Справа № 507/1898/17
Провадження № 2/507/86/2018
Номер рядка звіту 47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2018 р. смт. Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Вужиловського О.В.

за участю секретаря Вододюка В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи: Любашівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача, третьої особи: Любашівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що в лютому 2013 року він познайомився з відповідачкою по справі і почав з нею зустрічатись. Після 08 березня 2013 року відповідачка переїхала проживати до нього в будинок де і проживала до вересня 2013 року. Після цього він з відповідачкою не спілкувався. В грудні 2013 року відповідачка народила дитину, батьком якої, на його думку, є він. При зверненні до відповідачки з проханням записати в свідоцтві про народження дитини батьком його, відповідачка відмовилась. Так як він є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 просив встановити його батьківство та внести відомості до актового запису про її народження, зазначивши його батьком дитини.

В судовому засіданні позивач та його представник надали аналогічні пояснення, просили задовольнити позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідачка вказує, що позивач не являється біологічним батьком дитини. Вона дійсно проживала з позивачем, однак до цього та в період проживання з позивачем вона зустрічалась із молодим чоловіком з м.Первомайськ від якого і завагітніла, а з позивачем вона стала проживати, щоб дитину народити у шлюбі. Після того, як вона дізналась про свою вагітність, то батькам повідомила, що завагітніла від позивача і батьки настояли, щоб вона проживала з ним. Однак, в подальшому вона повідомила батькам, що вона завагітніла не від позивача, а від іншого чоловіка, після чого переїхала додому до батьків. Від проведення генетичної експертизи відповідачка відмовляється. Після народження відповідачкою дитини позивач ніяких дій, які свідчили б про його батьківство не вчиняв, матеріально не допамагав, помиритись не намагався. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Правилами глави 12 СК України. Визначення походження дитини

Статтею 121 СК України врегульовано, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтею 123 та 125 цього кодексу.

Стаття 125 СК України визначає походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:

-за заявою матері і батька дитини;

-за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини;

-за рішенням суду.

Статтею 135 ч.1 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрацій народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові батька дитини, записується за її вказівкою.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

По матеріалам справи встановлено, що сторони по справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 ніколи не перебували у зареєстрованому шлюбі. При цьому, факт сумісного проживання в період з березні по серпень 2013 року, сторони не оспорюють.

Факт спільного проживання сторін підтверджується актом огляду домоволодіння від 16 серпня 2017 року та поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

З актового запису про народження № 05 від 08 січня 2014 року видно, що ОСОБА_4 народила 21 грудня 2013 року ОСОБА_5. Відомості про батька дитини до актового запису було внесено за вказівкою матері відповідно до ст. 135 ч.1 СК України.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що відповідачка є її донькою. Дійсно відповідачка в кінці березня 2013 року переїхала проживати до позивача, де і проживала до вересня 2013 року. До цього, відповідачка зустрічалась з іншим чоловіком, а також продовжувала з ним зустрічатись коли приїжджала додому від ОСОБА_1 Спочатку, відповідачка говорила, що завагітніла від позивача, однак потім зізналась, що вагітна від іншого чоловіка і повернулась проживати до них додому. Вказаний факт також підтвердила свідок ОСОБА_11, яка повідомила, що відповідачка їй особисто повідомила, що вагітна не від позивача, а від іншого чоловіка, який перебував в шлюбі з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що відповідачка питала її як визначити, що вона вагітна, однак не повідомляла від кого вона завагітніла.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що в травні 2013 року відповідачка їй повідомила, що вагітна від позивача.

Факт спільного проживання протягом березня серпня 2013 року, свідчення ОСОБА_7, ОСОБА_13, які надані з пояснень самої відповідачки щодо її вагітності, не можуть бути безумовним доказом батьківства позивача відносно ОСОБА_5, так відповідачка в подальшому пояснила, що позивач не є батьком її дитини, а від проведення судово-генетичної експертизи вона відмовилась.

На час народження та реєстрації дитини позивач і відповідач у зареєстрованому шлюбі між собою, з іншими особами не перебували. Будь-яких перешкод для позивача ОСОБА_1 звернутися з заявою до відповідного органу реєстрації народження дитини щодо свого батьківства, визначення походження дитині від нього не було. Між тим, з такою заявою ОСОБА_1 не звернувся, як це передбачено ст. 125 СК України.

Тому визначення походження дитини, здійснення державної реєстрації народження дитини було проведено відповідно до частини 1 статті 135 СК України «за вказівкою матері».

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які вказували б на те, що саме він являється батьком неповнолітньої ОСОБА_5, в звязку з чим в задоволенні його позовних вимог належить відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 128, 135 СК України, ст.ст. 12, 81, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи: Любашівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Любашівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Любашівського

районного суду

Одеської області: ОСОБА_14

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2018 року.