Справа №333/6115/17
Пр. №2/333/281/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря Бобко О.В., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
На виконання умов Договору Позичальнику та поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не була виконана.
У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 637,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.09.2017 року становить -985 369,02 грн., яка складається з:
-по відсотках-15 987,13 доларів США/418 553,92 грн.;
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, надіслав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомили.
Представник відповідача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. Крім того в своїх запереченнях представник відповідача послався, на те, що позивачем порушені вимоги чинного законодавства на час укладення Договору щодо видачі кредиту в іноземній валюті.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 ЦК України.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів .(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У відповідності до ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Судом встановлено:
25.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №050, за умовами якого кредитор видав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 61 273,92 долари США зі сплатою 13 процентів річних та комісій, та встановленим кінцевим строком для погашення кредиту до 24.02.2010 року.
18.07.2007 року позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №050/1п, за умовами якого ОСОБА_3 як поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за Договором кредиту у повному обсязі.
28.10.2008 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 (щодо встановлення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних або в іншому розмірі в залежності від умов виконання Договору кредиту);
27.01.2009 року укладено додаткову угоду №2 (зміна преамбули договору поруки та реквізитів в частині даних щодо позичальника: за якою відповідач ОСОБА_2 виступає позичальником).
24.04.2009 року укладено додаткову угоду (щодо встановлення кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом до 24.02.2017 року включно).
Представник відповідача не заперечує той факт, що між відповідачем ОСОБА_2 та банком було укладено кредитний договір № 50, та між поручителем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №050/1П, та факт внесення коштів відповідачем 27.02.2012 року та 27.08.2012 року.
Як встановив суд боржник взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 24.02.2017 року, оскільки згідно додаткової угоди від 24.01.2009 року було визначено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом, а саме до 24.02.2017 року включно.
Отже сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (ануїтетні платежі/згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачене кредитним договором.
Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Як вбачається з умов кредитування, кінцевий строк повернення кредиту становить до 24.02.2017 року і саме з цієї дати, починається перебіг строку позовної давності.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Отже враховуючи кінцеву дату погашення кредиту, та дату звернення позивача до суду - 17.10.2017 року позивачем не було пропущено строку позовної давності.
Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннямидопускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Такий порядок встановлено Декретом КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993року №15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 ст.5 цього Декрету.
У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на те, що позивачем порушені вимоги чинного на час укладення Договору законодавства щодо видачі кредиту в іноземній валюті.
Позичальник, при належній завбачливості, міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідачі добровільно погодились на укладення спірних правочинів, а отже, не вважали їх несправедливими.
З огляду на те, що банк розміщує залучені кошти на власний ризик, то в кредитних договорах передбачено умови повернення кредитних кошти в тій валюті, що і кредит. Такі умови дозволяють банку належним чином виконувати свої зобов'язання перед вкладниками у відповідності до чинного законодавства.
Доказів, які б спростовували викладені факти, відповідачем не надано, а тому його заперечення є необґрунтованими.
Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідачів підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, пеня.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 610, 611, 612, 617, 625, 651, 1048, 1049, 1050 ЦК України, 10,12, 263-265, 284 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 637,26 доларів США, що в еквіваленті становить 985 369,02 грн.
Стягнути з солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати по справі у розмірі 14 780 гривень 54 копійки.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд в 30-денний строк з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Комунарського районного суду

міста ОСОБА_5Піх