Справа № 459/3547/16 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7217/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

Онищенка О.А. - представника ПАТ "АІСЕ Україна";

відповідача ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство "АІСЕ Україна" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення боргу, в якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором № 209507 від 24.11.2008 року у сумі 119 459 грн. 53 коп., що складається з 84 968 грн. 59 коп. заборгованості по чистих внесках та 34 490 грн. 94 коп. заборгованості по внесках по оплаті послуг, а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 24.11.2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем ОСОБА_4 було укладено угоду № 209507 з додатками, згідно якої позивач надав відповідачу ОСОБА_4 послугу, спрямовану на придбання останнім автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, 2008 року випуску, а відповідач ОСОБА_4 зобов'язався сплатити стовідсоткову вартість вказаного автомобіля та сплатити вартість наданих йому послуг. В лютому 2009 року відповідач ОСОБА_4 отримав у власність вищевказаний автомобіль та зареєстрував його на своє ім'я. Водночас, в забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4, 20.01.2009 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, згідно якого останні, як поручителі, поручились перед позивачем за належне виконання відповідачем ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за угодою № 209507 від 24.11.2008 року. Однак, зобов'язавшись щомісяця сплачувати внески, визначені цією угодою, відповідач ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 119 459 грн. 53 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів разом із понесеними ним судовими витратами (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ "АІСЕ Україна" заборгованість за угодою № 209507 від 24.11.2008 року у сумі 119 459 грн. 53 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ "АІСЕ Україна" по 459 грн. 33 коп. судового збору (а.с. 76-77).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_9

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом по даній справі, „оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку", а відтак вважає, що суд зобов'язаний був відмовити у задоволенні позову „у зв'язку із недоведеністю суми заборгованості" (а.с. 82-84).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника - адвоката ОСОБА_5 (який одночасно є і представником відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7; а.с. 44, 47) на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 10, 60, 61 (ч.1) ЦПК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Факт укладення між позивачем та ОСОБА_4 24 листопада 2008 року угоди № 209507, згідно якої згаданий відповідач у подальшому отримав у власність автомобіль „Chevrolet Aveo SF69Y", 2008 року випуску, стверджується матеріалами справи (а.с. 6, 16) та визнається учасниками справи, а відтак доказуванню не підлягає (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

Матеріалами справи також стверджується та визнається учасниками справи, що 20.01.2009 року між позивачем та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, згідно з яким згадані відповідачі зобов'язувалися відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_4 зобов'язань, які виникають з вище згаданої угоди № 209507 від 24.11.2008 року (а.с. 17).

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач у поданому ним до суду позові навів свій розрахунок заборгованості.

Виходячи з принципу змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), саме відповідачі належними та допустимими доказами мали б спростувати наведені позивачем розрахунки заборгованості, однак будь-яких розрахунків (квитанцій тощо) відповідачами до суду першої інстанції подано так і не було - незважаючи на те, що справа в провадженні згаданого суду перебувала більше 10-ти місяців.

Так само, як не наведено відповідних розрахунків на спростування вимог позивача та висновків суду про розмір заборгованості і в апеляційній скарзі на оскаржуване рішення.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд зобов'язаний був відмовити у задоволенні позову „у зв'язку із недоведеністю суми заборгованості" , не грунтуються на нормах права, а тому не можуть прийматися до уваги.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: