Провадження № 2/219/247/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

за участю секретаря Котинської А.О.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про розірвання спадкового договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, про розірвання спадкового договору на квартиру від 17 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1801, про скасування заборони відчуження квартири №40, що знаходиться в будинку за номером 1, по вул. Перемоги в м. Бахмут Донецької області, зареєстрованої в реєстрі за № 1802. Мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2017 року позивач та відповідач уклали спадковий договір на квартиру, відповідно до умов якого, відповідач зобовязується виконувати передбачені в цьому договорі обовязки і в разі смерті позивача набуває право власності на належну відчужувану на праві приватної власності квартиру №40, що знаходиться в будинку за номером 1, по вул. Перемоги в м. Бахмут Донецької області. Позивач є людиною похилого віку, пересувається лише за допомогою костелів та потребує сторонньої допомоги та догляду. Тому, коли відповідач запропонував надавати допомогу, позивач погодилася передати останньому після своєї смерті належну їй на праві особистої приватної власності квартиру. Однак, після укладення спадкового договору, по теперішній час, відповідач не виконує покладені на нього згідно договору обовязки, а саме не забезпечує продуктами харчування та необхідним одягом, не купує лікувальні засоби, не виконує господарсько-хатню роботу, не готує їжу, не прибирає в квартирі, не здійснює догляд та не надає побутові послуги. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача суду пояснили, що просять суд розірвати договір. Окрім того, усе судове засідання ані позивач, ані її представник на запитання суду або його зауваження не реагували та просили суд лише розірвати договір, не мотивуючи чому саме його потрібно розірвати і що саме порушує відповідач з договору.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволені відмовити в повному обсязі, мотивуючи це тим, що він виконує свої обовязки, які вказані у спадковому договорі, у повному обсязі. Також зазначив, що коли позивачу було погано, а вона була сама у квартирі, оскільки напередодні забрала у нього ключі від квартири, він був вимушений звертатися до чергової частини поліції та пожежно-рятувальної служби, щоб відкрити двері у квартиру позивача, після чого він усе відремонтував за свій рахунок. Вважає, що може і далі виконувати умови договору у повному обсязі, який був укладений ними у нотаріуса, де нотаріус усе пояснювала та розяснювала позивачу і та була згодна на цей договір. Просить відмовити в позовній заяві в повному обсязі.

Позивачу та її представнику у судовому засіданні судом було відмовлено у задоволені клопотання про виклик свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки вони у порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не змогли мотивувати навіщо потрібно викликати цих свідків і що вони зможуть пояснити суду з приводу даного спору між сторонами.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено (а.с.6-7) був укладений спадковий договір на квартиру, яким було встановлено обовязки відповідача щодо догляду за позивачем, а саме: забезпечення потреб позивача у продуктах харчування, необхідним одягом, лікувальними засобами, згідно рецептів лікарів, повинен виконувати господарську-хатню роботу, а саме готувати їжу, прибирати у квартирі, надавати прально-банні послуги, відвідувати у лікарні, у випадку влаштування її до лікарні та поховання у разі смерті, даний договір був внесений у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 2008 року (а.с.8-9) ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 отримала у спадщину ? частину квартири №40 в м. Артемівськ (нині Бахмут), вул. Перемоги, будинок №1, що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 листопада 2008 року.

Згідно копії листа від 27 лютого 2018 року, згідно заяви ОСОБА_3 27 листопада 2017 року було залучено автомобіль 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області для відкривання дверей за адресою: м. Бахмут, вул. Перемоги, 1/40, за заявою чергового Бахмутського ВП НП у Донецькій області, що підтверджує виконання відповідачем умов спадкового договору укладеного з позивачем, та спростовує обґрунтування у самому позові, які нічим не підтверджуються у судовому засіданні, ані письмовими доказами, ані пояснення інших осіб.

За змістом статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона ( набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони ( відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Частиною першою статті 1308 цього Кодексу визначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У абзаці 2 п. 11 постанови N 14 Пленуму "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз'яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем та представником позивача не доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач не виконує умови спадкового договору.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач та його представник позивача, були зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог, а саме, те що відповідач не виконує належним чином свої обовязки, а саме не забезпечує потреби позивача у продуктах харчування, не забезпечує позивача необхідним одягом, лікувальними засобами, згідно рецептів лікарів, не виконує господарську-хатню роботу, а саме не готую позивачу їжу, не прибирає у її квартирі, не надає їй прально-банних послуг, та інші обовязки, які в казані у спадковому договорі, що вони не зробили на продовж усього судового розгляду, а лише наполягали упродовж усього судового засідання на тому, що спадковий договір слід розірвати, не мотивуючи у відповідності до норм діючого законодавства України чому саме його потрібно розірвати і які саме пункти договору не виконує відповідач.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем та її представником позовні вимоги не доведені, а тому правових підстав для їх задоволення немає.

У відповідності до норм статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволені позовних вимог, суд не стягує сплачені позивачем судові витрати з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-4, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 1302-1308 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про розірвання спадкового договору на квартиру від 17 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1801 відмовити.

В задоволені позовних вимог про скасування заборони відчуження квартири №40, що знаходиться в будинку за номером 1, по вул. Перемоги в м. Бахмут Донецької області, зареєстрованої в реєстрі за № 1802 відмовити.

Повний текст рішення суду складено 23 березня 2018 року і його копію у цей день можна отримати в суді.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана за порядком передбаченим ст. 355 ЦПК України та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:

15.03.2018

Суддя О.А.Брежнев