Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 264/4279/14-ц

провадження № 61-3721св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 лютого 2016 року в складі судді Іванченко А. М. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року в складі суддів: Ігнатолі Т. Г., Кочегарової Л. М., Пономарьової О. М.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»), правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «ММК ім. Ілліча»), про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали патенти на корисні моделі від 15 червня 2006 року № НОМЕР_1, від 25 жовтня 2007 року № НОМЕР_2, від 10 листопада 2008 року № НОМЕР_3, від 12 січня 2009 року № НОМЕР_4, від 25 травня 2009 року № НОМЕР_5. Між позивачами та ПАТ «ММК ім. Ілліча» укладено договори: від 9 січня 2007 року № 106 на використання корисної моделі за патентом № НОМЕР_1 строком на 6 років, від 14 січня 2009 року № 91 на використання корисної моделі за патентом № НОМЕР_2 строком на 3 роки, від 29 червня 2010 року № 3241 на використання корисної моделі за патентом № НОМЕР_3 строком на 3 роки, від 1 липня 2009 року № НОМЕР_6 на використання корисної моделі за патентом № НОМЕР_4 строком на 3 роки. Між ПАТ «ММК імені Ілліча» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено договір від 28 грудня 2009 року № 4536 на використання корисної моделі за патентом № НОМЕР_5 строком на 3 роки. Відповідно до умов вказаних вище договорів відповідач сплачує винагороду авторам винаходу в розмірі, визначеному Положенням про сплату авторської винагороди по об'єктах промислової власності на ПАТ «ММК ім. Ілліча», залежно від суми річного економічного ефекту, отриманого внаслідок використання корисної моделі. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті щорічної авторської винагороди у повному розмірі, тому перед позивачами утворилася заборгованість. Оскільки позивач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому наявні правові підстави для застосування норми частини другої статті 625 ЦК України та стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Позивачі вказували, що неправомірними діями відповідача їм завдано моральну шкоду.

На підставі викладеного ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь: ОСОБА_2 заборгованість за договорами про відступлення від майнових прав на корисну модель у розмірі 175 070 грн 98 коп., інфляційні втрати та три проценти річних у розмірі 146 240 грн 23 коп.; ОСОБА_3 заборгованість за договорами про відступлення від майнових прав на корисну модель у розмірі 175 070 грн 98 коп., інфляційні втрати та три проценти річних у розмірі 146 240 грн 23 коп.; ОСОБА_4 заборгованість за договорами про відступлення від майнових прав на корисну модель у розмірі 151 030 грн 28 коп., інфляційні втрати та три проценти річних у розмірі 126 619 грн 41 коп. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили стягнути з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на відшкодування моральної шкоди по 2 000 грн кожному, а також на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1 096 грн 20 коп.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_2 заборгованість, що утворилась у наслідок порушення умов, передбачених договорами: від 9 січня 2007 року № 106, від 29 червня 2010 року № 3241, від 14 січня 2009 року № 91, від 1 липня 2009 року № НОМЕР_6, від 28 грудня 2009 року № 4536 у розмірі 135 171 грн 04 коп., інфляційні втрати та три відсотки річних у зв'язку із несвоєчасним розрахунком у розмірі 123 171 грн 70 коп. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 заборгованість, що утворилась у наслідок порушення умов, передбачених договорами: від 9 січня 2007 року № 106, від 29 червня 2010 року № 3241, від 14 січня 2009 року № 91, від 1 липня 2009 року № НОМЕР_6, від 28 грудня 2009 року № 4536 у розмірі 135 171 грн 04 коп., інфляційні втрати та три відсотки річних у зв'язку із несвоєчасним розрахунком у розмірі 123 171 грн 70 коп. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_7 заборгованість, що утворилась внаслідок порушення умов, передбачених договорами: від 9 січня 2007 року № 106, від 29 червня 2010 року № 3241, від 14 січня 2009 року № 91, від 1 липня 2009 року № НОМЕР_6 у розмірі 111 130 грн 25 коп., інфляційні втрати та три відсотки річних у зв'язку із несвоєчасним розрахунком у розмірі 101 355 грн 13 коп. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_2 1 520 грн 70 коп. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 1 096 грн 20 коп. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 1 520 грн 70 коп. судового збору. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_7 1 240 грн 66 коп. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами укладено договори про відступлення від майнових прав на корисну модель, умови яких відповідачем не виконано належним чином в частині виплати щорічної авторської винагороди. Оскільки сторони встановили строки виконання відповідачем зобов'язань - виплата авторської винагороди після спливу кожного року використання патенту, тому право позивачів вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожної чергової винагороди, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж (винагороду) починається з моменту порушення строку його погашення. Представником ПАТ «ММК ім. Ілліча» в суді першої інстанції заявлено про застосування строку позовної давності. Сплив позовної давності щодо частини вимог, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині. У решті позовні вимоги заявлені у межах строку, визначеного статтею 257 ЦК України. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому на вимогу позивачів зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачі є співавторами корисних моделей, на які останніми було отримано патенти. Позивачі відступили на користь відповідача майнові права на корисні моделі, про що були укладені відповідні договори, умови яких відповідачем не виконано належним чином. Оскільки ПАТ «ММК ім. Ілліча» порушено умови укладених між сторонами договорів про відступлення від майнових прав на корисну модель, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому наявні правові підстави для застосування норм частини другої статті 625 ЦК України та стягнення інфляційний втрат та трьох процентів річних від простроченої суми.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «ММК ім. Ілліча» просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк позовної давності сплив за всіма укладеними між сторонами договорами. Позивачі знали про порушення своїх прав з дня укладення спірних договорів. Відповідач не сплачував заборгованість ОСОБА_2, тому відсутні підстави вважати про переривання строку позовної давності. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у 2013 році не отримували авторської винагороди. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та стягнув інфляційні втрати до дня ухвалення рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

25 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримано патенти державного зразку на корисні моделі: від 15 червня 2006 року № НОМЕР_1, від 25 жовтня 2007 року № НОМЕР_2, від 10 листопада 2008 року № НОМЕР_3, від 12 січня 2009 року № НОМЕР_4. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 отримано патент державного зразку на корисну модель від 25 травня 2009 року № НОМЕР_5.

Між ПАТ «ММК ім. Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «ММК ім. Ілліча», та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договори про передачу майнових прав на корисну модель: від 9 січня 2007 року № 106 на шість років на патент України № НОМЕР_1 - «ІНФОРМАЦІЯ_1»; від 2 липня 2009 року № НОМЕР_6 на три роки на патент України № НОМЕР_4 - «ІНФОРМАЦІЯ_2»; від 29 червня 2010 року № 3241 на три роки на патент України № НОМЕР_3 - «ІНФОРМАЦІЯ_3»; від 14 січня 2009 року № 91 на три роки на патент України № НОМЕР_2 - «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Також між ПАТ «ММК ім. Ілліча» та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 укладено договір про відступлення майнових прав на корисну модель від 28 грудня 2009 року № 4536 на патент України № НОМЕР_5 - «ІНФОРМАЦІЯ_4».

За умовами договорів про передачу майнових прав на корисну модель та про відступлення майнових прав на корисну модель автори передають відповідачу виключне право на використання корисної моделі, надають всю технічну документацію на корисну модель, необхідну для впровадження її в виробництво, сприяють в реалізації корисної моделі на ліцензійній основі та в використанні її в виробничих умовах комбінату, а відповідач повинен сплачувати авторам винагороду на підставі суми річного економічного ефекту від використання такої моделі.

Відповідно до актів про використання об'єктів промислової власності, корисні моделі використовувалися на ПАТ «ММК ім. Ілліча»: за патентом № НОМЕР_7 з 21 березня 2005 року, за патентом № НОМЕР_2 з 21 грудня 2007 року, за патентом № НОМЕР_3 з 18 жовтня 2008 року, за патентом № НОМЕР_4 з 1 червня 2008 року, за патентом № НОМЕР_5 з 1 вересня 2008 року.

За змістом статті 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Взаємовідносини при використанні винаходу (корисної моделі), патент на який належить кільком особам, визначаються угодою між ними. Спори щодо розмірів і порядку виплати грошової компенсації вирішуються у судовому порядку.

За змістом статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Встановлено, що відповідно до пункту 3.2 договору від 9 січня 2007 року № 106 винагорода виплачується авторам (позивачам) у рівних розмірах щорічно, протягом шестирічної дії патенту на корисну модель, після закінчення кожного року її використання.

За змістом пункту 3.2 договорів від 14 січня 2007 року № 91, від 7 липня 2009 року, від 29 червня 2010 року № 3241, винагорода виплачується авторам (позивачам) у рівних розмірах щорічно, протягом трирічної дії патенту на корисну модель, після закінчення кожного року її використання.

У пункті 3.2 договору від 28 грудня 2009 року № 4536 визначено, що винагорода виплачується авторам щорічно (ОСОБА_2 - 30 %, ОСОБА_3 - 30 %, ОСОБА_6 - 15 % та ОСОБА_5 - 25 %), після закінчення кожного року її використання.

Таким чином, за умовами вказаних вище правочинів сторони встановили строки виконання відповідачем зобов'язань - виплату авторської винагороди після спливу кожного року використання патенту, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Встановлено, що відповідач порушив умови договору щодо сплати авторської винагороди.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами укладених між сторонами договорів передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача сплачувати авторську винагороду після спливу кожного року використання патенту, то право позивачів вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу (авторської винагороди), а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Установлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду за захистом своїх порушених прав 14 травня 2014 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахували вказані вище норми матеріального права та дійшли вірного висновку, що за договором від 9 січня 2007 року № 106 кінцева дата спливу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за третій рік використання - 9 січня 2013 року, за четвертий рік використання - 9 січня 2014 року, за п'ятий рік використання - 9 січня 2015 року, за шостий рік використання - 9 січня 2016 року.

Судам також вірно встановлено, що за договором від 14 січня 2009 року № 91 кінцева дата спливу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за перший рік використання - 14 січня 2013 року, за другий рік використання - 14 січня 2014 року, за третій рік використання - 14 січня 2015 року.

За договором від 29 червня 2010 року № 3241 кінцева дата спливу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за перший рік використання - 29 червня 2014 року, за другий рік використання - 29 червня 2015 року, за третій рік використання - 29 червня 2016 року.

За договором від 2 липня 2009 року № НОМЕР_6 кінцева дата спливу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за перший рік використання - 2 липня 2013 року, за другий рік використання - 2 липня 2014 року, за третій рік використання - 2 липня 2015 року.

За договором від 28 грудня 2009 року № 4536 кінцева дата спливу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за перший рік використання - 28 грудня 2013 року, за другий рік використання - 28 грудня 2014 року, за третій рік використання - 28 грудня 2015 року.

Суди врахували вказані вище норми матеріального права та дійшли вірного висновку, що позивачами не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення авторської винагороди за кожний з трьох років використання корисної моделі за договором від 29 червня 2010 року № 3241, оскільки позивачі звернулися до суду з даним позовом 14 травня 2014 року, а кінцевий строк звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за перший рік використання - 29 червня 2014 року, за другий рік використання - 29 червня 2015 року, за третій рік використання - 29 червня 2016 року.

Встановлено, що за договором від 2 липня 2009 року № НОМЕР_6 за другий і третій роки використання корисних моделей строк позовної давності не пропущено, оскільки позивачі звернулися до суду з даним позовом 14 травня 2014 року, а кінцевий строк звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за другий рік використання - 2 липня 2014 року, за третій рік використання - 2 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Встановлено, що відповідачем сплачено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 8 240 грн 28 коп. за третій рік використання корисної моделі відповідно до договору від 9 січня 2007 року № 106.

Також відповідачем сплачено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 12 466 грн 80 коп. за третій рік використання корисної моделі відповідно до договору від 14 січня 2009 року № 91.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За договором від 28 грудня 2009 року № 4536 кінцева дата спливу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за перший рік використання - 28 грудня 2013 року, проте відповідачем частково сплачена заборгованість ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 15 230 грн 29 коп.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що позивачами не пропущено строк позовної даності щодо вимог про стягнення авторської винагороди за перший рік використання корисної моделі за договором від 28 грудня 2009 року № 4536 у зв'язку з вчиненням відповідачем дій, які свідчать про визнання боргу.

Встановлено, що за другий та третій роки використання корисної моделі за вказаним договором від 28 грудня 2009 року № 4536 строк позовної давності спливає, відповідно 28 грудня 2014 року та 28 грудня 2015 року, тому строк позовної давності не пропущений.

Враховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення авторської винагороди за третій, п'ятий та шостий роки використання корисної моделі за договором від 9 січня 2007 року № 106; за договором від 14 січня 2009 року № 91; за договором від 29 червня 2010 року № 324; за другий і третій роки за договором від 2 липня 2009 року № 253 та за договором від 28 грудня 2009 року № 4536.

Також суди дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення авторської винагороди за четвертий рік використання корисної моделі за договором від 9 січня 2007 року № 106 та за перший рік використання корисної моделі за договором від 2 липня 2009 року № 253, оскільки позивачі звернулися до суду з даним позовом 14 травня 2014 року, а кінцевий строк звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за четвертий рік використання корисної моделі за договором від 9 січня 2007 року № 106 - 9 січня 2014 року, кінцевий строк звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за перший рік використання корисної моделі за договором від 2 липня 2009 року № 253 - 2 липня 2013 року.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому суди дійшли вірного висновку, що на вимогу позивачів боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України.

Під час вирішення даного спору судами установлено обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку, а також оцінено всі докази, з яких суди виходили при вирішенні позову.

Також судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, наведено розрахунок, з якого він виходив при задоволенні грошової вимоги, обґрунтовано його правильність, а також наведено докази, що його підтверджують.

Доводи касаційної скарги, що позивачі знали про порушення своїх прав з дня укладення спірних договорів і саме з дня їх укладення починає обраховуватися строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки умовами укладених між сторонами договорів передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача сплачувати авторську винагороду після спливу кожного року використання патенту, тому право позивачів вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу (авторської винагороди), а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що відповідач не сплачував платежів ОСОБА_2, які свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки судами на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що за згодою відповідача між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про перерахування авторської винагороди за використання корисних моделей на користь останнього, що підтверджується заявами на ім'я начальника відділу патентоведення та раціоналізації ПАТ «ММК ім. Ілліча». Відповідно до вказаних заяв відповідачем виплачено ОСОБА_2 через ОСОБА_3 авторську винагороду за договорами від 9 січня 2007 року № 106, від 29 червня 2010 року № 3241, від 7 липня 2009 року № НОМЕР_6.

Доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та стягнув інфляційні втрати до дня ухвалення рішення, не заслуговують на увагу, оскільки 30 липня 2015 року позивачами подано заяву про збільшення вимог, в якій останні просили стягнути інфляційні втрати та три процента річних у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання до дня ухвалення рішення.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик