П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/8362/16-ц

Провадження № 22-ц/787/84/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року (головуючий суддя 1 інстанції: Харечко С.П.) ухвалене в м. Рівне, Рівненської області о 09 год. 08 хв., дата виготовлення повного тексту не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів кредитних послуг та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

04 липня 2016 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 звернулась із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ПриватБанк» про захист прав споживачів кредитних послуг та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08.11.2012 року в сумі 25979.70 гривень та відшкодування судових витрат в сумі 1378 грн. 00 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ "Приватбанк" про захист прав споживачів кредитних послуг та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що в матеріалах справи відсутній будь-який кредитний договір укладений між сторонами, сторони не обумовлювали істотних умов кредитного договору, оскільки анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить істотних умов договору споживчого кредитну, а тому висновки суду не ґрунтуються на обставинах справи.

Крім того, банком не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла незаконному використанню своїх персональних даних, які дозволили ініціювати шахрайські платіжні операції, що в подальшому призвело до утворення заборгованості по кредитному договору.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу, ПАТ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 08 листопада 2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № б/н. Відповідно до договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір складається з заяви-анкети, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківський послуг та тарифів банку.

При укладені договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України, відповідно до ч.1 якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_1 на заяві-анкеті, відповідно до якої, відповідач приєднався до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, тобто їх підписання вже не є обов'язковим (а.с. 9).

Банк, свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 16 травня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 28566,18 грн., яка складається з 15432,54 грн. тіло кредиту; 5251,9 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 6956,97 грн. нарахованої пені; 750 грн. нарахованих штрафів; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1336, 71 грн. штраф (процентна складова),з них 1661,71 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (дата зміни облікових правил банку).

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача штраф 750 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф 1336,49 грн. (процентна складова).

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення (правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. справа № 6-2003цс15).

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам кредитного договору, сума заборгованості відповідачем не спростовується.

Врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову банку та стягнення заборгованості.

Звертаючись із зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначала, що у «Приватбанку» мала два карткових рахунки: №723829 та №544763. На один рахунок надходила пенсія, а друга картка залишилася після відкриття нею депозитного рахунку. 31 липня 2016 року на її мобільний телефон надійшло повідомлення про списання з карткового рахунку №723829 комісії за користування кредитом. В загальній сумі з її рахунку списано 3315,93 грн. Зазначає, що банк без її згоди збільшив кредитний ліміт по картці, відкритій як "ОЩАДНИЙ рахунок до 15000 грн., а 24 червня 2015 року шахрайськими діями використано її картковий рахунок та списано 16 000,00 грн.

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що кредитний ліміт ОСОБА_1 змінювався.

При зміні кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Таким чином, встановлення та зміна Кредитного ліміту здійснюється банком самостійно та згода Позичальника на це не потрібна.

Як вбачається з матеріалів справи, списанню 31 липня 2016 року, 3315,93 грн. комісії за користування кредитом, передувало знаття з карткового рахунку №723829 кредитних коштів, в розмірі 16000 грн., позивач зазначає, що дані кошти вона не отримувала.

Спірний платіж був здійснений через платіжну систему «IPAY», операція здійснена за допомогою введення всіх персональних даних картки та ОТП-пароля, який надійшов на фінансовий номер клієнта та яким завершено транзакцію.

24 червня 2015 року акаунт ОСОБА_1 +35 неодноразово використовувався, проте відповідач не повідомляла банк про будь-які несправності чи блокування телефонного номеру в той день (а.с. 102-106).

Згідно «Умов і правил надання банківських послуг» п.п.1.1.5.5 Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, Картку, контрольну інформацію клієнта, відправлено в SMS-повідомленні Пін-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі(ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів.

Відповідно до ч. 6 постанови НБУ від 05 листопада 2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник повідомила банк про те, що вона не здійснювала операції та про використання лише через декілька днів, що підтверджується її письмовою заявою, тобто банк не міг зупинити виконання операцій і відповідальність залишилась на користувачі.

Таким чином, знаття коштів з кредитного рахунку було здійснено самостійно позичальником, що в подальшому призвело до утворення заборгованості та списанню із рахунку відповідача 3315,93 грн. комісії за користування кредитними коштами.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової шкоди) має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Матеріали справи не містять доказів наявності причинно-наслідкового звязку між, зазначеною шкодою та діями банку.

Врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2018 року

Головуюча

Судді :