АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2482/16-ц 22-ц/774/140/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 210/2482/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2017 року, яке постановлено суддею Скотар Р.Є. у місті ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказано, що з 14.01.2015 року позивач працював на посаді сторожа в ТОВ «Коксохімремонт», 05.04.2016 року звільнений на підставі ст.40 п.2 КЗпП України після проходження медичної комісії, яка визнала його непридатним для роботи сторожем у нічний час у зв'язку з вадами зору.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки відбулося після зясування виробничих питань з директором підприємства; на час прийняття на роботу він мав статус інваліда ІІІ групи по зору,однак після оперативного втручання стан зору поліпшився. Крім того, звільнення не було узгоджено з профспілкою та йому не було виплачено нецільову благодійну допомогу за сімейними обставинами в розмірі 1710,00 грн., доплату за роботу у нічний час, вихідні та святкові дні, тому він звернувся до суду з цим позовом.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і в останній їх редакції просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» (далі ТОВ «Коксохімремонт») про звільнення, поновити його на роботі в ТОВ «Коксохімремонт» з 14.01.2015 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з урахуванням вимог, зазначених у позовній заяві та стягнути заборговану заробітну плату, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.04.2016 року до дня поновлення на роботі, моральну шкоду 30000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Так, представник позивача посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що на момент прийняття позивача на роботу підприємству відповідача було відомо про наявність в нього інвалідності.

Також судом першої інстанції не враховано, що проходження медичного огляду для посади позивача не входить до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обовязковим профілактичним медичним оглядам відповідно до Постанови КМУ від 23.05.2001 р. №559, тому встановлення необхідності проходження попереднього та періодичного огляду є незаконним та безпідставним, а умови праці сторожа характеризуються як звичайні умови.

Представник позивача вважає, що позов позивача підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача всіх належних сум.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги свого представника та просив її задовольнити, представника відповідача ТОВ «Коксохімремонт» - ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача та просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню,з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було прийнято на посаду сторожа в дільницю механізації ТОВ «Коксохімремонт» з посадовим окладом згідно штатного розпису наказом №18/Ок-1 від 19.02.2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 19.02.2015 року (а.с.24,62).

Наказом ТОВ «Коксохімремонт» №38/Ок-1 від 05.04.2016 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства відповідача у звязку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоровя, згідно ст.40 п.2 КЗпП України ,на підставі висновку ВМК від 01.04.2016 року (а.с.3), в якому зазначено, що позивач придатний для роботи за професією у денний час (а.с.60)

Відповідачем зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача, з посиланням на ст.40 п.2 КЗпП України (а.с.24).

З наказу ТОВ «Коксохімремонт» №38/Ок-1 від 05.04.2016 року вбачається, що вакантні посади та можливість створення нового робочого місця для ОСОБА_1 згідно рекомендації довідки МСЕК Серія 10ААА №589668 відсутні (а.с.3).

В протоколі №1 засідання комісії з працевлаштування ТОВ «Коксохімремонт» від 05.04.2016 року зазначено, що присутній на засіданні комісії ОСОБА_1, ознайомившись із наявними посадами у штатному розписі, виконувати обовязки по жодній з них не побажав, запевнив, що може виконувати свої посадові обовязки сторожу, незважаючи на поганий зір (а.с.59).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що наказ ТОВ «Коксохімремонт» №38/Ок-1 від 05.04.2016 року винесено з порушенням вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для визнання його незаконним та скасування.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Частина друга статті 40 КЗпП України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, згідно п.2 ст.40 КЗпП України невідповідність за станом здоров'я займаній посаді або виконуваній роботі може бути підставою для звільнення при наявності не тимчасової, а тільки повної чи часткової сталої втрати працездатності.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я.

Так, згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2695-XII працівника, який за станом здоров'я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

В ході розгляду справи встановлено, що позивача, згідно наказу №18/Ок-1 від 19.02.2015 року, на підставі його заяви від 19.02.2015 року, прийнято на посаду сторожа в дільницю механізації ТОВ «Коксохімремонт» з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Як вбачається із матеріалів справи, висновком МСЕК від 22.03.2012 року, ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково у звязку з захворюванням зору (а.с.10), тобто, на момент прийняття позивача на роботу підприємство відповідача було обізнане про те, що позивач є інвалідом за станом здоровя у звязку з захворюванням, а саме загальне захворювання зору.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги медичну довідку про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника від 01.04.2016 року, яка складена комісією ЛПЗ ТОВ «Сімейна клініка ПМС» та згідно якого у позивача встановлено гіпертонічну хворобу ІІ ст., та захворювання - глаукому обох очей, та встановлено, що позивач придатний для роботи за професією сторожем у денний час, оскільки при прийнятті позивача на роботу роботодавець був обізнаний про захворювання позивача та наявність в нього третьої групи інвалідності по захворюванню зору.

Слід зауважити, що у позивача не змінювався стан здоровя, не відбулося стійкого зниження працездатності після встановлення висновком МСЕК від 22.03.2012 року групи інвалідності, тобто до працевлаштування на підприємстві відповідача, та у звязку з цим відсутні докази неможливості виконання позивачем зазначеної роботи.

Також слід зауважити, що згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 35826 від 28.04.2016 року, позивач з 19.04.2016 року по 28.04.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська лікарня №4» ДОР з діагнозом глаукома, пройшов діагностичне обстеження та курс лікування медичними препаратами, що свідчить про можливе поліпшення здоровя позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не в повній мірі дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм неналежну оцінку та дійшов помилкового висновку, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про скасування Наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» №38/Ок-1 від 05 квітня 2016 року, як незаконного та поновлення ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за чс вимушеного прогулу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Згідно довідки ТОВ «Коксохімремонт» середньомісячна заробітна плата плата ОСОБА_1 становить 2077,66 грн., а середньогодинна заробітна плата становить 13,49 грн, та цей розмір не заперечується позивачем, у звязку з чим не підлягає доказуванню.

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача звільнено з роботи 05 квітня 2016 року, тобто з цього часу було порушено його трудові права, які мають бути поновлені даним рішенням суду, тому саме цей період, тобто з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2016 року по 21 березня 2018 року в сумі 48466,87 гривень, виходячи з розрахунку: 13,49 грн. (середньогодинна заробітна плата) х 3592,80 (відпрацьованих годин за час вимушеного прогулу).

Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду спричинену незаконним звільненням, з огляду на наступне.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України №6-23цс12 від 25.04.2012 року.

Враховуючи розяснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільноправової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн., який буд відповідати понесеним позивачем моральним стражданням, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та конкретні обставини по справі, і наслідків, що наступили.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справ про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 задовольнити частково

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати Наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» №38/Ок-1 від 05 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 у звязку з виявленою невідповідністю виконувати роботи за станом здоровя згідно ст. 40 п.2 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді сторожа дільниці механізації Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2016 року по 21.03.2018 року в розмірі 48466 (сорок вісім тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 87 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксохімремонт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: