Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 569/13697/15-ц

провадження № 61-5424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області, у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Ковальчук Н. М., Рожина Ю. М., від 10 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2015 року автомобіль марки «Субару Легасі», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача, зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія автомобіля марки «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_4 Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «СК «Провідна». Наступного дня ОСОБА_3 звернувся із відповідною заявою до ПрАТ «СК «Провідна» про виплату страхового відшкодування і у цей же день представником страховика було проведено огляд, за результатами якого складено акт огляду. Проте в подальшому відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачу у тому розмірі, який визначив на власний розсуд, у сумі 5 332 грн 87 коп., незважаючи на те, що погодження цього розміру між ними у встановленому порядку не відбулось і сума страхового відшкодування є значно меншою від реального розміру завданої майнової шкоди. Оскільки ПрАТ «СК «Провідна» відмовлялось провести виплату страхового відшкодування відповідно до реального розміру завданої майнової шкоди, позивачем з власної ініціативи було замовлено проведення оцінки завданої останньому майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля «Субару Легасі», реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до звіту про оцінку № 161П від 14 липня 2015 року, який був складений оцінювачем «Експерт-Сервіс-Альфа», матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Субару Легасі», реєстраційний номер НОМЕР_1, у результаті його пошкодження у ДТП, складає з ПДВ 23 423 грн 87 коп. З урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, без суми ПДВ, розмір страхового відшкодування, за розрахунком позивача, мав би становити 19 519 грн 89 коп.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд достягнути із відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 14 187 грн 02 коп., понесені ним витрати у зв'язку із проведенням оцінки автомобіля, пеню, інфляційні та 3% річних від суми боргу, а також відшкодувати витрати на правову допомогу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області, у складі судді Ковальова І. М., від 11 грудня 2015 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 заборгованість по страховому відшкодуванню у розмірі 14 187 грн 02 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, щовідповідач безпідставно здійснив виплату страхового відшкодування не відповідно до фактичного розміру завданої майнової шкоди в межах ліміту відповідальності, а у значно меншому розмірі.

10 лютого 2016 року рішенням апеляційного суду Рівненської області рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром завданої шкоди, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про покладення на страховика обов'язку такої виплати з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим розміром та способом визначення страхового відшкодування.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року.

31 березня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

20 квітня 2016 року ПрАТ «СК «Провідна»подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

05 квітня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Провідна» про стягнення страхового відшкодування призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

07 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року і залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанцій повно і всебічно не з'ясував обставини справи, невірно встановив, що розмір страхового відшкодування був визначений на момент написання заяви від 26 червня 2015 року, неправильно витлумачив положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 25 червня 2015 року автомобіль марки «Субару Легасі», реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія автомобіля марки «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_2, який є забезпеченим транспортним засобом відповідно до умов страхового полісу АІ/4885346 виданого ПрАТ «СК «Провідна».

26 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся із відповідною заявою до страховика ПрАТ «СК «Провідна» про виплату страхового відшкодування і в цей же день представником страховика було проведено огляд, за результатами якого складено акт огляду (а.с. 10, 11). Із змісту заяви про виплату страхового відшкодування слідує, що з калькуляцією, складеною спеціалістом страховика у відповідності до вимог статті 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з розміром та способом визначення страхового відшкодування за розрахунком страховика, ОСОБА_3 погодився, що стверджується його окремим підписом у заяві.

Відповідно до проведеного 06 липня 2015 року спеціалістом ПрАТ «СК «Провідна» розрахунку суми матеріального збитку, який був завданий внаслідок пошкодження автомобіля марки «Субару Легасі», реєстраційний номер НОМЕР_1, сума страхового відшкодування склала 5 332 грн 87 коп. (а.с. 45), яка була перерахована позивачу 27 серпня 2015 року (а.с. 45-50).

Відповідно до звіту №161П про оцінку автомобіля марки «Субару Легасі», реєстраційний номер НОМЕР_1, від 14 липня 2015 року, складеного ОСОБА_6 (свідоцтво аварійного комісара НОМЕР_3 від 19 травня 2006 року, свідоцтво оцінювача НОМЕР_4 від 05 квітня 2008 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача НОМЕР_5 від 24 квітня 2014 року, який має вищу технічну освіту, стаж роботи за спеціальністю з 2006 року), матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «Субару Легасі», реєстраційний номер НОМЕР_1, у результаті його пошкодження при ДТП складає з ПДВ 23 423 грн 87 коп., ПДВ становить 3 903 грн 98 коп.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у

встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну

третьої особи.

За змістом пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає

вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування

(регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового

відшкодування (регламентної виплати).

При вирішенні спору, суд першої інстанції фактично вважав, що заява про страхове відшкодування від 26 червня 2015 року суперечить умовам полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 тис. грн, у зв'язку з чим стягнув із страхової компанії на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром завданої шкоди, визначеної за результатами оцінки.

Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими він приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму

визначеного відповідно до законодавства податку на додану

вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми

податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках,

передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального

підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з

відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди,

страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата

страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у

розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право

здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом

перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту

пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду

пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір

та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на

проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, врахувавши, що позивач, підписав у декількох місцях заяву про виплату страхового відшкодування від 26 червня 2015 року і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком, тобто без проведення оцінки чи експертизи пошкодженого майна, дійшов вірного висновку про те, що страховик має право здійснювати виплату без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, потерпілий вправі одержати повне відшкодування завданої шкоди від особи, яка її завдала в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду.

Стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, який доводив позивач, суд першої інстанції викладеного вище не врахував та дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов'язку такої виплати з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування.

Разом з цим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд звернув увагу на вказані обставини та дійшов вірного висновку про відмову у позові.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк