Постанова

Іменем України

27 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 361/1436/16-ц

провадження № 61-2280св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_4,

відповідач: публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року у складі судді Сердинського В. С. та рішення апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року у складі суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика») про визнання недійсним договору банківського вкладу та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 липня 2012 року між нею та ПАТ «Банк «Таврика» укладено договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника серії В № НОМЕР_1 на суму 5 тис. доларів США, за умовами якого банк видав їй ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника, а вона передала банку грошові кошти в розмірі 5 тис. доларів США. 31 грудня 2012 року вона звернулася до відповідача з проханням повернути їй вкладені грошові кошти, на що їй повідомлено, що 20 грудня 2012 року постановою Правління Національного банку України № 548 ПАТ «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 33 від 20 грудня 2012 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на тимчасову адміністрацію.

11 липня 2013 року вона отримала лист від ПАТ «Банк «Таврика» № 1974/7, яким банк повідомив, що її вимога про повернення вкладу включена до реєстру кредиторів в сумі 39 965 грн до сьомої черги. Також їй стало відомо, що такі вклади не гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначала, що відповідач не повідомив про те, що договір, який укладається, не є договором банківського вкладу, а є розміщенням відповідачем цінного паперу ощадного депозитного сертифікату. Крім того, їй не було повідомлено про особливості цього цінного паперу та не роз'яснено відмінностей між вкладом та розміщенням ощадних сертифікатів. Вказаними діями відповідач грубо порушив вимоги закону щодо надання достовірної та своєчасної інформації щодо продукції (послуги), яку він реалізував, вчинений правочин не відповідав її внутрішній волі та чинному законодавству, у зв'язку чим повинен бути визнаний недійсним з моменту укладення, а кошти - повернуті їй в порядку статті 216 ЦК України.

Ураховуючи викладене, просила визнати недійсним договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника серії В № НОМЕР_1, укладений 03 липня 2012 року, та ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серії В № НОМЕР_1 від 03 липня 2012 року, стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 5 тис. доларів США.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк «Таврика» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 5 тис. доларів США. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні договору банківського вкладу між сторонами досягнуто всіх істотних умов, тому вимоги щодо визнання недійсним договору не підлягають задоволенню. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення коштів, суд виходив із того, що відповідач всупереч вимогам частини другої статті 1060 ЦК України не повернув вкладнику грошові кошти на її першу вимогу.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що підстави для стягнення з відповідача грошових коштів відсутні, оскільки відповідно до постанови Правління Національного банку України № 97 від 20 березня 2013 року ПАТ «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Банк «Таврика» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на тимчасову адміністрацію, отже, починаючи з 20 березня 2013 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому відшкодування коштів особам за договорами банківських вкладів забезпеченими ощадними ( депозитними ) сертифікатами на пред'явника, не передбачено, окрім, як задоволення акцептованих вимог кредиторів. Також апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсними договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника та ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника, оскільки при укладенні договору сторонами досягнуто всіх істотних умов.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження судових рішень обґрунтовано тим, що поза увагою апеляційного суду залишилось те, що ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серії В № НОМЕР_1 та договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника не відповідають вимогам цивільного законодавства, зокрема: сертифікат емітовано (видано) не ПАТ «Банк «Таврика» як юридичною особою, а його структурним підрозділом без права юридичної особи - відділенням № 12 банку; на виданому ОСОБА_4 сертифікаті на пред'явника міститься печатка відділення № 12 банку, його підписано начальником відділення, що є порушенням статті 13 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»; на сертифікаті на пред'явника, який видав відповідач, суму грошових коштів написано цифрами, сума словами вказана не на початку рядка, назва валюти зазначено не впритул, у відповідності до постанови Правління Національного Банку України від 03 грудня 2003 року № 516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами». Вказані обставини є підставою для визнання спірних договору і сертифікату недійсними та керуючись статтею 216 ЦК України, просила застосувати реституцію до спірних правовідносин шляхом повернення позивачу 5 тис. доларів США.

У січні 2017 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» ОСОБА_6 подано заперечення (пояснення) на касаційну скаргу згідно з якими, для відшкодування коштів за вкладами забезпеченими ощадними (депозитними) сертифікатами на пред'явника, при ліквідації банків передбачений порядок, який встановлений статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: відшкодування коштів здійснюється згідно реєстру акцептованих вимог кредиторів банку за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, з дотриманням черговості виплат. Вимоги позивача були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів сьомої черги, отже Фонд, акцептувавши вимоги позивача, здійснив усі передбачені та дозволені дії, які можуть застосовуватися при ліквідації банку для задоволення вимог ОСОБА_4 як кредитора банку.

11 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 03 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Таврика» укладено договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника серії В № НОМЕР_1 на суму 5 тис. доларів США, за умовами якого ПАТ «Банк «Таврика» видало позивачу ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серії В № НОМЕР_1, а позивач в свою чергу передала відповідачу ПАТ «Банк «Таврика» грошові кошти в розмірі 5 тис. доларів США (дата видачі 03 липня 2012 року, дата погашення 31 грудня 2012 року).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суди, встановивши, що при укладенні вищевказаного договору між сторонами досягнуто всіх істотних умов, дійшли обґрунтованого висновку, що договір відповідає вимогам, встановленим законодавством, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстав для визнання такого договору недійсним не встановлено.

Постановою правління Національного банку України від 20 березня 2013 року № 97 прийнято рішення про відкликання у ПАТ «Банк Таврика» банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2013 року № 17 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Таврика» з 21 березня 2013 року.

28 березня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Банк «Таврика» із заявою про включення її до реєстру кредиторів з метою повернення грошових коштів у розмірі 5 тис. доларів США згідно договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В № НОМЕР_1 від 03 липня 2012 року, строк зберігання до 31 грудня 2012 року.

Листом від 11 липня 2013 року за № 1974/7 позивача повідомлено, що вимога про повернення вкладу згідно договору в сумі 39 965 грн включена до реєстру кредиторів до сьомої черги.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відшкодування коштів особам за договорами банківських вкладів, забезпеченими ощадними (депозитними) сертифікатами на пред'явника, не передбачено, окрім як задоволення акцептованих вимог кредиторів, що унеможливлює стягнення коштів в обраний позивачем спосіб.

Отже, апеляційний суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами, при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Необгрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що договір банківського вкладу укладено не ПАТ «Банк «Таврика» як юридичною особою, а його структурним підрозділом без права юридичної особи - відділенням № 12 банку, оскільки стороною оспорюваного договору є саме ПАТ «Банк «Таврика», від імені якого діяв начальник відділення № 12 - ОСОБА_7 - на підставі Положення про відділення № 12 та довіреності в. о. голови правління банку.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному розгляді справи частині та рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року в незміненій при апеляційному розгляді справи частині та рішення апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В.С. Висоцька

С.Ю. Мартєв