Cправа № 127/2463/18
Провадження № 2/127/433/18
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Крижанівському В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4

представника Служби у справах дітей Вінницької міської

ради - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання батьківства, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він в період з 1999 року по 2016 рік проживав з ОСОБА_3 в м. Вінниця, однією сімєю без реєстрації шлюбу. 13 квітня 2003 року в них народилася спільна донька ОСОБА_5.

Позивач зазначає, що він не заперечував свого батьківства та забрав ОСОБА_3 разом з донькою з пологового будинку. Проте, ОСОБА_3 відмовилася від спільної заяви щодо походження її доньки, в звязку з чим в свідоцтві про народження дитини відомості про батька внесені відповідно до ст. 135 СК України.

ОСОБА_1 зазначає, що він з моменту народження доньки опікується нею та несе всі обов'язки передбачені розділом ІІІ СК України як батько, зокрема і витрати на її утримання. А також має намір продовжувати піклуватися про свою доньку, проте відповідач створює в цьому перешкоди. Так, ОСОБА_3 посилається на те, що у ОСОБА_5 немає батька, а тому всі вимоги ОСОБА_1 щодо доньки є незаконними про що погрожує повідомити до органів поліції.

Оскільки ОСОБА_3 немає власного доходу, позивач вважає, що в інтересах своєї доньки та з метою опіки, піклування, виховання дитини, буде за доцільне встановити місце проживання неповнолітньої доньки з батьком, з покладенням на ОСОБА_3 обовязку утримання доньки, у вигляді сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить:

- визнати його батьком неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- встановити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Також даної ухвалою суду було запропоновано відповідачу в строк протягом пятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовна заява є необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. ОСОБА_3 не заперечує того факту, що батьком її доньки ОСОБА_7 є позивач. Донька знає, що ОСОБА_1 являється її батьком та називає його так. Відповідач зазначає, що після народження доньки вона пропонувала позивачу написати спільну заяву до органів РАЦС щодо походження дитини від нього, проте він відмовився, так як перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. В звязку з цим, ОСОБА_3 була вимушена записати дитину відповідно до ст. 135 СК України. Також вона зазначає, що спільно проживала з позивачем до 2014 року, а не 2016 року, як він повідомляє. Відповідач повідомляє, що її з пологового будинку забирав батько, а не позивач. На даний час ніщо не заважає ОСОБА_1 піклуватися про доньку. Позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та стягнення з неї аліментів, на її думку, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Жодних підстав проживання доньки з батьком, в позовній заяві не наведено. ОСОБА_3 зазначає, що вона створює всі належні умови для нормального виховання, навчання та розвитку донька. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просила відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1

Ухвалою суду від 12 березня 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_2 задоволено та позов в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали лише в частині визнання батьківства, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Судові витрати просили залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнали та не заперечувати проти його задоволення.

В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради - ОСОБА_5 просила задовольнити позов.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що сторони в період з 1999 року по 2014 рік проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу.

З ОСОБА_2 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 09.09.2015 року вбачається, що матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_3. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Так, батьком дитини вказано ОСОБА_9 (а.с. 6).

Аналізуючи вищевикладені докази, суд приходить до висновку, що дитина народилася в період проживання позивача з відповідачем без реєстрації шлюбу.

З пояснень, наданих в судовому засіданні позивачем, вбачається, що дитина була зареєстрована відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки на той час позивач перебував у зареєстрованому шлюбі та не бажав подати заяву до органів РАЦС щодо походження дитини від нього.

Слід зазначити, що ОСОБА_8 навчається в 9-В класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Вінницької міської ради (а.с. 7).

Частиною першою ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні було визнано факт батьківства позивача відносно її доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. З огляду на це та враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що факт батьківства не підлягає доказуванню.

Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обвязки. Згідно зі ст. 121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами СК України.

Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

За ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Отже, законодавець встановлює перелік осіб, які вправі подати позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Таким чином позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи те, що позивач наполягає на своєму біологічному батьківстві доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто стверджує про кровне споріднення між ним та дитиною, а також враховує визнання відповідачем позову, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними.

Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 121, 125, 128 СК України, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 263- 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, батьком неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: 21000, м. Вінниця, 3-й пров. Вишневського, 20, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: 21021, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Служба у справах дітей Вінницької міської ради, місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Повний текст судового рішення складений 19.03.2018 року.

Суддя: