Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/523/17

05 березня 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 27 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом - 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодилася з тим, шо підписана заява, разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Це підтверджується її підписом в анкеті-заяві. ОСОБА_3 зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У звязку з порушенням взятих на себе зобовязань за вищевказаним кредитним договором, станом на 31 березня 2017 року у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, загальна сума якої становить 10986 грн. 96 коп.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з викладених підстав. Вказав, що у спосіб подання заяви до банку позивачка уклала договір приєднання, відповідно до якого погодилась з умовами і правилами надання банківського продукту кредиту, що був встановлений на картковий рахунок відповідачки. До 25.04.2014 року відповідачка обовязки за договором виконувала, обслуговувала свій кредит, а згодом припинила сплату необхідних платежів, не погасивши заборгованості. Тому просив задовольнити заявлені вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Зазначив, що позивач безпідставно апелює до кредитного договору від 27.11.2007 року, оскільки такого договору не існує. Заява, на яку посилається представник позивача і оригінал якої представлено для огляду у судовому засіданні, датована 08.02.2007 р., а не 27.11.2007 р. Вказана заява не містить необхідних реквізитів та істотних умов договору, які би давали підстави зробити висновок про укладення між сторонами договору. Зокрема з поданої заяви не встановлено, які банківські послуги бажала отримувати особа. Крім того, умови і правила надання банківських послуг є одностороннім документом, не підписаний відповідачкою, і не може бути складовою кредитного договору. Також звернув увагу, що позивачем не подано доказів того, що кредитна картка, про яку йдеться у позові, взагалі отримувалась ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

На підтвердження позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» надано для огляду в судовому засіданні оригінал, а долучено до справи копію заяви позичальника. За змістом цієї заяви у розділи 1-3 внесені персональні дані ОСОБА_3 У розділі 4 передбачено відображення заявником даних про виявлене бажання оформити на своє імя картку із зазначенням її виду: «Товари у розстрочку», «Подія», чи «Універсальна» (тарифний план «30 днів пільгового періоду», «55 днів пільгового періоду»). Також заявник у вказаному розділі мав би зазначити бажаний ліміт та вибрати валюту кредиту. Однак таких даних у поданій суду заяві не відображено, а відтак суд вважає, що належних доказів досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, позивачем не подано.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст. 78, 81, 95 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані у справі докази, суд прийшов до висновку, що твердження позивача про укладення між банком та ОСОБА_3 договору б/н від 27.11.2007 року не підтверджено належними доказами. Даних, які би переконливо свідчили про це суду не подано.

Подана позивачем заява позичальника, пропри те, що не містить істотних для укладення такого договору умов, про що суд зазначив вище, датована іншою датою 08.02.2008 року.

Заперечення представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_3 не отримувала кредитних коштів, позивачем не спростовано. Суду не подано доказів отримання відповідачкою кредитної картки, терміну її дії, пролонгації.

Суд не приймає як належний доказ довідку, оформлену представником позивача у якій він зазначає, що ОСОБА_3 згідно кредитного договору від 27.11.2007 року отримала картки №104512 та 737699, остання з яких має термін дії до 07.2015 року, оскільки вказана обставина іншою стороною заперечується, а первинних документів, які би підтверджували вказану обставину суду не подано.

Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що твердження позивача про укладення сторонами кредитного договору, заборгованість за яким є предметом спору в даній справі, не доведені у ході судового розгляду, а тому підстав для задоволення позову не встановлено.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 10986 грн.96 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 27 листопада 2007 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів.

Суддя Битківський Л.М.