РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Бібіка О.В.

з участю секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Зміївський районний відділ ГУ ДМС України у Харківській області ДМС України про встановлення факту проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, а 16.03.2018 року з уточненою заявою, про встановлення факту проживання на території України, в якій просила: встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що на даний час її онука ОСОБА_2 виявила бажання постійно проживати в Україні, змінити громадянство Російської Федерації на громадянство України та зареєструватися в місці фактичного проживання. У січні 2018 року вона звернулась до Зміївського районного відділу ГУ ДМС України у Харківській області з приводу реєстрації онуки в її квартирі та надання їй громадянства України. Однак, їй було відмовлено та запропоновано звернутись до суду про встановлення факту її постійного проживання на території України. Зазначає, що своїй онучці ОСОБА_2 вона не може надатидокумент, що підтверджує факт її постійного проживання на території України для оформлення набуття громадянства України. При цьому, посилається на те, що станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території, яка стала територією України, що підтверджується трудовою книжкою на її ім'я та актом депутата Зміївської міської Ради Харківської області Антонович К.В. від 19.01.2018 року. Вважає, що встановлення вказаного факту інакше, ніж зверненням до суду, неможливо.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні заяви.

Представник заінтересованої особи Зміївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У зв'язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення заяви.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Станом на 24 серпня 1991 року, на момент проголошення незалежності України, заявниця ОСОБА_1 постійно проживала на території України, що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами, а саме: - копією трудової книжки на ім'я ОСОБА_1, з якої вбачається, що 15.09.1986 року звільнилась з Хандигської автобази «Якутдортранс» виробничого управління автомобільного транспорту у зв'язку із зміною місця проживання чоловіка та приїхала на постійне проживання в м. Зміїв (на той час м. Готвальд) Харківської області, де 25.09.1986 року була прийнята на роботу інженером - нормувальником Готвальдівського АТП 16343 та працювала до 20.06.1988 року; - актом депутата Зміївської міської Ради Харківської області Антонович К.В. від 19.01.2018 року, згідно якого у період з 31.10.1986 року по 15.06.2012 року ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала в належному їй на праві власності будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1; - копією домової книги на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, з якої вбачаються дані про реєстрацію заявниці в цьому будинку з 31.10.1986 року. (а. с. 16-17, 19, 21-24).

Крім того, суд бере до уваги відомості зазначені в довідці Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 19.01.2018 року № 618-02/50, в якій вказано, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, перебуває на обліку в Зміївському відділі та отримує пенсію за віком, як особа що працювала в місцевостях крайньої півночі з 03.08.1991 року. (а. с. 18).

Встановлення факту постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України необхідне заявниці для оформлення набуття громадянства України її онукою, тобто від встановлення даного факту залежить виникнення особистих прав останньої.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.

Відповідно вимог до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров'я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім'ю або передачі на виховання в сім'ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Вимогами ст. 8 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти, реєструються громадянами України.

Відповідно до вимог п. 1 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Пунктом 29 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, встановлено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Проаналізувавши викладене, зокрема, приписи п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» та положення п. 44 Порядку, суд констатує, що факт постійного проживання на території України на момент проголошення її незалежності може бути підтверджений відповідним рішенням суду, яким його встановлено, що також безперечно свідчить про необхідність встановлення даного факту у судовому порядку задля подальшого набуття онукою заявниці громадянства України на підставі ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» як особою, баба якої постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч. 2 ст. 315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, зважаючи на те, що заявниця ОСОБА_1 дійсно станом на момент проголошення незалежності України постійно проживала на її території, що підтверджується сукупністю з'ясованих обставин справи, та встановлення заявленого юридичного факту має для неї юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України є обґрунтованою, доведеною та такою, що ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а тому вважає за необхідне її задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 273, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Новосибірськ (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2), постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене повністю або частково безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 21.03.2018.

Головуючий: