РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тиріної В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб з відповідачкою ОСОБА_2, зареєстрований 29 липня 2000 року Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 366, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося і шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з відповідачкою. Спору про місце проживання дитини і розподіл спільного майна не має. Спільне господарство не ведеться. Збереження сімї не можливе через відсутність взаєморозуміння, відчуття любові та поваги один до одного, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам, та інтересам дитини.. Тому просить суд розірвати шлюб, який був укладений між ним та відповідачкою, строк для примирення не надавати.

Сторонам судом надавався строк для примирення терміном два місяці. Після закінчення строку на примирення позивач у судове засідання не зявилася , надав суду заяву в якій зазначив, що примирення з відповідачкою неможливе, так як він фактично з 2015 року проживає з іншою жінкою у м. Луганськ та веде з нею спільне господарство, має бажання офіційно зареєструвати новий шлюб, крім того, просить суд розглядати справу за його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу. (а.с. 72)

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала до суду заперечення на позовну заяву, в якій зазначила, що на її думку, чоловік перебуває у полоні на тимчасово окупованій території у м. Луганськ, або всупереч своїй волі виконує вказівки бойовиків, на розірвання шлюбу не згодна, просить позовні вимоги позивача залишити без задоволення та розглядати справу за її відсутності. (а.с. 73-74)

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Копією свідоцтва про одруження від 29 липня 2000 року підтверджується, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 одружилися, шлюб зареєстровано Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області за актовим записом № 366. Прізвище дружини після одруження - ОСОБА_2. (а.с. 6)

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ЕД № 195005 від 19 березня 2002 року (а.с. 67)

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 2014 року. На даний час позивач та відповідачка проживають окремо.

Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. ст.105,110,112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, при цьому суд бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі (ч. 4 ст. 251 ЦПК України).

Судам слід використовувати надану законом можливість зупинення провадження у справі для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Відповідно до п.4 ст.251 ЦПК України у справі по розірвання шлюбу суд зобовязаний зупинити провадження у справі та надати подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Згідно ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року, враховуючи заяву відповідачки про надання строку на примирення, сторонам по справі надавався строк для примирення терміном два місяці, провадження у справі було зупинено (а.с. 46).

Оскільки надання сторонам строку на примирення результатів не принесло, позивач зазначає, що з відповідачкою не примирилися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 80, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області 29 липня 2000 року, актовий запис № 366.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Луганської області протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Луганської області, через Сватівський районний суд Луганської області.

Суддя: Л.М. Осіпенко