Справа № 199/6522/17
01 березня 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, -
Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, зазначивши, що вона та треті особи по справі володіють на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 2001 року, на праві спільної власності, квартирою №24 в будинку №1 1 по вул. В. Тютюнника у місті Дніпрі. Разом з ними співвласником вищевказаної квартири є ОСОБА_6 Тарлан-огли, який на момент оформлення позивачем права власності перебував у шлюбі з позивачем. Таким чином, всім співвласникам належить по 1/5 частині квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7 у місті Дніпрі.
Позивач та ОСОБА_6 Тарлан-огли перебували в офіційному шлюбі з 16 вересня 1988 року по 03 вересня 2001 року. Позивач та ОСОБА_6 Гарлан-огли у розпалі сварки звернулись зі спільною заявою про розірвання шлюбу, але одразу після розірвання шлюбу у органах РАЦС примирилися та продовжували проживати разом однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_2 до дня смерті ОСОБА_6 Іарлан-огли, тобто до 29 травня 2003 року.
Позивач зазначає, що на дату смерті та відкриття спадщини після ОСОБА_6 Тарлан-огли вона з померлим не перебувала у офіційно зареєстрованому шлюбі, тому звертатись до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину не було законних підстав. Також зазначає, що ОСОБА_6 Тарлан-огли не мав родичів, або осіб, які могли б бути спадкоємцями, згідно діючого на той час законодавства. Заповіту ОСОБА_6 Тарлан-огли не складав. На теперішній час майно ОСОБА_6 Гарлан-огли в порядку спадкування ніхто не прийняв і воно не має законного власника.
Позивач весь час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 та несе тягар утримання частини, що належала ОСОБА_6 Іарлан- огли з дати його смерті, тобто вже 14 років. Починаючи з 29 травня 2003 року позивач фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє за користується часткою квартири АДРЕСА_3 у місії Дніпрі, яка належала ОСОБА_6 Гарлан-огли, утримує її.
Враховуючи вище викладене позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/5 частини квартири АДРЕСА_4, загальна площа 63.5 кв.м. житлова 34.7 кв.м.
У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про відкладення розгляду справи. Проте, суд вважає причини неявки до суду неповажними та з урахуванням розумних строків розгляду справи, та вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, оскільки за час судового провадження по справі представник відповідача мав достатньо часу для реалізації свого права для подачі відзиву (заперечень), чим не скористався. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Треті особи в судове засідання не зявились, не заперечували проти позову, просили суд слухати справу у їх відсутність, про що надали письмові заяви.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач та треті особи по справі володіють на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 2001 року, па праві спільної власності, квартирою №24 в будинку №11 по вул. В. Тютюнника у місті Дніпрі. Разом з ними співвласником вищевказаної квартири є ОСОБА_6 Тарлан-огли, який на момент набуття позивачем позивачем права власності на вказану квартиру перебував у шлюбі з ОСОБА_1. Таким чином, всім співвласникам належить по 1/5 частині квартири АДРЕСА_5.
Згідно із ч.4 ст. 355. ч.1 сг. 357 ЦК України встановлено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно, а частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Тарлан-огли перебували в офіційному шлюбі з 16 вересня 1988 року по 03 вересня 2001 року, після розірвання шлюбу у органах РАЦС продовжували проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті ОСОБА_6 Іарлан-огли, тобто до 29 травня 2003 року.
На дату смерті та відкриття спадщини після ОСОБА_6 Тарлан-огли діяли норми Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 № 1540-VІ. Статтями 529-532 цього Кодексу встановлений виключний перелік осіб, які мають право спадкування за законом. Оскільки позивач і ОСОБА_6 Гарлан-огли на дату смерті останнього, не перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, позивач не є спадкоємцем за законом після смерті останнього. Заповіту ОСОБА_6 Тарлан-огли не складав. На теперішній час спадщину ОСОБА_6 Гарлан-огли ніхто не прийняв, що пітверджується копією спадкової справи. Також, спадщина не визнана відумерлою в установленому законом порядку.
Позивач по справі весь час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 та несе тягар утримання частини, що належала ОСОБА_6 Іарлан- огли з дати його смерті та дотеперішній час, тобто більше 10 років. Починаючи з 29 травня 2003 року позивач фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє за користується часткою квартири АДРЕСА_3 у місії Дніпрі, яка належала ОСОБА_6 Гарлан-огли, утримує її.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 344 ЦК України» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно протягом пяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом».
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже або безхозне майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним.
Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.
Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Викладені обставини підтверджують факт того, що позивач безперервно на протязі більш як 10 років продовжує відкрито володіти, що за визначенням ст. 398 ЦК України має визнаватися добросовісним володіння, таким чином, є наявність передумов набуття позивачем права власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_6 у місії Дніпрі, яка належала померлому ОСОБА_6 Тарлан-огли, набуту за давністю володіння.
Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 наталією Іванівною (місто Дніпро, вулиця Василя Тютюнника,11/24, РНОКПП НОМЕР_1) за набувальною давністю право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_7, житловою площею 34,7 кв.м., загальною площею 63,5 кв.м., які належали ОСОБА_6 Тарлан-огли, померлому 29 травня 2003 року.
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: