Справа № 222/749/17
Провадження № 2/222/10/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року Володарський районний суд Донецької області

у складі: Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

з участю секретаря Темір В.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 в якому просить встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане на імя ОСОБА_4 від 18.12.2009 року після смерті його батька ОСОБА_3, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане на імя ОСОБА_2, після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 14.03.2016 року та визнати за ним право власності на земельний пай та грошовий внесок рахунок № 91551/464 що відкритий в філії № 3133 Володарського відділення в Донецькій області від 21.11.1996 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 23.04.1999 року помер його батько ОСОБА_3 На час смерті батько проживав в належному позивачу житловому будинку за адресою: с. Первомайське, Нікольського району Донецької області вул. Степна, 14. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається зі спадкового майна у виді грошового внеску рахунку № 91551/464 що відкритий в філії № 3133 Володарського відділення в Донецькій області від 21.11.1996 року та земельного паю.

Оскільки на час, а також після смерті батька позивач проживав в своєму будинку та розпоряджався майном батька та речами домашнього побуту, які належали останньому, вважає, що він фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця.

Також зазначив, що крім нього спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є: брат позивача ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_4, які відмовилися від своєї частки у спадщині на користь позивача. Брат ОСОБА_1 помер в грудні 2008 року, а сестра ОСОБА_4 померла 14 березня 2016 року.

За життя сестри та брата між ними спору щодо спадкового майна батька не було, він вважав, що є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті батька.

Проте, в червні 2017 року йому стало відомо, що сестра ОСОБА_4, при житті, надавши нотаріусу недостовірну довідку щодо постійного сумісного проживання з померлим батьком на час його смерті, приховавши факт наявності інших спадкоємців, та не повідомивши нотаріусу про свою відмову від спадщини на користь позивача, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька. На теперішній час спадщину після смерті сестри ОСОБА_4 прийнято її донькою ОСОБА_2

Вважає, що свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на імя сестри ОСОБА_4 видано незаконно, а тому має бути визнано недійсним. Також має бути визнано недійсним і свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_2, видане після смерті ОСОБА_4

В судове засідання, після початку судового розгляду позивач ОСОБА_1 не зявився, про дату місце і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надав суду письмову заяву в якій позов підтримав у повному обсязі наполягав на його задоволенні та просив справу розглянути без його участі з участю його представника.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 ОСОБА_6 після початку судового розгляду справи по суті в судове засідання двічі не зявилася. Про дату, місце і час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_7 в судове засідання, після початку судового розгляду справи по суті двічі не зявилися. Про дату, місце і час розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідачки на адресу суду надійшла письмова заява про перенесення розгляду справи на іншу дату в звязку з знаходженням відповідачки на лікарняному, а також в звязку з зайнятістю представника в іншому судовому процесі. Документів підтверджуючи зазначені обставини до заяви не додано.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників судового процесу достатніми, суд на підставі положень ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутність в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Слід зазначити, що до початку розгляду справи по суті, судом за клопотанням сторони позивача винесено ухвалу від 09.10.2017 р. про витребування з Нікольської державної нотаріальної контори спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року та спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 14.03.2016 року.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду Нікольською державною нотаріальною конторою надано суду спадкову справу № 215/2009 заведену після смерті ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року, щодо спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 14.03.2016 року повідомлено, що така спадкова справа даною нотконторою не заводилася.

Також до початку судового розгляду справи по суті ухвалою суду від 09.10.2017 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання клопотання представника позивача про виклик свідків було задоволено, проте явка свідків під час судового розгляду справи стороною позивача забезпечена не була.

Після початку судового розгляду справи, позивачем ОСОБА_1 на адресу суду, через канцелярію суду надано письмову заяву про уточнення та доповнення позовних вимог в якій останній уточнив раніше предявлені позовні вимоги та збільшив їх розмір, а саме остаточно просив встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року, визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 5,6632 га, кадастровий номер :07:000:0390, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тополинської сільради Нікольського (Володарського) району Донецької області та грошовий вклад рахунок відкритий в філії № 3133 Володарського відділення в Донецькій області від 21.11.1996 року в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3, визнати частково недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом видане на імя ОСОБА_4 від 18.12.2009 року після смерті ОСОБА_3, визнати частково недійсним в 1/2 частині державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 410000 виданого відділом держкомзему у Володарському районі Донецької області 16.04.2010 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 15100357 та підтверджується витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ -016 виданий Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру України від 08.09.2016 року, та визнати частково недійсним в ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом видане на імя ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 14.03.2016 року, проте дана заява не була прийнята до розгляду судом та ухвалою суду від 26.02.2018 року на підставі ст. 49 ЦПК України повернута позивачу з причини неподання суду доказів направлення її копії з доданими до неї документами іншій стороні.

Також після початку судового розгляду справи по суті представником позивача через канцелярію суду подані письмові клопотання про проведення підготовчого провадження по справі, витребування у приватного нотаріуса спадкової справи після смерті ОСОБА_4, направлення запиту до філії Ощадбанку відділення № 10004/0336 про наявність грошового внеску рахунок № 91551/464 на імя ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року та про виклик свідків, які ухвалою суду від 26.02.2018 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання були залишені без задоволення.

Стороною відповідача, у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подано.

Представником відповідача, до початку судового розгляду справи по суті, заявлено клопотання про виклик свідків, яке ухвалою суду від 28.12.2017 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання було задоволено, проте явка свідків під час судового розгляду справи стороною відповідача забезпечена не була.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, матеріали спадкової справи № 215/2009, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження І-ЯР № 736387 від 22.04.1958 р. ОСОБА_1 народився 01.04.1958 року та його батьком зазначений ОСОБА_3.

ОСОБА_8 свідоцтва про смерть І-НО № 378357 від 23.04.1999 р. ОСОБА_3 помер 23.04.1999 р. в с. Первомайське Володарського району Донецької області про що зроблено відповідний актовий запис № 11.

ОСОБА_8 про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Володарське БТІ» № 23936599 від 24.09.2009 р. за ОСОБА_1 з 24.09.2009 року, на підставі договору дарування від 19.12.1991 року, зареєстроване право приватної власності на буд. № 14 розташований по вул. Степова в с. Первомайське Володарського району Донецької області.

ОСОБА_8 паспортний даних зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 з 23.08.1996 року є АДРЕСА_1.

29.06.2017 року позивач звернувся до Нікольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 23.04.1999 року, в якій зазначив, що спадкоємцями за законом після смерті батька є ОСОБА_4, яка померла 14.03.2016 року та ОСОБА_9, який помер у 2008 році. Також у цій заяві він зазначив, що у встановлений законом строк він не звертався до нотаріальної контори після смерті батька, що підтверджується відповідною заявою.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.07.2017 року державний нотаріус Нікольської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_10 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 23.04.1999 року, так як спадщина в повному обсязі оформлена на дочку спадкодавця ОСОБА_4.

Згідно копії ощадної книги на імя ОСОБА_3, у останнього наявний рахунок № 91551/464 відкритий у філії № 3133 Володарського відділення Ощадбанку.

ОСОБА_8 до свідоцтва про народження ЯТ № 146090 від 14.01.1949 року ОСОБА_11 народилася 22.12.1948 року та її батьком зазначений ОСОБА_3, про що вчинено відповідний актовий запис №16.

Згідно свідоцтва про одруження І-АБ №079350 від 18.04.1970 року ОСОБА_11 18.04.1970 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та отримала прізвище чоловіка «Ваняшина».

Згідно рішення Володарського районного суду Донецької області від 06.07.2009 року, яке набуло чинності 17.07.2009 року ОСОБА_4 встановлено додатковий строк три місяці для прийняття спадкоємного майна, що залишилося після смерті батька ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

05.08.2009 року ОСОБА_4 звернулася до Володарської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року, у виді земельної ділянки сертифікат на право на земельну частку пай в КСП Шевченко ФН №134754, що підтверджується відповідною заявою від 05.08.2009 року.

Згідно довідки виконкому Тополинської сільської ради від 29.08.2007 року ОСОБА_3 мешкав до дня смерті (23.04.1999 р.) за адресою: вул. Степна, 14, с. Первомайське Володарського району Донецької області. За зазначеною адресою мешкав один.

ОСОБА_8 до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2009 року, видане державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_10, спадкоємцем цілої частки майна ОСОБА_3, який помер 23.04.1999 року є його дочка ОСОБА_4, спадкове майно складається з права на земельну частку (пай) в КСП «Шевченко», с. Шевченко Володарського району Донецької області. Земельна частка (пай) належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН №134754, виданого Володарською райдержадміністрацією від 21.07.2006 року, загальною площею 5,0 умовних кадастрових га.

ОСОБА_8 до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2016 року, видане приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_13, спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_4, яка померла 14.03.2016 року, є її донька ОСОБА_2. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: земельної ділянки загальною площею 5,6632 га, кадастровий номер :07:000:0390, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області.

Аналізуючи зміст виниклих правовідносин та визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК України в ред.1963 року.

З виниклих правовідносин вбачається, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилася у 1999 році і протягом шести місяців після її відкриття ніким прийнята не була, а тому для вирішення даного спору підлягають застосуванню норми законодавства, що діяли на той час.

Положеннями статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилася.

Як вбачається з положень п. 13 Інструкції вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 18/5 від 14.06.1994 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 р. за № 152/361 та була чинна до 03.03.2004 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки чи інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана державній нотаріальній конторі до видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, згідно ст. 533 ЦК УРСР 1963 року предмети домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно із спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року.

ОСОБА_8 до правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи та не заперечується самим позивачем, він в шестимісячний строк після смерті батька до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався.

Доказів про те, що позивач проживав спільно з батьком на час його смерті та мешкав протягом шести місяців за місцем мешкання останнього суду не надано, як і не надано доказів, що позивач після відкриття спадщини фактично вступив у керування (управління, володіння) будь яким спадковим майном, прийняв речі та предмети домашньої обстановки і вжитку, а тому підстави вважати, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця відсутні.

Інших доказів, які би свідчили про прийняття спадщини позивачем після смерті батька, в тому числі таких, що передбачені п. 113 вищезазначеної Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суду не надано, а тому і відсутні підстави для встановлення факту прийняття ним спадщини, в звязку з чим у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити за недоведеністю.

Між тим, відмовляючи в задоволенні даної позовної вимоги слід зазначити, що доводи сторони позивача спростовуються вищезазначеними дослідженими доказами, а саме паспортними даними позивача з яких вбачається, що на час смерті батька зареєстрованим місцем проживання позивача значиться інше місце в м. Маріуполі та довідкою з місця проживання батька позивача якою встановлено, що на час смерті батько мешкав один, а та обставина, що на час смерті батько мешкав у будинку, який на праві приватної власності належить позивачу не підтверджує факту прийняття останнім спадкового майна, що залишилося після смерті батька.

Інші доводи позивача викладені у позовній заяві, зокрема з приводу відмови брата та сестри позивача від своїх часток в спадщині, що залишилася після смерті їх батька на користь позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому не спростовують висновків суду.

Також слід зазначити, що позовні вимоги заявлені позивачем щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом видане на імя ОСОБА_4 від 18.12.2009 року після смерті його батька ОСОБА_3, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на імя ОСОБА_2, після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 14.03.2016 року та визнання права власності на земельний пай та грошовий внесок рахунок № 91551/464 що відкритий в філії № 3133 Володарського відділення в Донецькій області від 21.11.1996 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 є похідними та прямо пов`язані з вимогою про встановлення факту прийняття позивачем спадщини, в задоволенні якої, як було зазначено вище позивачу відмовлено, а тому і відсутні підстави для задоволення похідних вимог.

Отже, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Крім цього, позивачем при зверненні до суду з позовом, який було прийнято до судового розгляду, сплачено вірну суму судового збору в загальному розмірі 3200 грн., а тому вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що зазначена сума судового збору відшкодуванню стороною відповідача на користь позивача не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-84, 95, 141, 223, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 352, 354, пп.15.5, п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, ст.ст. 524-527, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Повне рішення складено 07.03.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець