Справа № 703/2056/17
22 березня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Прилуцького В.О.
секретар судових засідань ОСОБА_1
представника позивача адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва, Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва, Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання права власності на майно та зняття арешту.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 січня 2013 року між нею та ТОВ «лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу, відповідно до якого відповідач зобовязався придбати, зареєструвати та передати у користування позивачу транспортний засіб, а позивач зобовязався сплатити передбачені договором платежі.
13 травня 2014 року на виконання умов договору товариство передало ОСОБА_3 автомобіль «Фіат Добло», 2013 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1.
Позивач сплатила всі передбачені договором фінансового лізингу платежі, а тому 11 листопада 2016 року між нею і товариством було укладено окремий договір купівлі-продажу цього транспортного засобу.
Позивачу було надано пакет документів для оформлення права власності, однак під час державної реєстрації права власності було виявлено, що на спірний автомобіль постановами державних виконавців Печерського РВ ДВС міста Києва, Деснянського РВ ДВС міста Києва, Білозерського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області накладено арешт.
В звязку з цим, працівниками регіонального сервісного центру МВС було відмовлено у оформленні права власності.
Позивач стверджує, що хоча спірний автомобіль юридично і перебуває у праві власності відповідача, однак фактично належить їй. А тому, вважає, що передбачене ст. 41 Конституції України її право власності, порушене та підлягає відновлення шляхом визнання за нею права власності на автомобіль. Крім того, позивач просила зняти арешт із транспортного засобу відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».
Правовим обґрунтуванням позову ОСОБА_3 зазначає також ст. 15, 16, 391, 392 ЦК України та норми ЗУ «Про фінансовий лізинг».
Під час розгляду справи позивач фактично збільшила позовні вимоги, просила також скасувати розшук спірного автомобіля.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі, просила його задоволити з наведених в позовній заяві підстав.
Представник відповідача повторно в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, направленими на адресу товариства, яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Представники третіх осіб на розгляд справи також не зявились, хоча треті особи про час і місце розгляду справи також були повідомлені чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.
У відповідності до ст. 280, 281 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечувала представник позивача.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.
23 січня 2013 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» і ОСОБА_3 укладено договір фінансового лізингу № 008032, відповідно до п. 1.3 якого лізингодавець зобов'язується придбати у власність предмет лізингу та передати його лізингоодержувачу у користування на строк та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.1 договору предметом лізингу є транспортний засіб (автомобіль) «Fiat Doblo» 152.701.0.
Відповідно до п. 3.2.3 договору лізингоодержувач за надане йому право користування предметом лізингу зобов'язується у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до цього договору.
Згідно з п. 8.1, 8.2 договору лізинговий платіж складається з першого лізингового платежу, періодичного авансового платежу ціни предмета лізингу та другого лізингового платежу. Складові цих платежів, ії суми та дати платежів визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та 2 до цього договору та є його невідємною частиною.
Пунктом 1.5 договору передбачено, що предмет договору є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього лізингоодержувачем згідно з умовами цього договору.
За умовами п. 9.1, 9.2, 9.5 договору лізингоодержувач під час дії цього договору, при обовязковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами за умовами даного договору, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків (що підтверджується підписанням сторонами акту звірки взаєморозрахунків) має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу. Набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п. 9.1 даного договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у звязку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу.
Як вбачається з п. 2.4 договору його дія припиняється або з моменту переходу права власності на предмет лізингу лізингоодержувачу, або у випадку повернення предмета лізингу лізингодавцю, що підтверджується підписанням сторонами відповідного акту прийому-передачі (повернення предмету лізингу).
13 травня 2014 року відповідно до акту приймання-передачі предмета лізингу товариство передало, а ОСОБА_3 прийняла цей автомобіль для користування та володіння разом з документами та приналежностями.
11 листопада 2016 року сторони підписали акт приймання-передачі товару за договором фінансового лізингу № 008032 від 23 січня 2013 року, яким підтвердили, що відповідно до умов договору лізингодавець надав, а лізингоодержувач отримав послуги в повному обсязі по передачі предмету договору у власність. Підписання цього акту є свідченням, що сторони не мають будь-яких майнових та немайнових претензій одна до одної.
