Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 755/19916/15-ц

провадження № 61-6054св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року у складі головуючого судді Катющенко В. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Шахової О. В.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року справу № 755/19916/15-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 755/19916/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути кредитну заборгованість.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20 листопада 2014 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 23 656 грн 52 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Cтаном на 15 вересня 2015 року заборгованість у загальному розмірі складає 34 971 грн 88 коп., яка складається з наступного: 23 656 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом, 1 971 грн 37 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 370 грн 08 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3 973 грн 90 коп. - штраф, яку банк просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не надано суду доказів оформлення і укладання договору та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів. Також не надано доказів того, що відповідна картка була видана відповідачу. Матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 23 656 грн 53 коп., у зв'язку з чим між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, враховуючи той факт, що кредитний ліміт першочергово було встановлено на рівні 3 тис. грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що місцевим судом постановлено рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, у якій просило заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи містяться підписані заява, Генеральна угода про приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, розрахунок заборгованості за кредитним договором, із яких убачається виконання банком взятих на себе зобов'язань з надання відповідачу кредитних коштів та наявність заборгованості з їх повернення. Відповідач, отримавши кредитну карту, користувався кредитними коштами, а тому саме на нього покладено обов'язок довести, що він не підписував кредитний договір та відповідна заборгованість відсутня. Факт користування кредитним коштами також підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що 19 квітня 2011 року ОСОБА_3 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом 3 тис. грн.

20 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 23 656 грн 53 коп. на строк 12 місяців, з 20 листопада 2014 року по 30 листопада 2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 23 656 грн 53 коп. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,833 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2 081 грн 27 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами.

Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 листопада 2015 року.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Матеріали справи містять довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», із змісту яких убачається, що за Правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги.

Також у матеріалах справи містяться Анкета-заява і Генеральна угода про реструктуризацію заборгованостіта приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, яка підписана відповідачем ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції не надав оцінки діям ОСОБА_3, який підписавши Генеральну угоду, приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг. Таким чином, суду слід встановити, чи свідчать такі дії відповідача про укладення між сторонами договору з урахуванням положень частини першої статті 634 ЦК України.

Крім того, суду слід звернути увагу на те, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів убачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість за договором.

Зазначені вище докази підлягають перевірці в сукупності та взаємозв'язку.

Апеляційний суд не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат