Справа № 147/52/18
Провадження № 2/147/180/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 року Тростянецький районний суд Вінницької області

у складі:головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря судового засідання Чудак Г.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна обєктом спільного сумісного майна подружжя та поділ нерухомого майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна обєктом спільного сумісного майна подружжя та поділ нерухомого майна в натурі, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.12.1992 року по 26.03.2012 року та з 13.09.2012 року по 14.08.2017 року. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.03.2012 року шлюб між сторонами було розірвано перший раз. Після розірвання шлюбу в судовому порядку, 13.09.2012 року позивач з відповідачем знову зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області. Однак, 14.08.2017 року її з ОСОБА_2 вдруге зареєстрований шлюб було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області. Від шлюбу з відповідачем є діти: повнолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу з відповідачем залишився проживати з ОСОБА_1

У період з 1993 року по 2010 рік, сторонами за спільні кошти було збудовано та облаштовано всім необхідним житловий будинок з господарськими спорудами, загальною прощею 153,2 кв. м., який розташований на земельні ділянці: кадастровий номер :02:004:0152, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: смт. Тростянець, вул. Молодіжна, 2. Згідно технічних характеристик будинку, що містяться в технічному паспорті на спірний будинок, який виготовлений станом на 06.02.2014 року, зазначено рік побудови 1996 рік, але фактично внутрішні будівельно-оздоблювальні роботи в будинку продовжувалися до 2010 року. Право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами виникло на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 04.08.2014 року Реєстраційною службою по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області та зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під номером 14890879 за ОСОБА_2 Окрім того, 14.10.2013 року внесено запис про реєстрацію за відповідачем ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:004:0152, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: смт. Тростянець, вул. Молодіжна,2. Отже, реєстрація права власності на спірне нерухоме майно, а саме не земельну ділянку та житловий будинок була здійснена за відповідачем в період їхнього спільного проживання в зареєстрованому шлюбі.

Після розірвання шлюбу сторони не можуть досягти згоди щодо добровільного поділу вказаного майна в натурі у відповідності до свої ідеальних часток в спільному сумісному майні подружжя. Вищевказане і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом. Позивач просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: смт. Тростянець, Вінницька область, вул. Молодіжна, 2, та земельну ділянку: кадастровий номер: :02:004:0152, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в смт. Тростянець, вул. Молодіжна, 2, Тростянецького району обєктом спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Також просила виділити в натурі 1/2 частину приміщення житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Молодіжна, 2, смт. Тростянець, та 1/2 частину земельної ділянки, визнати за позивачем право власності на виділену в натурі 1/2 частину житлового приміщення з господарськими спорудами та будівлями та 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0152, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в смт. Тростянець, вул. Молодіжна, 2, Тростянецького району, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові виплати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та просила про розгляд справи у її відсутність, зменшені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити. Відповідно даної заяви, просила визнати за нею та відповідачем в рівних частинах, по 1/2 частині за кожним, право власності на житловий будинок, загальною площею 153,2 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в смт. Тростянець, вул. Молодіжна, 2, Тростянецького району Вінницької області, та на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0152, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташовану за тією ж адресою.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі. Зменшені позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення не заперечив.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19 грудня 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Рішенням Тростянецького районного суду від 26.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11).

13 вересня 2012 року між сторонами повторно зареєстровано шлюб, який 14 серпня 2017 року було розірвано рішення Тростянецького районного суду (а.с.12).

Від шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що з 1993 року по 2010 рік сторони спільно, за спільні кошти збудували та облаштували всім необхідним житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Молодіжна, 2, в смт. Тростянець.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

У 2013 році, а саме на 30 сесії 6 скликання Тростянецька селищна рада Тростянецького району Вінницької області, рішенням №436 від 12.06.2013 року вирішила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :002:004:0152) загальною площею 0,1500 га, яка розміщена в смт. Тростянець, вул. Молодіжна, 2; передати у безоплатну власність земельну ділянку ОСОБА_2 та видати правовстановлюючий документ на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, яка розташована в смт. Тростянець, вул.. Молодіжна, 2: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні справою №41 на земельну ділянку по вул. Молодіжна, 2, в смт. Тростянець.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.10.2013 року, індексний номер: 10845719, та ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджують факт, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що знаходиться в смт. Тростянець по вулиці Молодіжна,2.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майне та Реєстру прав власності на нерухоме майно №108960640 від 26.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 також є власником житлового будинку загальною площею 153,2 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м. в смт. Тростянець по вул. Молодіжна, 2 (а.с.14-16).

З оглянутої в судовому засіданні справи №41 на житловий будинок №2 по вул. Молодіжна, 2, смт. Тростянець встановлено, що житловий будинок 1996 року побудови, загальною площею 153,2 м.кв, житловою площею 72,6 м.кв., допоміжною площею 80,6 м.кв, складається з: житлового будинку «А», вхідного майданчику «І», житлової прибудови «А1», житлової прибудови «А2», погребу «ап», гаража «Б», господарської споруди «Б1», кирниці «К» та на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2014 року, індексний номер: 25106069, належить ОСОБА_2, форма власності приватна, розмір частки 1/1.

Відповідно доч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства будинок по вул. Молодіжна, 2 в смт. Тростянець Тростянецького району Вінницької області - є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити його виходячи з правил рівності часток.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Також, Верховний Суд України 16.12.2015 року розглянув справу №6-2710 цс 15, предметом якого був спір про поділ майна подружжя та зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що спірна частка земельна ділянка під будинком також є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку та враховуючи той факт, що відповідачем визнано позов в повному обсязі суд вважає, що зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір.

Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2102 грн. 40 коп. (4204,80 / 50%).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77-81, 142, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 3, 60 61 69, 70 СК України, ст.. 368, 372 377 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право власності 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 153,2 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в смт. Тростянець, вул. Молодіжна,2, Тростянецького району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право власності 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0152, площею 0,15 га, з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в смт.Тростянець, вул.Молодіжна,2, Тростянецького району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, право власності 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 153,2 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в смт.Тростянець, вул.Молодіжна,2, Тростянецького району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, право власності 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0152, площею 0,15 га, з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в смт.Тростянець, вул.Молодіжна,2, Тростянецького району Вінницької області.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, 3, з державного бюджету України 2102,40 (дві тисячі сто дві грн. 40 коп.) гривень судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №0.0.938487329.1 від 15.01.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2018 року.

Суддя: