233 Справа № 233/338/18
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
У Х В А Л А

27 березня 2018 року

приміщення суду за адресою: 85113, м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, 157

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: Головуючого судді Каліуш О. В. , за участі секретаря судового засідання Франчук А.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, прокурора Сітнікової Я.О., розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 62370, АДРЕСА_1), до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України (адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського,12/2), Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6) про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоровя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоровя, в якому просить стягнути з Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України на її користь за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, заподіяну терористичним актом, що призвів до заподіяння каліцтва та ушкодження її здоровя, а також відсутністю ефективного розслідування зазначеного злочину і встановлення винних осіб у розмірі 1000000,00 грн. шляхом стягнення з Державної казначейської служби України.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання.

Представником відповідача ОСОБА_2 у підготовчому засіданні заявлено клопотання про направлення судового доручення щодо вручення Уряду Російської Федерації копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів та зясування наявності згоди до участі у справі як третьої особи компетентних органів держави Російської Федерації та у разі отримання відповідної згоди, про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації. Клопотання мотивоване тим, що рішення у даній справі може вплинути на права та обовязки Російської Федерації.

Представник позивача ОСОБА_1 у підготовчому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи його недоцільним.

Прокурор Сітнікова Я.О. у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 підтримала, просила його задовольнити.

Заслухавши думку учасників справи, суд прийшов до таких висновків.

З позовної заяви вбачається, що спричинення моральної шкоди позивач повязує із терористичним актом, що мав місце 03 вересня 2014 року в місті Дебальцеве Донецької області в період часу з 20.30 до 21.30, та призвів до каліцтва та ушкодження її здоровя.

Статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», на яку посилається позивач, відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

У рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року у справі № 423/450/16-ц зазначено, що «у звязку з наведеним та на виконання вимог п.2 ч.1 ст. 130 ЦПК України суду слід обговорити питання з метою залучення до участі у справі осіб, до яких у подальшому держава у разі доведення позову може предявити регресні вимоги про відшкодування шкоди. Зазначені обставини є загальновідомими (ч.2 ст. 61 ЦПК України) та випливають як із національних законодавчих актів, так і з міжнародних актів про агресію проти України».

Резолюція Парламентської ОСОБА_4 Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації (http://w1.c1..rada.gov.ua/pls/mpz/docs/2128_re2_2067_(2015).htm).

У преамбулі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено: «Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних зєднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України».

Крім того, у вказаному Законі визначено «…. дії Російської Федерації на території окремих регіонів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права, зокрема шляхом: систематичного недодержання режиму припинення вогню та продовження обстрілів цивільних обєктів та інфраструктури, що спричиняють численні жертви серед цивільного населення …».

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» встановлено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Тож є підстави вважати, що рішення суду у цій справі може вплинути на права та обовязки Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації, який відповідно до ст.1 Федерального конституційного закону РФ від 17 грудня 1997 року № 2-ФКЗ «Про Уряд Російської Федерації» очолює єдину систему виконавчої влади в РФ, оскільки у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Україна матиме змогу звернутися з позовом до Російської Федерації в порядку регресу.

Статтею 53 ЦПК України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справі на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обовязки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

На підставі принципу суверенної рівності держав, закріпленої у п.1 ст.2 Статуту Організації Обєднаних Націй, держави є рівними між собою і жодна з них без її згоди не підсудна судам іншої. Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представників і консульських установ застосовується судовий імунітет.

У справах з іноземним елементом щодо приватноправових відносин, одним із учасників яких є іноземні держави, застосовується судовий імунітет. У звязку із цим предявлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Отже, для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації, важливе значення має зясування питання, чи існує згода компетентних органів держави Російська Федерації на розгляд справи у суді України.

Відповідно до ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України, а якщо міжнародний договір не укладено Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним в порядку Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах звернутися із судовим дорученням до Компетентного суду РФ, якому доручити вручити Уряду Російської Федерації копію позовної заяви ОСОБА_3 та додатки до неї та зясувати наявність згоди на участь у справі Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

На підставі п.6 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд вважає необхідним зупинити провадження у справі до надходження відповіді від Компетентного суду РФ на судове доручення про надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 53, 197, 252, 253, 498, 499 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про направлення судового доручення задовольнити.

Звернутися із судовим дорученням про надання правової допомоги до Компетентного суду РФ відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, якому доручити:

1.вручити Уряду Російської Федерації (Російська Федерація, 103274, м. Москва, вул. Краснопресненська набережна, 2) копію позовної заяви ОСОБА_3 та додатки до неї та зясувати наявність згоди на участь у справі Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Провадження у справі зупинити до надходження відповіді від Компетентного суду РФ на судове доручення про надання правової допомоги.

Повний текст ухвали складено 27 березня 2018 року.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.В.Каліуш