Справа № 333/1516/17
Пр. № 2/333/1252/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

при секретарі Носаченко О.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням № 1 від 09.03.2017 року відповідачем її було незаконно звільнено з посади продавця продовольчих товарів у магазині «Вілен» на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), у звязку з чим просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2016 року по 19.03.2018 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 13.02.2018 року) у розмірі 15 835 грн. 50 коп.

Відповідач проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 заперечував в повному обсязі, подав до суду свої заперечення від 06.06.2017 року, в яких наголошував, що викладені в позовній заяві обставини, не відповідають дійсності, останній не відсторонював позивача від роботи, позивач була звільнена з роботи у зв`язку з тривалим ненаданням пояснень та документів щодо поважності причин її відсутності на робочому місці.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на ті ж обставини і докази, які зазначені в позовній заяві та знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що при звільнені з роботи позивача було дотримано всіх вимог чинного законодавства про працю.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 19 червня 2015 року між сторонами був укладений Договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю б/н, безстроково, згідно з п. 2 якого, позивач зобов`язана була реалізовувати продовольчі товари.

Факт відсутності 31.10.2016 року на робочому місці ОСОБА_4 встановлений в судовому засіданні на підставі акту про відсутність на роботі продавця магазину «Вілен» ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_4 від 31.10.2016, показів свідка ОСОБА_5, та не оспорювався сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2016 року відповідач поштою направив, а позивач 24.12.2016 отримав, лист про необхідність пояснення причин та надання документів, що підтверджують поважність причин відсутності на роботі з 31.10.2016 року по 19.12.2016 року (дата підписання та відправки листа поштою).

Суд приймає до уваги висновок Державної служби України з питань праці ГУ Держпраці у Запорізькій області про відсутність порушень законодавства про працю з питань, викладених у зверненні ОСОБА_4, у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в межах акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 08-03-088/0027 від 16.01.2017 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що з 31.10.2016 року гр. ОСОБА_4 намагалася приступити до виконання своїх трудових обов`язків, а також доказів у створенні їй штучних перешкод з боку відповідача у виконані цих обов`язків на підставі укладеного між сторонами безстрокового договору.

Частиною 1 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, необхідно виходити з того, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, п. 4 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 232- 235 КЗпП України, ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів тридцяти днів, з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 березня 2018 року.

Суддя: В.Б. Кулик