Згідно з п. 3 цього договору продавець підтвердив, що товар, визначений у п. 1 цього договору, був придбаний спеціально за попереднім договором фінансового лізингу та знаходився в покупця у праві володіння та користування та належав продавцю. Покупець повністю сплатив всі передбачені платежі по договору фінансового лізингу № 008032 від 23 січня 2013 року та по даному договору. Продавець також підтвердив, що товар не знаходиться під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобовязань перед будь-якими фізичними чи юридичними особами чи державою, а також не обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.
Судом оглянуто заяву відповідача до МРЕВ УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 11 листопада 2016 року про зняття з обліку спірного автомобіля. Відомості про отримання цієї заяви органами поліції в матеріалах справи відсутні, як і відомості щодо відмови у вчиненні цієї дії.
Наказом № 79 від 11 березня 2017 року ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» призначила ОСОБА_3 відповідальною за зняття з обліку в регіональних сервісних центрах МВС, органах Державної інспекції сільського господарства транспортного засобу.
Виданою в цей же день довіреністю відповідач уповноважив позивача представляти інтереси довірителя з питання зняття з обліку транспортного засобу «Фіат Добло», що належить ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс».
18 серпня 2017 року позивач звернулась до територіального сервісного центру № 7141 регіонального сервісного центру в Черкаській області. 19 серпня 2017 року на її звернення було надано відповідь, що на спірний автомобіль накладено арешт та він перебуває в розшуку.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. Суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 391 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 і 376 Цивільного кодексу України.
У решті випадків право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України).
Статтею 391 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається як правову підставу для звернення до суду з позовом, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим, позивачем не надано доказів створення відповідачем перешкод у здійсненні позивачем користування або розпорядження спірним транспортним засобом. Більше того, наявні у матеріалах справи докази, сама позовна заява та пояснення представника позивача свідчать про те, що автомобіль перебуває у володінні та користуванні позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.
У силу п. 7, 8 зазначених Правил власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку.
Таким чином, перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноваженому органі МВС.
Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.
Згідно з п. 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду.
Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було знято спірний автомобіль з обліку в органах МВС.
За приписами п. 27 Порядку транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби знімаються з обліку відповідно до вимог пункту 42 цього Порядку і реєструються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору та акта приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 2.
В той же час, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, що є самостійною підставою для реєстрації транспортного засобу.
Суд зазначає, що фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі акту прийому-передачі, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль.
Однак, позивач стверджує, що вона набула права власності на транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу. Враховуючи, що нормами чинного законодавства передбачено виникнення права власності на транспортні засоби тільки лише після їхньої державної реєстрації, винесення судом рішення про визнання за позивачем права власності не тягне за собою автоматичного набуття такого права, оскільки в будь-якому разі право власності у ОСОБА_3 виникне лише після державної реєстрації такого права, в т.ч. і на підставі договору купівлі-продажу.
Саме по собі визнання права власності в судовому порядку фактично дублює договір купівлі-продажу. А тому вимогу про визнання права власності суд розцінює як бажання позивача уникнути оформлення свого права у визначений законом спосіб.
Згідно з абзацом 3 п. 15 Порядку у разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.
Постановою заступника начальника Білозерського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 13 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № 51970255 при виконанні виконавчого листа № 668/430/16-ц, виданого 22 березня 2016 року Цюрупинським районним судом Херсонської області, було накладено арешт, а також оголошено заборону на відчуження в т.ч. на автомобіль «Фіат Добло», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1. 13 вересня 2016 року в межах цього виконавчого провадження було оголошено розшук цього автомобіля.
Суду не надано доказів того, що відповідач оскаржував у відповідному порядку дії ВДВС по накладенню арешту на належне йому майно, а також про оголошення в розшук транспортного засобу, що свідчить про правомірність накладення арешту.
Суд також зазначає, що оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу існувала заборона на відчуження вказаного автомобіля, він не міг бути предметом договору відчуження.
За таких обставин, вимога про визнання права власності на спірний автомобіль є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, тому й похідна позовна вимога про зняття арешту та скасування розшуку спірного автомобіля також не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: В. О. Прилуцький