазначив, які порушення були допущені відповідачем при звільненні, враховуючи, що Статутом ТОВ «Север - Авто» передбачено відкликання та припинення повноважень директора на підставі рішення загальних зборів учасників товариства.

Таким чином, припинення трудового договору з посадовою особою на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України залежить від волі власника.

Суд апеляційної інстанції не навів переконливих доказів, що копію акта про відмову ОСОБА_4 від підписання наказу про припинення повноважень та звільнення його з посади директора було надано до суду першої інстанції лише 5 лютого 2016 року, позивач з наказом не ознайомився, мотивовані причини відмови від ознайомлення в ньому не наведені. Суд касаційної інстанції виходить з того, що вказані обставини не впливають на процедуру звільнення з підстав припинення повноважень директора товариства на підставі рішення загальних зборів учасників.

Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції, керуючись статтями 212-214, 303 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV), не надав належну оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам справи, не взяв до уваги, що трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем, містить умови відкликання повноважень директора і такі повноваження віднесено до компетенції загальних зборів учасників ТОВ «Север - Авто».

Отже, суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та дійшов необгрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням статті 43 Конституції України та трудового законодавства, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі та скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що доводи касаційної скарги є обґрунтованими, рішення суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Север - Авто» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2016 року скасувати.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді : С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик