Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 646/9491/15-ц

провадження № 61-7250зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

представник відповідача - Юрченко Світлана Олександрівна, Лукашенко Олександр Вікторович, Гончаров Юрій Миколайович,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Бестселер»,

розглянув у судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про перегляд рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у складі судді Міндарьової М. Ю. від 5 жовтня 2016 року, ухвали апеляційного суду Харківської області в складі суддів: Овсяннікової А. І., Бездітко В. М., Коваленко І. П. від 21 грудня 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі судді Ізмайлової Т. Л. від 20 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укрсиббанк», третя особа - ТОВ «ІК Бестселер», провизнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2006 року АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ТОВ «ІК «Бестселлер» уклали кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 7-06-мв/840-хркц шляхом надання окремих частин (траншів) у валюті, визначеній договором.

21 березня 2007 року ці ж особи уклали додаткову угоду № 5 до кредитного договору. Додатковою угодою внесено відповідні зміни до договору, а саме: надання кредиту в сумі 5 млн. доларів США в порядку та на умовах, визначених у цьому договору.

Сторонами погоджено графік встановлення ліміту кредитування, за яким ліміт кредитування зменшується щомісяця на певну суму. При цьому товариство зобов'язалося щомісячно сплачувати заборгованість за тілом кредиту рівними частинами по 44 тис. 643 долари США без урахування процентів за користування коштами.

У цей же день АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки, за яким ОСОБА_2 як поручитель зобов'язується відповідати перед банком за невиконання товариством усіх його зобов'язань за кредитним договором.

За додатковою угодою № 9, укладеною 5 січня 2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «ІК Бестселлер», на період з січня по квітень 2009 року включно зменшено розмір щомісячного платежу за тілом кредиту з 44 тис. 643 дол. США до 10 тис. доларів США, а починаючи з травня 2009 року встановлено щомісячний платіж із погашення тіла кредиту в розмірі 46 тис. 199 доларів США 81 цент.

Уважаючи, що оскільки він як поручитель не давав згоди на укладення додаткової угоди № 9, яка збільшила обсяг його відповідальності, то позивач на підставі частини першої статті 559 ЦК України просив визнати поруку припиненою.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано поруку за договором від 21 березня 2007 року, укладену між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк», припиненою. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідно до положень кредитного договору про надання мультивалютної кредитної лінії від 21 вересня 2006 року № 7-06-мв/840-хркц проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих позичальнику згідно з умовами цього договору, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення коштів у власність банку (пункт 1.3.3.), то, як встановлено експертизою та випливає зі змісту графіку встановлення ліміту кредитування, викладеного в додатку № 1 до додаткової угоди № 9, передбачивши з січня по квітень 2009 року щомісячний платіж у розмірі 10 тис. доларів США, сума фактично наданих позичальнику коштів була збільшена, оскільки щомісячний платіж у вказаний період було зменшено, а відповідно, у зв'язку зі збільшенням суми коштів, які залишалися в позивальника збільшилася і сума розрахованих процентів, томузбільшився й обсяг відповідальності поручителя, який несе солідарну відповідальність разом з боржником щодо забезпеченого ним зобов'язання, згоду на яку поручитель (позивач) не надавав, підпис поручителя, або інші докази, які б свідчили про його обізнаність щодо укладання додаткової угоди № 9 між сторонами кредитного договору відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вказаною додатковою угодою від 5 січня 2009 року № 9, укладеною між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «ІК Бестселлер», збільшено обсяг відповідальності ОСОБА_2, на що поручитель свою згоду не надав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відмовлено ПАТ «Укрсиббанк» у відкритті касаційного провадження.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції виходив із того, що оскільки банком і позичальником без згоди поручителя було змінено основне зобов'язання, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, то порука є припиненою.

У квітні 2017 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень, у якій просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України в редакції, що була чинна на момент подання заяви про перегляд судових рішень, підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини першої статті 559 ЦК України.

На обґрунтування передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України в редакції, що була чинна на момент подання заяви про перегляд судових рішень,підстави ПАТ «Укрсиббанк» надав копії постанов Верховного Суду України від 24 червня 2015 року та 6 липня 2016 року.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду України заперечення на заяву ПАТ «Укрсибабнк» про перегляд судових рішень в якому зазначив, що в указаній заяві відсутні доводи щодо застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах - заявник не надав постанов Верховного Суду України, в яких би, не зважаючи на встановлення факту збільшення відповідальності поручителя та відсутності його згоди на це, було відмовлено в задоволенні позову про визнання поруки припиненою. У зв'язку з викладеним ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні заяви ПАТ «Укрсиббанк» про перегляд судових рішень, а судові рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін.

7 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заява про перегляд судових рішень підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 21 вересня 2006 року АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ТОВ «ІК «Бестселлер» уклали кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 7-06-мв/840-хркц шляхом надання окремих частин (траншів) у валюті, визначеній договором.

На виконання кредитних зобов'язань позичальника, 21 березня 2007 року банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки № П1-7-06-мв/840-хркц. Згідно з пунктом 2.1. цього договору кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

На момент укладання договору поруки від 21 березня 2007 року положення кредитного договору щодо ліміту кредитування діяло в редакції додаткової угоди № 5 до кредитного договору і щомісячний платіж становив 44 тис. 643 долари США.

Згідно з додатковою угодою від 6 квітня 2007 року № 6 до кредитного договору сторони кредитного договору погодили внесення змін до пункту 1.3.1. договору та визначили розмір процентної ставки за використання кредитними коштами.

Відповідно до додаткової угоди від 5 січня 2009 року № 9 до вказаного кредитного договору сторони кредитного договору погодили нову редакцію графіку встановлення ліміту кредитування, виклавши його в додатку № 1 до додаткової угоди № 9, встановивши з січня по квітень 2009 року щомісячний платіж 10 тис. доларів США, а починаючи з травня 2009 року - 46 тис. 199 доларів США 81 цент. Указана додаткова угода підписана сторонами кредитного договору, посилань про обізнаність поручителя щодо її укладання не містить.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи від 17 лютого 2016 року загальний розмір зобов'язання ТОВ «ІК «Бестселлер» перед ПАТ «Укрсиббанк» зі сплати процентів за користування кредитними коштами встановлений кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії від 21 вересня 2006 року № 7-06-мв/840-хркц за період з 1 липня 2007 року по 20 вересня 2016 року збільшився в редакції кредитного договору відповідно до додаткової угоди № 9 у порівнянні з розміром зобов'язань у редакції кредитного договору відповідно до додаткової угоди № 6 на 68 тис. 85 доларів США 14 центів (у разі наявності заборгованості в доларах США) та 7 млн. 698 тис. 953 грн 91 коп. (у разі наявності заборгованості в гривні).

Ухвалюючи судові рішення про задоволення позову, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій, виходили з того, що укладення 5 січня 2009 року кредитором та позичальником додаткової угоди № 9 до кредитного договору призвело до того, що сума фактично наданих позичальнику коштів була збільшена, оскільки щомісячний платіж у вказаний період було зменшено, а відповідно, у зв'язку зі збільшенням суми коштів, які залишалися у позивальника збільшилася і сума розрахованих процентів, тому збільшився й обсяг відповідальності поручителя, згоду на що поручитель не надав.

У постановах Верховного Суду України, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- зміни кредитного договору від 21 вересня 2006 року № 7-06-мв/840-хркц, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ІК «Бестселлер», викладені в додаткових угодах до нього від 16 квітня 2007 року № 7 та 29 листопада 2007 року № 8 не призвели до збільшення відповідальності поручителя у зв'язку з отриманням кредиту в іноземній валюті, тому відсутні підставі для припинення поруки (постанова від 24 червня 2015 року);

- оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень статті 559 ЦК України немає. Тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильним (постанова від 6 липня 2016 року).

Наведене свідчить про те, що існує невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходить з такого.

Відповідно до частин першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов᾿язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до статті 14 ЦПК України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Ухвалюючи судові рішення в справі, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій не звернули увагу на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2013 року, залишеним без змін апеляційним судом Харківської області від 18 березня 2013 року та яке набрало законної сили, позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, третя особа - ТОВ «ІК «Бестселлер» про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 як поручителя на користь ПАТ «Укрсиббанк» борг за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії від 21 вересня 2006 року № 7-06-мв/840-хркц у сумі 3 млн. 910 тис. 896 доларів США 79 центів та 2 млн. 195 тис. 538 грн 11 коп.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання заяви про перегляд судових рішень, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, якими суд керувався при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Проте у справі, яка переглядається, суди не з'ясували всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, наявність судових рішень у справі простягнення з ОСОБА_2 як поручителя заборгованості за вказаним кредитним договором і, відповідно, не надали правової оцінки такій обставині.

Відповідно до статті 353 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання заяви про перегляд судових рішень, Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 360-2 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання заяви про перегляд судових рішень, справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, встановленими главами 2 і 3 розділу V цього Кодексу в редакції, що була чинною на час подання заяви про перегляд судових рішень, а тому Верховний Суд України не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Отже, у справі, яка переглядається Верховним Судом України, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій неправильно застосували наведені норми права, що призвело до неправильного вирішення справи, а цезгідно з підпунктом «а» пункту 1 частини другої статті 360-4 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання заяви про перегляд судових рішень, є підставою для скасування судових рішень, ухвалених у цій справі, та передачі її на розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини першої статті 355 і частин першої та другої статті 360-4 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання заяви про перегляд судових рішень, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2016 року, ухвала апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року й ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 360-3, частинами першою та другою статті 360-4 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання заяви про перегляд судових рішень, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Заяву публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про перегляд судових рішень задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року й ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк