Справа № 451/847/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/4510/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, її представників ОСОБА_4,

ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 -

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_6; визнання за ОСОБА_6, як дружиною, права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнання, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцю ОСОБА_10 належало право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та, що відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 відбулося лише на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_11 про визнання автомобіля марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.07.2016 року, за яким було відчужено автомобіль марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску; визнання за нею права власності на 1/3 частину спадкового майна (автомобіль марки Шкода Фаворіт, номерний знак НОМЕР_1 1993 року випуску), яке відкрилося після смерті її батька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання, що на момент смерті спадкодавцю належало майно у відповідній частці та відкриття спадщини відбулося лише на частину майна задоволено повністю.

Визнано квартиру номер АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_6, як дружиною, право власності на 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1.

Визнано, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцю ОСОБА_10 належало право власності на 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1, а відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 відбулося на 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_11 про визнання автомобіля об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на частину спадкового майна відмовлено повністю.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року у вигляді накладення арешту на автомобіль марки Skoda Favorit, номерний знак НОМЕР_1, 1993 року випуску - скасовано.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 проводила постійні капітальні та поточні ремонти в спірній квартири, так як встановлення котла вартістю 5200.00 грн. не підтвердженою доказами і таке не могло збільшити якісні характеристики квартири, щоб її вартість зросла на 253 318 грн. Крім того, згідно технічного паспорта спірна квартира була газифікована ще на момент її приватизації, а підключення газового лічильника не призвело до збільшення вартості квартири. Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги висновок інженерно-технічного експертного дослідження № 11, яким встановлено лише ринкову вартість спірної квартири станом на 2006 рік та станом на 2016 рік без урахування проведеного ремонту та пояснення експерта, який проводив дослідження. На думку апелянта безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що трудовими та грошовими зусиллями подружжя було здійснено підключення до мережі водопостачання та водовідведення, адже у довідці наданій КП Лопатинської селишної ради зазначено, що підключення здійснено 01.06.2006 року, тобто, до укладення шлюбу ОСОБА_10 з позивачкою ОСОБА_6 Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції взяв до уваги лише договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 05.12.2015 року, за умовами якого ОСОБА_10 продав позивачці автомобіль, залишивши поза увагою той факт, що ОСОБА_10 не був власником автомобіля, володів вказаним автомобілем на підставі довіреності від 12.06.2013 pоку, дійсної до 12.06.2016 року. Тобто, спадкодавець не був власником спірного автомобіля, а лише користувався ним у межах повноважень наданих довіреністю до моменту, коли він був уповноважений продати його своїй дружині ОСОБА_6 Апеялнт вважає, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 14.07.2016 року був укладений всупереч вимогам ст. 203 ЦК України, зокрема зміст правочину суперечить вимогам ЦК України, оскільки на продаж автомобіля ОСОБА_6 повинна була отримати згоду, так як дане майно набуте за час спільного проживання та належить подружжю на праві спільної сумісної власності. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_11 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, її представників ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та визнаючи квартиру АДРЕСА_1 об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами, що квартира істотно збільшилася у своїй вартості саме внаслідок здійснення за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у квартирі за рахунок грошових та трудових затрат, а не тенденцій до загального подорожчання об»єктів нерухомості.

Колегія судів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 лютого 1998 року ОСОБА_10 приватизував квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 03.02.2008 року.

21 липня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 21.07.2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01.02.2016 року.

Зі спадкової справи № 31/16, заведеної після смерті ОСОБА_10, вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 є його дружина, ОСОБА_6 та діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, який від спадщини відмовився на користь ОСОБА_3, заява від 17.03.2016 року.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час, у відповідності до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина 1 ст. 62 СК України передбачає, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з роз»ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, порі звання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна, як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об»єкту.

Пред»явлюячи позов, ОСОБА_6 посилалася на те, що в період шлюбу зі ОСОБА_10, внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат, було здійснено капітальний та поточні ремонти квартири та інші роботи, які істотно збільшили вартість квартири АДРЕСА_1, що вкладаючи у неї трудові зусилля та витрачаючи на реконструкцію спільно зароблені грошові кошти, значно покращили стан квартири суттєво збільшивши її вартість, а відтак спірна квартира є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, у якій їй на день смерті ОСОБА_10 належала ? кватири, як частка одного з подружжя.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на перелік виконаних у період шлюбу поліпшень у квартирі, а саме, облаштування квартири системою газопостачання, водопостачання та водовідведення; внутрішнє перепланування шляхом знесення перегородок, проведення капітального та поточних ремонту спірної квартири.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що подружжям ОСОБА_6 та покійним ОСОБА_10, у квартирі здійснювалися капітальні та поточні ремонти, проведено реконструкцію газової мережі з встановленням котла, підключено водопостачання та водовідведення, внаслідок чого збільшилися якісні характеристики квартири.

На підтвердження істотності збільшення вартості квартири у зв»язку із виконаними поліпшеннями позивачка посилалася на проект газифікації, покази свідків, висновок інженерно - технічного експертного дослідження №11 за заявою ОСОБА_12 від 14.07.2016 року, складеного 20.10.2016 року, з якого вбачається, що при проведенні огляду квартири АДРЕСА_1 виявлено реконструкцію кладової у суміщений санвузол, влаштовано навіс на балконі, проведено ремонт оздоблення приміщень квартири, ремонтно - будівельні роботи включали шпаклювання, оздоблення та фарбування стін, заміна вхідних, балконних та міжкімнатних дверей, заміна вікон, підлоги, монтаж двоконтурного котла опалення, ремонтні роботи по заміні електропроводки, розеток, вимикачів, труб водопостачання та водовідведення.

Згідно з висновком вартість ремонтно - будівельних робіт, які були проведені у квартирі квартири АДРЕСА_1, в діючих цінах на дату проведення дослідження експертом, складає 71519.00 грн. Згідно з локальним кошторисом на будівельні роботи №2-1-1 на ремонтні роботи (ремонтно - будівельні роботи в квартирі №6) кошторисна вартість робіт становить 71519.00 грн.

Відповідно до висновку інженерно-технічного експертного дослідження № 11 від 20.10.2016 року ринкова вартість квартири на момент укладення шлюбу 21.07.2006 року становила 9240,00 грн., а її вартість станом на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 становила 262 558,00 грн.

Суд першої інстанції вважав доведеним істотне збільшення вартості квартири АДРЕСА_1 в період перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у шлюбі.

Даючи оцінку висновку інженерно - технічного експертного дослідження №11, складеного 20.10.2016 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що проведення поліпшень та ремонтно - будівельних робіт в квартирі, які були здійснені подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в період перебування їх у шлюбі з 21.07.2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, за рахунок їх грошових затрат і такі призвели до істотного збільшення вартості квартири, її якісних характеристик.

Разом з тим, як зазначено у висновку інженерно - технічного експертного дослідження №11, складеного 20.10.2016 року, вартість ремонтно - будівельних робіт, які були проведені у квартирі квартири АДРЕСА_1, в діючих цінах на дату проведення дослідження експертом, складає 71519.00 грн., в той час як ринкова вартість квартири станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 становила 262 558,00 грн., порівняно з вартістю квартири, що станом на 21.07.2006 року становила 9240,00 грн., а відтак висновок інженерно - технічного експертного дослідження не є беззаперечним доказом на обґрунтування висновків суду першої інстанції про істотне збільшення вартості квартири за час спільного подружнього проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_10, а свідчить про збільшення ринкової вартості квартири внаслідок тенденцій до подорожчання об»єктів нерухомості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, що становила 262558.00 грн., що є значно більшою, порівняно з її ринковою вартістю станом на 21.07.2006 року, не врахувавши, що для застосування передбачених ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна, його якісних характеристик.

Крім цього, задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що збільшення вартості спірної квартири та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт, яка згідно з дослідженням в діючих цінах на дату проведення дослідження експертом, становила 71519.00 грн., не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості квартири.

Довідкою Червоноградського відділення ПАТ «Львівгаз» від 27.02.2017 року підтверджується, що газифікація житлового будинку АДРЕСА_1 проводилась 25.12.1974 року, 27.05.2004 року у квартирі безкоштовно встановлено газовий лічильник, 10.08.2007 року проведено реконструкцію газової мережі квартири з встановленням двохфункційного опалювального котла «данок», оплату за виконані роботи проводив ОСОБА_10

Посилання позивачки та висновок суду першої інстанції про істотне збільшення вартості квартири в період перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у шлюбіу зв»язку з підключенням квартири до мережі водопостачання та водовідведення у 2006 році, спростовується змістом довідки КП Лопатинської селищної ради №20 від 14.02.2017 року.

