У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2018 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Галась І.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2017 року позивачі звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним - повернуто позивачам разом зі всіма додатками для подання до належного суду.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року ухвалу Деснянського районного суду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції.

Скасовуючи ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. колегія суддів Апеляційного суду м. Києва зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України в редакції 2004 року, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Такі ж самі положення містить і Цивільний процесуальний кодекс України в редакції 2017 року ( ч. 1 ст. 30)

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивачі просять визнати договір довічного утримання недійсним, а предметом даного правочину є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, що розташована у Деснянському районі м. Києва, тобто на даний спір розповсюджуються правила виключної підсудності.

Вбачається, що дана вимога є вимогою майнового характеру, проте ціну позову позивачами не зазначено.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ЦПК України встановлено загальні вимоги до форми, змісту позовної заяви та правил стосовно подання документів, що додаються до позовної заяви, які містяться у положеннях ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до п. 3 частини 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачами в своєму позові заявлено дві вимоги немайнового характеру та одну майнового.

При зверненні до суду позивачі сплатили 640 гривень судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки до суду позивачі звернулись 30.10.2017 р., суд вважає за необхідне визначити попередній розмір судового збору за вимоги немайнового характеру у розмірі 640 грн. та вимоги майнового характеру, в залежності від ціни позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а тому вважає, що необхідно позовну заяву залишити без руху та надати позивачам строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз'яснити позивачам, що у разі не виконання вимог ухвали до встановленої дати, тобто вказані недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 175,177,185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним- залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Роз'яснити позивачам, що якщо позивачі відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: