БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року смт. Біловодськ
Біловодський районний суд Луганської області в складі:
головуючого судді Цимбал Ю.Ю.
при секретареві Багрій А.О.
за участі: позивач ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Дмитренко Г.О., третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); треті особи Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації (вул. Центральна, 130 смт. Біловодськ Луганської області); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про відібрання і повернення дитини, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації; Улітіна О.М. про відібрання і повернення дитини.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 27 лютого 2017 року шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказував, що після розлучення син проживав із колишньою дружиною, він кожного місяця забирав його на певний час, перешкоди у цьому йому не чинилися, вільно із сином спілкувався та брав участь у його вихованні.
Зазначав, що ОСОБА_3 виїхала з смт. Біловодська Луганської області для проходження військової служби, а сина залишила проживати із своєю матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , не узгодивши вказане питання із ним. Остання не проживає із ним більше року. Саме з цього часу, колишня теща чинить йому перешкоди у спілкуванні із сином, не дозволяє бачитися з ним.
30 листопада 2016 року він звертався до відділу з питань захисту прав дитини Біловодської РДА щодо визначення місця проживання його малолітнього сина, однак рішення не було прийняте у зв`язку з тим, що спірне питання розглядається між законним представником дитини, а питання відібрання сина розглядається судом. 04 серпня 2018 року він звертався до поліції по факту заборони тещею побачень із сином, за результатами перевірки його заяви ознак кримінального чи адміністративного правопорушення виявлено не було.
Посилається на те, що на момент звернення до суду проживає із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 де за його заявою було складено акт обстеження житлового-побутових умов.
У зв`язку з вищенаведеним просив суд відібрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 і повернути його батьку ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач заперечила проти позову, зазначивши, що позивач довгий час взагалі не приїздив до дитини, нею не чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, вона тільки забороняє забирати внука до місця мешкання позивача, оскільки мати дитини проти цього. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи надала суду пояснення, в яких заперечила проти задоволення позову, оскільки відібрання дитини, яка проживає в оптимальних умовах створить для нього психологічну травму, а у батька умови проживання для досить маленької дитини є незадовільні.

У відповідності до вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що згідно рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 лютого 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що слідує із Свідоцтва про народження від 30 квітня 2013 року, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біловодського районного управління юстиції у Луганській області (а.с. 7).

Як вбачається із довідки, виданої Біловодським районним військовим комісаріатом Луганської області від 13 грудня 2016 року № 3815 ОСОБА_3 направлена Біловодським РВК для остаточного вивчення та укладення контакту до НЦ №184 с. Старичі на підставі наказу військового комісара Біловодського РВК від 28 березня 2016 року (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_5 1973 року народження, що підтверджується довідкою № 532 від 07 серпня 2017 рок (а.с.9 ).

Із характеристики на ОСОБА_1 слідує, що позивач характеризується за місцем проживання позитивно (а.с. 10).

На а.с. 11 міститься виписка з протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини Біловодської районної райдержадміністрації від 30 листопада 2016 року з якого вбачається, що позивач звертався із заявою про визначення місця проживання сина, однак з даного питання рішення комісією ухвалено не було (а.с. 11).

Із відповіді Біловодського ВП ГУНП в Луганській області від 23 серпня 2017 року №7603/111/47-2017 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до органів поліції із заявою від 04 серпня 2017 року по факту заборони тещею побачень із сином,однак, проведеною перевіркою ознак кримінального та адміністративного правопорушення не встановленого, що підтверджується відповідним висновком (а.с. 12,13).

Актом обстеження житлово-побутових умов Плугаторської сільської ради Біловодського району Луганської області від 07 серпня 2017 року по АДРЕСА_1 встановлено, що у помешканні позивача створені оптимальні умови проживання для дитини, а саме: є відокремлена кімната, оснащена меблями (ліжко, стіл, стілець, полиці для іграшок та книги для розвитку дитини), однак, за наслідками перевірки рекомендовано покращити побутово-житлові умови, створення кращих умов для виховання та розвитку дитини (а.с. 14).

На а.с. 25 містяться фото дитячої кімнати ОСОБА_4 за місцем мешкання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 .
Крім цього, згідно довідки Біловодського районного центру зайнятості від 31 жовтня 2017 року № 15/20753 ОСОБА_1 з 04 листопада 2016 року по 31 липня 2017 року отримував допомогу по безробіттю. З 31 серпня 2018 року його реєстрацію як безробітного припинено (а.с. 28).
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 остання за травень жовтень 2017 року отримала 41 738 грн. 88 коп. заробітної плати (а.с. 29).
Характеристика на ОСОБА_2 позитивна (а.с. 30).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача показала суду, що колишня невістка ОСОБА_6 на її погляд є поганою мамою для внука, оскільки догляд за дитиною здійснює за неї її мати ОСОБА_2 . Вказала, що вона у серпні-вересні 2016 року, точної дати не пам`ятає приїхала до невістки, де застала у хаті бруд, недоглянуту дитину, була у неї чотири дні, за цей час ОСОБА_3 постійно гуляла. За період з серпня 2015 року по жовтень 2016 року вона з сином близько 3 разів приїзджала до невістки, вона давала побачити внука під умовою, що треба допомогти по господарству. Внука навчили говорити, що з нею, тобто з бабусею погано. Надалі, коли ОСОБА_3 поїхала працювати, її мати ОСОБА_2 не дає забрати внука до місця їх з сином мешкання, чинить у цьому перешкоди. Вона хоче забирати внука до себе додому у с. Плугатар Біловодського району Луганської області на три-чотири дні.
Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою відповідача показала суду, що їй відомо, що родина ОСОБА_8 живе добре, мають город, ведуть господарство. Ольга, донька відповідача не була ніде поміченою ні випивкою ні за будь-яким іншим негідним заняттям. ОСОБА_2 не дозволяє забирати онука без дозволу його матері, оскільки не довіряє ОСОБА_8 , вважає, що у них немає відповідних умов для дитини.

Мати дитини ОСОБА_3 , допитана як свідок пояснила суду, що з відповідачем з 2015 року не проживали разом, він матеріально дитині не допомагав, на що вона змушена була піти працювати, так вийшло що в армію, оскільки дитині необхідні кошти для забезпечення нормального життя. Працює вона 1-2 місяці далеко від дому потім приїздить на 10-20 днів. Часто забирає дитину на місце своєї служби, то тоді за дитиною доглядає няня. Вона не дозволяє матері надавати дозвіл забирати дитину ОСОБА_1 та його матері, оскільки вважає, що вони не мають для цього умов за місцем мешкання, не зможуть здійснити нормальний його догляд.

Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.
Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.
У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про відібрання дитини до бабусі обґрунтовував необхідність його задоволення тим, що хоче брати участь у розвитку та вихованні сина, а остання йому у цьому перешкоджає.
Оцінюючи посилання позивача на предмет підставності для задоволення пред`явленого позову, суд виходить з наступного.

У силу вимог ст. 163 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Як слідує із встановлених судом обставин, малолітній ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_2 , тобто за місцем мешкання своєї матері ОСОБА_3 . Оскільки, мати працює за контрактом в армії, в останньої виникає необхідність періодичних від`їздів, на період яких вона залишає сина із бабусею відповідачем ОСОБА_2 . На момент розгляду справу ОСОБА_3 працює у м. Сєвєродонецьку Луганської області та вказала суду на те, що планує найближчим часом забрати туди ж сина, оскільки віднайшла там квартиру для найму та підшукала няню для дитини. А тому вважати, що вказана дитини проживає без належних для того законних підстав за місцем мешкання матері під наглядом бабусі - немає.
Посилання позивача на подію, що мала місце 04 серпня 2017 року за фактом якої ОСОБА_1 звертався до органів поліції із заявою за фактом заборони тещею побачень із сином як на підставу в обґрунтування своїх вимог, суд вважає необґрунтованими, оскільки випадок мав місце лише один раз, що не свідчить про його систематичний характер.
З матеріалів справи достовірно вбачається, що між сторонами існує спір щодо участі у вихованні та визначенні побачень з дитиною, оскільки матір`ю чиняться перешкоди батьку в побаченнях та спілкуванні з сином у тому форматі, в якому він би хотів.
Зважаючи на це, суд приходить до висновку, що позивачем не розкрито суті утримання бабусею сина не на підставі закону або рішення суду.

Суд вважає, що відібрання дитини з передачею її батьку не відповідатиме інтересам самої дитини.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 4 ЦПК України).

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З метою захисту порушеного права позивачем обраний спосіб його захисту на підставі ст. 163 СК України замість звернення до суду у відповідності до ст. 159 СК України, в силу вимог якої, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.
На підставі ч. 5 ст. 12 ЦПК України за умовами якої суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, судом з`ясовувалося питання правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, проте позивач наполягав на розгляді справи в обраний ним спосіб на підставі ст. 163 Сімейного кодексу України.
Зважаючи на принцип диспозитивності, суд не вправі виходити за межі позовних вимог.
Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Невірно обраний спосіб захисту порушеного права - є підставою для відмови у задоволенні позову, що передбачено загальними принципами захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України.
Враховуючи вищенаведене та керуючись , ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; треті особи орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації; Улітіна Ольга Миколаївна про відібрання і повернення дитини відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.Ю. Цимбал
23.03.2018