Справа № 301/1206/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2017 року в справі (головуюча Пітерських М.О.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у нерухомому майні та зобов'язання не чинити перешкод у переобладнанні будинку,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у нерухомому майні та зобов'язання не чинити перешкод у переобладнанні будинку, який обґрунтовувала тим, що рішенням Іршавського районного суду від 30.11.2000 року між сторонами проведено розподіл житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який на той час був спільною сумісною власністю подружжя. Зазначеним рішенням за нею визнано право власності на: жилу кімнату площею 19,5 кв.м, позначену цифрою 3, жилу кімнату площею 16,9 кв.м, позначену цифрою 4, що розташовані на першому поверсі будинку; на кімнату площею 14,6 кв.м, позначену цифрою ІІІ, кладовку, площею 18,40 кв.м, позначену цифрою ІУ, кладовку площею 9,70 кв.м, позначену цифрою У, що розташовані на цокольному поверсі. Загальна площа квартири позивачки складає 79,1 кв.м., що становить 41,2% всього будинку. За відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на жилу кімнату площею 26,4 кв.м, позначену на схемі цифрою 5, кухню площею 12,5 кв.м, позначену цифрою 2, ванну кімнату площею 6,6 кв.м, позначену цифрою 6, що розташовані на першому поверсі будинку; кімнату площею 23.7 кв.м, позначену цифрою ІІ, кладовку площею 9,20 кв.м, позначену цифрою УІ, що розташовані на цокольному поверсі. Загальна площа квартири ОСОБА_2 складає 78,4 кв.м., що становить 40,8% всього будинку.

Приміщення коридору, позначеного цифрою 1, розташованого на цокольному поверсі, та приміщення коридору, позначеного цифрою 1, розташованого на першому поверсі залишено в загальному користуванні.

Зобов»язано ОСОБА_2 виконати роботи по переобладнанню приміщень у дві самостійні квартири.

Зазначала, що для того, щоб зареєструвати належні їй приміщення, необхідно визначити їх частки, які визначаються за домовленістю або в судовому порядку. Добровільно визначити частки у вказаному будинку вони не можуть, так як між нею і відповідачем неприязні відносини. Тому вона вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Окрім цього, у неї є побоювання, що відповідач перешкоджатиме їй у проведенні робіт по переобладнанню будинку у дві квартири, які вона згідна провести за свій рахунок. Тому змушена просити суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у переобладнанні будинку у дві самостійні квартири.

Посилаючись на наведене, просила суд визначити належну їй частку у будинку АДРЕСА_1. Зобов»язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у переобладнанні будинку у дві самостійні квартири.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачка змінила позовні вимоги в частині визначення частки в будинку, і просила визначити розмір часток сторін у вище вказаному будинку по 1/2 частині за кожним.

Рішенням Іршавського районного суду від 29 червня 2017 року змінені позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у переобладнанні будинку АДРЕСА_1, у дві самостійні квартири відповідно до рішення Іршавського районного суду від 30.11.2000 року №2-292/2000.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у визначенні належної їй частки в будинку АДРЕСА_1, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовну вимогу та визначити належну їй частку у вказаному будинку в розмірі 1/2 його частини. Зазначала, що вона вирішила передати свою частину в будинку синові, але для оформлення відповідної угоди їй необхідно зареєструвати речове право на належну їй частину нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З метою реєстрації свого речового права вона звернулася до Державного реєстратора з відповідною заявою, розгляд якої реєстратором було зупинено у зв»язку з тим, що нею не подано документ про визначення частки у спільній власності на майно та технічний паспорт на будинок.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3, яка апеляційну скаргу підтримала, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Іршавського районного суду від 30.11.2000 року в справі №2-292/2000 проведено розподіл житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, і визнано за позивачкою ОСОБА_1 право власності на: жилу кімнату площею 19,5 кв.м, позначену цифрою 3, жилу кімнату площею 16,9 кв.м, позначену цифрою 4, що розташовані на першому поверсі будинку; на кімнату площею 14,6 кв.м, позначену цифрою ІІІ, кладовку, площею 18,40 кв.м, позначену цифрою ІУ, кладовку площею 9,70 кв.м, позначену цифрою У, що розташовані на цокольному поверсі. Загальна площа квартири позивачки складає 79,1 кв.м., що становить 41,2% всього будинку. За відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на жилу кімнату площею 26,4 кв.м, позначену на схемі цифрою 5, кухню площею 12,5 кв.м, позначену цифрою 2, ванну кімнату площею 6,6 кв.м, позначену цифрою 6, що розташовані на першому поверсі будинку; кімнату площею 23.7 кв.м, позначену цифрою ІІ, кладовку площею 9,20 кв.м, позначену цифрою УІ, що розташовані на цокольному поверсі. Загальна площа квартири ОСОБА_2 складає 78,4 кв.м., що становить 40,8% всього будинку.

Приміщення коридору, позначеного цифрою 1, розташованого на цокольному поверсі, та приміщення коридору, позначеного цифрою 1, розташованого на першому поверсі залишено в загальному користуванні.

Зобов»язано ОСОБА_2 виконати роботи по переобладнанню приміщень у дві самостійні квартири (а.с.4).

Згідно ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється; така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п.2.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55, поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Відповідно до ст. ст. 5, 14, 18 ч.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:

- у Державному реєстрі прав реєструються речові права на об'єкти нерухомого майна, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Право власності на квартиру може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані;

- у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. На кожний новостворений об'єкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких об'єктів;

- перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

-у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Як слідує з рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35708158 від 16.06.2017 року, то державним реєстратором зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 від 16.06.2017 року про державну реєстрацію прав у зв'язку з відсутністю в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, а саме: не подано документ про визначення частки у спільній власності на майно та технічний паспорт на житловий будинок (а.с.13).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про визначення розміру часток сторін у вище вказаному будинку по 1/2 частині за кожним, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду від 30.11.2000 року між сторонами проведено реальний розподіл вище зазначеного будинку, внаслідок чого право спільної часткової власності на це майно припинилося, і сторони набули право власності на виділене майно, а також, що відповідно до вимог закону кожному з двох об'єктів нерухомості повинна бути присвоєна поштова адреса, проведена технічна інвентаризація зазначених об'єктів нерухомого майна, з виготовленням технічних паспортів, що є підставою для державної реєстрації права власності на новостворені об'єкті. Однак встановивши, що поштова адреса на об'єкти нерухомості, на які рішенням суду за сторонами визнано право власності внаслідок реального розподілу будинку, не присвоєна, технічна інвентаризація вказаних об'єктів нерухомого майна не проведена та технічні паспорти не виготовлено, що і стало підставою для відмови в проведенні державної реєстрації права власності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення розміру часток сторін у будинку.

При цьому колегія суддів констатує, що рішенням Іршавського районного суду від 30.11.2000 року, що набрало законної сили, за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності на приміщення загальною площею 79,1 кв.м., зазначені у рішенні суду, що становить 41,2% будинку АДРЕСА_1, а за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на приміщення загальною площею 78,4 кв.м., що становить 40,8% зазначеного будинку, а приміщення коридору на цокольному поверсі та приміщення коридору на першому поверсі залишено у загальному користуванні, що вказує на те, що частки сторін у вказаному будинку не є рівними, а тому ця обставина виключає передбачені законом підстави для визначення розміру часток сторін у вказаному будинку по ? частині за кожним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2018 року.

Головуюча :

Судді :