А відтак, вищенаведені докази спростовують твердження позивачки про істотне збільшення вказаного майна за час перебування у шлюбі зі ОСОБА_10

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції врахував дані технічного паспорту, яким підтверджується відсутність станом на 20.01.1998 року душової кабіни та туалету, показання самих сторін, допитаних як свідків, ОСОБА_3, ОСОБА_8, які підтвердили ту обставину що за час спільного життя подружжя здійснювався ремонт у спірній квартирі, влаштовано туалет та душову кабіну, однак такі поліпшення квартири не доводять істотність збільшення вартості квартири в період перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у шлюбі.

Таким чином, позивачкою не доведено, що вартість квартири АДРЕСА_1 істотно збільшилася саме внаслідок здійснених в період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, а не тенденцій до загального подорожчання об»єктів нерухомості, за відсутності доказів такої суттєвої ознаки, як істотність збільшення вартості квартири, відсутні і підстави для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_10, а відтак і для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Позивачка не довела належними та допустимими доказами, що вартість квартири істотно збільшилася саме внаслідок здійснення за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання чи ремонтних робіт у квартирі, а не тенденцій загального подорожчання об»єктів нерухомості.

За вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, який виходячи із презумпції рівності часток при поділі майна подружжя, передбаченої ст. 70 СК України, дійшов до переконання про наявність підстав вважати квартиру об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання за ОСОБА_6, як дружиною, права власності на ? частину квартири, що станом на січень 2016 року, кожному із подружжя належала рівна частка у праві власності у спірній квартирі, і після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина саме на належну йому на праві власності ? частину спірної квартири.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, перебував у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_10, однак відчуження ОСОБА_10 05.12.2015 року спірного автомобіля своїй дружині, ОСОБА_6, припинило режим спільної сумісної власності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до такого висновку суд дійшов не з»ясувавши дійсних обставин справи.

З договору купівлі - продажу транспортного засобу від 05.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_10, як продавець, передав у власність покупця, ОСОБА_6, автомобіль марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази належності на праві власності ОСОБА_10 на момент вчинення договору купівлі - продажу транспортного засобу автомобіля марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску.

З долученої до матеріалів справи довіреності від 12.06.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., вбачається, що власником автомобіля марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, зазначений ОСОБА_14, який цією довіреністю уповноважив ОСОБА_10 представляти його інтереси з питань експлуатації та розпорядження цим автомобілем. Термін дії доручення до 12.06.2016 року.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль перебував до 05.12.2015 року у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_6, однак на підставі правочину купівлі - продажу транспортного засобу від 05.12.2015 року, ОСОБА_10 відчужив автомобіль своїй дружині, ОСОБА_6, а тому припинився режим спільної сумісної власності на автомобіль, який став належати ОСОБА_6 на праві особистої власності.

Дійшовши до такого висновку суд першої інстанції не врахував, що між подружжям був укладений договір купівлі - продажу транспортного засобу, ціна договору становила 49300.00 грн., тобто, продаж вчинено за 49300.00 грн.

Матеріали справи не містять доказів, що автомобіль був придбаний ОСОБА_6 за її особисті кошти, і оскільки такий був придбаний під час перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_10 під час шлюбу, такий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_3 про визнання автомобіля марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_10 підлягає до задоволення.

Оскільки ОСОБА_3 не була стороною договору купівлі - продаж транспортного засобу №0744/16/1117 від 14.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_11, в задоволенні решти вимог зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити, зважаючи на те, що визнання договору недійсним має наслідком застосування реституції.

Реституція є наслідком недійсності правочинів усіх видів незалежно від підстав недійсності й полягає в приведенні сторін у первісний стан.

З урахуванням положень п.4 ч.2 ст.16 ЦК результатом реституції можна визнати такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення. Порушенням права в такому випадку визнається вчинення правочину за наявності станом на момент його вчинення дефекту, який за законом може бути підставою недійсності правочину, а реституція виступає наслідком факту визнання правочину недійсним або констатації недійсності правочину (в разі нікчемності правочину) і заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до початкового стану, тобто такого, який вони мали до вчинення правочину.

Правова позиція Верховного суду України у рішенні по справі № 6-327цс15 від 23.12.2015 року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на момент вчинення оспорюваного правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0744/16/1117 від 14.07.2016 року не була власником цього майна.

А відтак, ОСОБА_3 обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання недійсним правочину, вона має право лише на відшкодування вартості частки автомобіля.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року - скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_6; визнання за ОСОБА_6, як дружиною, права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнання, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцю ОСОБА_10 належало право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та, що відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 відбулося лише на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки Шкода Фаворіт, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_10.

В задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.03.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.