АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Чернівці

справа № 715/117/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І. Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 січня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Цуркан В.В.),

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно.

Просила також забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 січня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0564 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 149,5 кв. м, житловою площею 60,7 кв. м.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить указану ухвалу скасувати.

Посилається на порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 січня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 149, 150 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом спору у справі є вимоги майнового характеру, а тому позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є необґрунтованими.

Встановлено, що між сторонами існує реальний спір з приводу згаданих у позові земельної ділянки та житлового будинку, про що ствердив в суді апеляційної інстанції сам відповідач.

Заявник посилається на те, що суд першої інстанції не витребував відповідної інформації та не звернув уваги, що спірне майно на час вирішення питання про забезпечення позову зареєстровано за іншою особою.

Дійсно за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою - ОСОБА_5

Проте на час пред'явлення позову підстава реєстрації указаного нерухомого майна за ОСОБА_6 перестала існувати (внаслідок визнання недійсними договорів дарування), між сторонами існує спір з приводу нерухомого майна, а тому перешкоди для забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відсутні.

В апеляційній скарзі заявник посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції щодо виду забезпечення позову мотивам, що зазначені у мотивувальній частині ухвали.

Так, мотивуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції помилково зазначив про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Проте таке помилкове зазначення не вплинуло на правильність по суті вирішення питання відповідно до заявлених позивачкою вимог.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачкою вимогами.

Заявник посилається на неповідомлення його про час та місце розгляду питання про забезпечення позову, проте згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, є по суті правильною, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 26 березня 2018 року.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк