АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Чернівці справа № 720/874/16

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Яремка В.В.

секретар Скакун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Павлінчука С.С.,

встановив:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ,,ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що між банком та відповідачем ОСОБА_1 25 жовтня 2007 року був укладений кредитний договір №E/V 071962, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50000 доларів США строком до 24 жовтня 2012 року та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 26 жовтня 2007 року з відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №E/V 071962.

Посилаючись на те, що зобовязання за кредитним договором не виконано, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 127657,41 доларів США, що еквівалентно 3318407грн. 40коп., яка складається:

________________________________________________________________________________________________

Провадження №22-ц/105/18 Категорія 19/27 Доповідач Височанська Н.К.

-36867,93 доларів США заборгованість за кредитом;

-58880,89 доларів США заборгованість про процентам за користування кредитом;

-31908,59 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №E/V 071962 від 25.10.2007 року в розмірі 100205,03 доларів США, що еквівалентно 2604328грн. 73коп., судовий збір в розмірі 39064грн. 92 коп. та 990 гривень судових витрат.

В задоволенні решта позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27452,38 доларів США та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 27452,38 доларів США та судові витрати. В іншій частині рішення залишити без змін.

Посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про сплив строку позовної давності щодо чергових платежів. Так, кінцевий строк дії кредиту встановлений до 24 жовтня 2012 року. Сторони домовились про строк позовної давності у п»ять років. Таким чином, на думку банку, строк позовної давності спливає 24 жовтня 2017 року, а банк звернувся з позовом до суду 29 квітня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Сторони в судове засідання, призначене на 14 березня 2018 року не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 27452,38 доларів США тіла кредиту. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом та пені, а також рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи частково позов до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами, а тому перебіг позовної давності обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Статтею 2 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічне положення міститься в статті 81 ЦПК України.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №E/V 071962, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50000 доларів США строком до 24 жовтня 2012 року та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 2.2.3 Кредитного договору передбачено здійснення погашення кредиту, відсотків, винагороди в порядку і терміни згідно Графіку погашення, який є невід»ємною частиною договору.

Зокрема, в графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди зазначена загальна сума внеску помісячно та розбита на суму внеску по тілу кредиту і суму відсотків.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 05 квітня 2016 року допустив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 36867,93 доларів США.

У відповідності до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, №6-20цс14 від 19 березня 2014 року перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 був здійснений 15 березня 2010 року на суму 250,69 доларів США (т.1 а.с.5). Отже, про порушення свого права банку стало відомо після невнесення чергового платежу.

Пунктом 6.7 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

З позовом банк звернувся до суду 29 квітня 2016 року.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в межах стоків позовної давності, а саме за період з квітня 2011 року по квітень 2016 року, а в частині прострочених щомісячних платежів до квітня 2011 року відмовив у зв»язку з подачею відповідачем заяви про застосування строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебіг строку позовної давності повинен відраховуватись з кінцевої дати погашення кредиту суперечать вищенаведеним правовим позиціям Верховного Суду України.

Доводи апеляційної скарги про те, що останній платіж було здійснено відповідачем 01 листопада 2011 року матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості, не підтверджуються.

Клопотання ОСОБА_1 про вихід за межі доводів апеляційної скарги та перегляд рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Сторони не оскаржили рішення суду в частині стягнення з боржника відсотків за користування кредитом та пені. Апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині рішення суду доводів не містить. А тому у апеляційного суду не має підстав переглядати рішення суду в частині, що не оскаржена сторонами.

Колегія суддів також відхиляє клопотання відповідачів про долучення до матеріалів справи та врахування при прийнятті рішення висновку експерта №06/02-18 судово-економічної експертизи від 06 лютого 2018 року з наступних підстав.

Відповідно до ст.131 ЦПК України в редакції станом на час розгляду справи в суді першої інстанції сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, що в суді першої інстанції ухвалою суду від 16 березня 2017 року по даній цивільній справі за клопотанням представника відповідача призначена економічна експертиза, проведення якої доручено експерту ОСОБА_3 (т.1 а.с.141).

У зв»язку з тим, що оплата експертизи не була проведена, 14 червня 2017 року справа була повернута до суду без виконання судової економічної експертизи (т.1 а.с.234).

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що відповідачі не зазначили поважність причин неподання висновку судово-економічної експертизи до суду першої інстанції, а тому він не може бути прийнятий до розгляду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її складення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6