У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.А.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на бездіяльність державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

06.09.2017 р. представник заявника АТ «Родовід Банк» Кононенко Д.А. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В.

Вимоги скарги мотивує тим, що 16.03.2015 р. Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення в цивільній справі №2-1207/15 р. за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

18.11.2015 р. на підставі вищезазначеного рішення АТ «Родовід Банк» отримав виконавчий лист.

АТ «Родовід Банк» звернувся до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження, за якою було відкрито виконавче провадження №50022195 з примусового виконання виконавчого листа.

28.08.2017 р. АТ «Родовід Банк» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.08.2017 р. яка винесена старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу встановлено те, що транспортний засіб боржника не розшукано. Проте, виконавчим листом встановлено стягнення судового збору, а не тільки звернення стягнення на транспортний засіб боржника чи його розшук, як то передбачено п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись якою виносилась постанова про повернення виконавчих документів стягувачу.

АТ «Родовід Банк» як стягувач вважає, що старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП№50022195 з порушенням норм матеріального права та має бути скасована, оскільки було порушено вимоги ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», чим суттєво перешкоджено процесу виконання виконавчого провадження, а саме - не здійснено усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Державний виконавець недбало поставився до своїх прямих обов'язків, які були покладені на нього державою, що призвело до порушення прав АТ «Родовід Банк».

Зазначає, що АТ «Родовід Банк» отримав оскаржувану постанову 28.08.2017 р., що підтверджується реєстраційним №7649 та копією конверта, у зв'язку з цим строк на оскарження скаржником не пропущений.

З урахуванням вищевикладеного, представник АТ «Родовід Банк» просить суд визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. по виконавчому провадженню №50022195 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.08.2017 р.; скасувати постанову старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. по виконавчому провадженню №50022195 від 17.08.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В судове засідання представник заявника не з'явився, звернувся із заявою, в якій скаргу підтримав та просив розглядати справу у його відсутність.

Заінтересована особа або уповноважений представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання по розгляду скарги неодноразово не з'являвся. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся своєчасно та належним чином про, що свідчать матеріали справи. Будь-яких заяв, клопотань та/або заперечень на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Боржник ОСОБА_3 до судового засідання по розгляду скарги не з'являвся. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання. Будь-яких заяв, клопотань та/або заперечень на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою й другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Враховуючи вимоги статті 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності сторін, що не з'явились та які були повідомлені своєчасно та належним чином про розгляд скарги.

У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2015 р. в цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вирішив, зокрема, стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» понесені ним судові витрати 3654,00 грн. суму сплаченого судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.07.2015 р. рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2015 р. залишено без змін.

18.11.2015 р. на підставі вищезазначеного рішення суду АТ «Родовід Банк» отримав виконавчий лист №2-1207/15 р. за яким було відкрито виконавче провадження №50022195 з примусового виконання виконавчого листа.

28.08.2015 р. винесено постанову старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки вжитими державним виконавцем заходами стягнути кошти не виявилось можливим. Згідно відповіді ПФУ щодо місця роботи та отримання пенсії - інформацію не знайдено. Згідно відповіді ДФС, інформація щодо рахунків та місця роботи боржника відсутня. Результати пошуку транспортного засобу виявились безрезультатними.

АТ «Родовід Банк» отримав постанову старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві 28.08.2017 р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно- правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 10 Закону «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Перелік прав та обов'язків державного виконавця визначений ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 1 якої передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов'язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки оскаржувана постанова державного виконавця не містить даних про вчинення інших виконавчих дій, окрім розшуку рахунків боржника у фінансових установах, доходів у вигляді заробітної плати/стипендії та інших джерел отримання доходів боржника, зокрема, не здійснено перевірки щодо наявності у нього корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності тощо.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

Державний виконавець Диких О.В. обмежилась лише надсиланням запиту до ПФУ та ДФС, однак не проводила накладення арешту на майно та рахунки боржника, не проводила пошук майна боржника, тобто не вчиняла жодної виконавчої дії, направленої на реальне виконання судового рішення.

Суд вважає, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 54313718 були порушені вимоги ст.ст. 2, 13, 28,37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, враховуючи, що державними виконавцем не виконані обов'язки, не використано весь обсяг прав, наданий Законом України «Про виконавче провадження» та не вжито всіх можливих заходів, спрямованих на виконання рішення суду, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та приходить до висновку про наявність підстав для визнання незаконною бездіяльності державного виконавця, а також скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст.2, 13, 18, 28, 37, 41 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 449-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких Олени Василівни по виконавчому провадженню №50022195 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.08.2017 р.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких Олени Василівни по виконавчому провадженню №50022195 від 17.08.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: