Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 357/14390/15-ц

провадження № 61-2391 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі-ОСОБА_3,
-ОСОБА_4,
-ОСОБА_5,
-ОСОБА_6,
відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Каліпсо-КРЦ»,
представник відповідача-Мохонько Костянтин Миколайович,
третя особа-Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каліпсо-КРЦ» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Жарікова О. В. від 28 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі суддів: Олійника В. І., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., від 07 червня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1-КРЦ» (далі - ТОВ «Каліпсо-КРЦ»), третя особа - Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради (далі - ВК Білоцерківської міської ради), про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 мотивована тим, що вони проживають та є власниками квартир в будинках за АДРЕСА_1.

Кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ТОВ «Каліпсо-КРЦ») розташоване в орендованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, і відстань між кафе-баром «ІНФОРМАЦІЯ_1» і багатоквартирними будинками позивачів становить п'ять метрів.

Відвідувачі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» заходять до кафе та виходять з нього через прибудинкову територію багатоквартирних житлових будинків позивачів за №№ 26, 28, при цьому, коли відвідувачі кафе покидають заклад, то порушують громадський порядок, особливо в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год.

Діяльність кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» та порушення громадського порядку відвідувачами кафе в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год. створює позивачам нестерпні умови для проживання у власних квартирах.

Неодноразові звернення та скарги позивачів до правоохоронних органів і органів місцевого самоврядування щодо усунення вказаних порушень не мали наслідків, а тому позивачі звернулися до суду із вказаним позовом.

На підставі наведеного, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд усунути перешкоди: ОСОБА_3 у використанні квартири № 55; ОСОБА_4 у використанні квартири № 59; ОСОБА_5 у використанні квартири № 63, в буд. № 28, а також ОСОБА_6 у використанні квартири № 50 в АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ТОВ «Каліпсо-КРЦ» припинити діяльність з обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, від 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Вирішено:

- усунути перешкоди ОСОБА_3 у використанні квартири № 55, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, зобов'язавши ТОВ «Каліпсо-КРЦ» припинити діяльність з обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, від 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.;

- усунути перешкоди ОСОБА_4 у використанні квартири № 59, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, зобов'язавши ТОВ «Каліпсо-КРЦ» припинити діяльність з обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, від 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.;

- усунути перешкоди ОСОБА_5 у використанні квартири № 63, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, зобов'язавши ТОВ «Каліпсо-КРЦ» припинити діяльність з обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, від 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.;

- усунути перешкоди ОСОБА_6 у використанні квартири № 50, яка розташована в будинку № 26 на вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква Київської області, зобов'язавши ТОВ «Каліпсо-КРЦ» припинити діяльність з обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, від 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.

Стягнуто з відповідача на користь кожного позивача по 487 грн 20 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачі довели підстави позову про те, що діяльність ТОВ «Каліпсо-КРЦ» в нічний час безпосередньо пов'язана з порушеннями громадського порядку, внаслідок чого порушуються права позивачів.

Доводи відповідача про безпідставне його обмеження у праві на здійснення підприємницької діяльності суд визнав безпідставними з посиланням на те, що діяльність суб'єкта господарювання повинна здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, і лише шляхом припинення обслуговування клієнтів відповідача у період з 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв., буде зведена до мінімуму або і зовсім виключена можливість порушення громадського порядку поблизу кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» в м. Біла Церква Київської області і, як наслідок, відновлення порушених прав позивачів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення вимог позивачів і усунення перешкод у користуванні ними власними квартирами.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Каліпсо-КРЦ» просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2016 року і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга ТОВ «Каліпсо-КРЦ» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про вину відповідача в обмежені прав позивачів в контексті статті 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (підстава позову), оскільки відповідач, як суб'єкт господарювання, забезпечує усі вимоги наведеної норми Закону, крім того, належних та допустимих доказів на підтвердження перевищення допустимого рівня шуму позивачі не надали.

ТОВ «Каліпсо-КРЦ» зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано встановлені обставини ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2016 року, справа № К/800/667/16, К/800/1060/16, що в діяльності ТОВ «Каліпсо-КРЦ» відсутні порушення вимог статті 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а отже, суди при вирішенні спору порушили вимоги частини третьої статті 61 ЦПК України.

Крім того, ТОВ «Каліпсо-КРЦ» звертає увагу, що суд апеляційної інстанції не відобразив у рішенні мотиви прийняття одних доказів і відхилення інших, а саме мотиви відхилення поданих відповідачем постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а. с. 175-181), яким скасовані постанови адмінкомісії ВК Білоцерківської міської ради, які суд поклав в основу рішення, а також мотиви неприйняття поданих відповідачем в судовому засіданні 07 червня 2016 копій ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2016 року, постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 та 29 лютого 2016 року в інших справах.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому в серпні 2016 року, ВК Білоцерківської міської ради просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ТОВ «Каліпсо-КРЦ» і залишити без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заперечення на касаційну скаргу ВК Білоцерківської міської ради містить посилання на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, те, що судами ухвалено законні і обґрунтовані судові рішення у справі про задоволення позову.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому в серпні 2016 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять відхилити касаційну скаргу ТОВ «Каліпсо-КРЦ» і залишити без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 мотивоване тим, що їх позов подано до належного відповідача, його доведено і суди дійшли правильних висновків про його задоволення в контексті статей 391, частини четвертої статті 293 ЦК України, в поєднанні зі статтею 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ТОВ «Каліпсо-КРЦ» підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено вище, підставою позову в цій справі є порушення/обмеження права позивачів як власників квартир щодо належних умов проживання через діяльність відповідача як суб'єкта господарювання. Способом захисту порушеного права позивачі обрали вчинення дій по обмеженню відповідача у діяльності в нічний час доби з метою усунення їм перешкод в користуванні власністю.

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Зокрема, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Крім того, власник майна згідно зі статтею 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що позивачі є власниками квартир, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушуються права позивачів на законне володіння їх квартирами.

Положеннями частин перших статей 316, 317, частин першої та другої статей 319, 321 ЦК України визначено поняття, зміст права власності, а також принципи здійснення такого права та його непорушність і суть його полягає у можливості власника за своєю волею та на власний розсуд, у буд-який спосіб, але не заборонений Законом, вчиняти дії щодо свого майна (речі).

Права власника житлового будинку, квартири конкретизовані статтею 383 ЦК України. Зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Крім цього, в статті 150 Житлового кодексу України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зі змісту позовної заяви, матеріалів справи та встановлених судами у справі обставин випливає, що порушення прав позивачів на використання власності у вигляді квартир для проживання полягає у високому рівні шуму, спричиненого безпосередньою діяльністю відповідача після 22 год. 00 хв. і до 08 год. 00 хв.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» шум відноситься до фізичних факторів середовища життєдіяльності, що впливають або можуть впливати на здоров'я людини чи на здоров'я майбутніх поколінь (стаття 1).

Статтею 24 цього Закону встановлено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов'язані:

- здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами;

- забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами;

- вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об'єкти):

1) жилих будинків і прибудинкових територіях;

2) лікувальних, санаторно-курортних закладів, будинків-інтернатів, закладів освіти, культури;

3) готелів і гуртожитків;

4) розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу;

5) інших будівель і споруд, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди;

6) парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.

Шум на захищених об'єктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби.

У нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об'єктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

Проведення на захищених об'єктах ремонтних робіт, що супроводжуються шумом, забороняється у робочі дні з двадцять першої до восьмої години, а у святкові та неробочі дні - цілодобово.

Власник або орендар приміщень, у яких передбачається проведення ремонтних робіт, зобов'язаний повідомити мешканців прилеглих квартир про початок зазначених робіт. За згодою мешканців усіх прилеглих квартир ремонтні та будівельні роботи можуть проводитися також у святкові та неробочі дні. Шум, що утворюється під час проведення будівельних робіт, не повинен перевищувати санітарних норм цілодобово.

«Санитарные нормы допустимого шума в помещениях жилых и общественных зданий и на территории жилой настройки», затверджені наказом Головного державного санітарного лікаря СРСР від 03 серпня 1984 року № 3077-84, встановили науково обґрунтовані рівні допустимого шуму в житлових приміщеннях, громадських будівлях, на територіях житлової забудови, закритих приміщеннях, відкритих площадках для відповідного часу доби. Зазначені рівні шуму встановлені на підставі проведених наукових досліджень щодо впливу шуму та його специфічної і не специфічної дії на організм людини.

Науково обґрунтовані допустимі рівні шуму диференційовані залежно від призначення приміщення/території та часу доби (з 7-00 до 23-00 годин та з 23-00 до 7-00 години).

Вказаною вище нормою Закону також встановлено, що сільські, селищні, міські ради затверджують правила додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, якими з урахуванням особливостей окремих територій (курортні, лікувально-оздоровчі, рекреаційні, заповідні тощо) установлюються заборони та обмеження щодо певних видів діяльності, що супроводжуються утворенням шуму, а також установлюється порядок проведення салютів, феєрверків, інших заходів із використанням вибухових речовин і піротехнічних засобів.

Статтею 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях.

Так, порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях - тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від п'яти до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і накладення штрафу на посадових осіб та громадян - суб'єктів господарської діяльності - від п'ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини восьмої статті 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, встановлених законом, забезпечують контроль за додержанням керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також громадянами санітарного та екологічного законодавства, правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, інших нормативно-правових актів у сфері захисту населення від шкідливого впливу шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів.

Пунктом 26 статті 10 Закону України «Про міліцію» передбачено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана забезпечувати в межах своїх повноважень виконання та контроль рішень сільських, селищних, міських рад із питань охорони громадського порядку, торгівлі, утримання тварин у домашніх умовах, додержання тиші в громадських місцях тощо, а також контролювати утримання в належній чистоті територій дворів і прибудинкових територій у містах та інших населених пунктах.

Також відповідно до пункту 1 Положення про державну санітарно-епідеміологічну службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2002 року № 1218 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2004 року № 1273), державна санітарно-епідеміологічна служба України є системою органів, установ, закладів, частин і підрозділів, діяльність яких спрямовується, зокрема, на запобігання шкідливому впливу на стан здоров'я і життя людей факторів середовища життєдіяльності, здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду щодо безпеки для життя і здоров'я людини продукції та середовища життєдіяльності. Крім того, державна санітарно-епідеміологічна служба України видає обов'язкові для виконання постанови, розпорядження, висновки, приписи з питань усунення або обмеження шкідливого впливу на стан здоров'я і життя людини факторів середовища життєдіяльності (абзац одинадцятий пункту 4 вказаного вище Положення).

За наведених вище обставин громадяни можуть реалізувати своє право на тишу шляхом звернення до органів місцевого самоврядування, органів внутрішніх справ та санітарно-епідеміологічної служби, до обов'язків яких входить здійснення ряду заходів щодо усунення небезпечних факторів середовища життєдіяльності людини.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачі неодноразово зверталися до уповноважених державних органів з вимогою забезпечити їх право на належні санітарні умови використання їх квартир для проживання шляхом обмеження діяльності відповідача, яка супроводжується підвищеним шумом у нічний час на захищеному об'єкті (жилі будинки і прибудинкова територія).

Разом з тим вказані вище порушені права позивачів залишилися не відновленими і у інший спосіб, крім як шляхом звернення до суду із вказаним позовом, позивачі захистити свої права не мають можливості.

Висновки судів попередніх інстанцій про необхідність відновлення порушених прав позивачів в порядку, передбаченому статтею 391 ЦК України, шляхом зобов'язання ТОВ «Каліпсо-КРЦ» припинити діяльність з обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, від 22 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв., не суперечать положенням статей 16, 386, 391, 396 ЦК України, статей 1, 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а також вимогам статті 43 Господарського кодексу України, якою передбачено право на здійснення підприємницької діяльності без обмежень, однак з дотриманням вимог Закону, у тому числі і дотримання вимог статті 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» про забезпечення тиші у нічний час на захищеному об'єкті.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи на підставі сукупності зібраних доказів щодо порушення прав позивачів через діяльність відповідача, необхідність відновлення порушених прав шляхом задоволення позову, а тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій за правилами статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що судові рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції немає підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених при розгляді справи судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каліпсо-КРЦ» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Каліпсо-КРЦ».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик