Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/7986/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1284/18 Міщенко Т.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, посилаючись на те, що у період з 02 липня 2009 року по 07 березня 2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі.. від якого мають малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти постійно проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні.

Вказує, що вона матеріально утримує дітей та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зазначає, що відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покрашення здоров'я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку.

Зокрема відповідач ігнорує її прохання щодо надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Крім того, виїзд дітей за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особливості.

Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, не наводить.

Вказує, що на теперішній час вона має намір виїхати з дітьми за межі України до Туреччини в період зимових канікул, а саме з 1 січня 2018 року до 1 лютого 2018 року, перебувати планує в місті Анкара, Туреччина у своїх знайомих. Повернення дітей на територію України гарантує.

Однак відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України.

Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному гармонійному розвитку, порушує право дітей на повний гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до м. Анкара Туреччина, в період з 1 січня 2018 року по 1 лютого 2018 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_3, дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди ОСОБА_3, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року позов задоволено.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на виїзд ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до м. Анкара Туреччина, в період з 01 січня 2018 року до 01 лютого 2018 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_3.

Дозволено ОСОБА_4 або її офіційному представникові, без згоди ОСОБА_3, оформлювати документи для тимчасового виїзду та супроводу малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме суд керувався Постановами Кабінету Міністрів, які втратили чинність, не допитав свідків про виклик яких він заявляв клопотання та не витребував від органу і піклування висновку, щодо можливості виїзду дітей за кордон. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 2 липня 2009 року ОСОБА_4 уклала шлюб з відповідачем.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 7 березня 2016 року шлюб між сторонами розірваний.

Після розірвання шлюбу діти постійно проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення № 157/3 від 31.08.2017 року виконавчого комітету Мелітопольської міської ради «Про визначення способу участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та спілкуванні з ними».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надання такого дозволу відповідає інтересам малолітніх та забезпечує їх право на відпочинок та оздоровлення.

Однак з такими висновками погодитись не можна.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом частин 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33 Конституції України).

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини може провадиться і за відсутності згоди одного з батьків на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягай 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягай 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вище наведеного, позивачем не доведено обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, зокрема, що поїздка до Республіці Туреччина якнайкраще сприятиме інтересам дітей, що виїзд за кордон не завдасть шкоди інтересам дітей, не вплине негативно на її подальше життя, розвиток, виховання і психологічний стан з урахуванням зміни її звичного соціального, культурного середовища, виникнення мовного бар'єру в іншій країні з відмінним культурним середовищем. Крім того, у зв'язку із виїздом дітей за кордон вони тривалий час будуть позбавлені спілкування з батьком, який бере участь у їх вихованні, та не надає згоди на виїзд сина за кордон на навчання.

Крім того, колегія також враховує ту обставини, що строк на який позивач просить надати дозвіл вже минув.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванням з прийняттям постанови про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 282, 283 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року по цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту: «У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька відмовити.

Дата складання повної постанови 26 березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: