Справа № 147/1294/17
Провадження № 2/147/131/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Тульчинського районного суду від 02.11.2016 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дочки в розмірі 614,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, виконавчий лист, виданий на підставі зазначеного судового рішення до виконання предявлений не був, оскільки відповідач зобовязувався добровільно сплачувати аліменти. Однак, ОСОБА_4 взагалі не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини та не сплачує аліменти. На прохання ОСОБА_1 щодо спільного матеріального забезпечення дитини, відповідач не реагує, хоча офіційно працює на філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» в м. Ладижин та отримує стабільний високий дохід. На даний час присуджені до сплати аліменти недостатні для утримання дочки, дана сума не відповідає мінімальному розміру, встановленому законом на одну дитину. В даний час позивач не працює, відповідач є молодою особою працездатного віку, має нормальний стан здоровя, а тому вважає, що для забезпечення потреб дитини, у звязку із зміною матеріально стану платника аліментів ОСОБА_2 доцільним є збільшити розмір аліментів. Позивач просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.01.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Так, 23.02.2018 року ОСОБА_2 на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, згідно якої відповідач позов ОСОБА_1 визнає частково, а саме у розмірі ? частини всіх його доходів. Згідно довідки про розмір заробітної плати, виданою філією «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика», за період з серпня 2017 року по січень 2018 року, його середня заробітна плата становить 8167,80 грн. 1/4 частина від заробітної плати відповідача буде становити 2041,95 грн., що значно перевищує мінімальний розмір аліментів. Також зазначив, на його думку, позивач вважає, що утримувати дитину повинен тільки він, сама ОСОБА_1 є безробітною, за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року доходів не отримувала, і не прикладала ніяких зусиль щоб знайти роботу та забезпечити виконання обовязку по утриманню дитини зі своєї сторони. Окрім того зазначив, що з його заробітної плати вираховується 20% на погашення заборгованості по кредиту. Вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів не грунтується на законі, тому вважає що саме аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів буде належним виконанням його батьківського обов'язку по утриманню дочки.

Позивачем ОСОБА_1 03.03.2018 року було подано відповідь на відзив згідно якої вважає, що стягнення з відповідача саме 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно відповідає вимогам закону і враховує найвищі інтереси дитини. Дитина, її благополуччя, достатній життєвий рівень, в тому числі матеріальний, визначається найвищою соціальною цінністю та не може бути заручниками наявності у відповідача кредиту та підставою зменшення суми аліментів, необхідних для забезпечення її умов життя. Просила її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі за обставин, викладених у позові.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оцінивши усі докази надані позивачем у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано, що підтверджується рішенням Тульчинського районного суду від 02.11.2016 року (а.с.5).

13 березня 2014 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_5, актовий запис №22, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.8).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.11.2016 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 614,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 03.10.2016 року (а.с.5,7).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За довідкою №1401, виданою 14.12.2017 року виконкомом Летківської сільської ради встановлено, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

З індивідуальної відомості про застраховану особу, форми ОК-5, встановлено що у позивача ОСОБА_1 починаючи з квітня 2017 року відсутні будь-які доходи (а.с.10).

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що в даний час у відповідач офіційно працевлаштований.

Згідно довідки №172 від 15.02.2018 року, виданої Філією «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» ОСОБА_2 постійно працює з 19.06.2017 року на посаді підсобного робітника та його дохід за останні 6 місяців становив 49006,81 грн.

Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що визначений розмір аліментів у сумі 614,00 грн. щомісячно суттєво порушує інтереси як позивача, на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина, так і самої дитини, стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, який працює, дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини, що є підставою для зміни розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 частково визнає вимоги позивача та просить стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Також судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» 704 грн. 80 коп судового збору в порядку ст.141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 180, 182-183, 192 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 274, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.11.2016 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/4 частки всіх видів заробітку(доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Відкликати виконавчий лист №148/2077/16-ц за рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.11.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 28.03.2018 року.

Суддя