РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Шалагінової А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в особі Запорізької філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2» ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2017 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в особі Запорізької філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2» ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном (а.с. 2223).

В обґрунтування позову зазначала, що 04.12.2013 між ПАТ «Український ОСОБА_2» та ОСОБА_4, який доводиться позивачеві чоловіком, був укладений кредитний договір на суму 50 000 грн. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між нею та ПАТ «Український бізнес банк» було цього ж дня укладено договір застави транспортного засобу № ОБП/1012227.4, за яким позивач передала у заставу автомобіль «Chevrolet Aveo SA48Y», 2008 року випуску, що належить їй на праві власності. Заборгованість за кредитом ОСОБА_4 погашена, підтвердженням чого є рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2016 у справі № 334/3490/16-ц, яким встановлено факт сплати заборгованості. Разом із тим, заборона на розпорядження позивачем вищевказаним транспортним засобом дотепер не знята, і відповідний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучено, що створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності.

Посилаючись на статтю 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просила зобовязати ПАТ «Український ОСОБА_2» та Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2» ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні права на розпорядження майном шляхом зняття арешту з майна, а саме з автомобіля «Chevrolet Aveo SA48Y», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, а також просила зобовязати Запорізьку філію Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України провести державну реєстрацію припинення заборони відчуження на рухоме майно вищевказаний транспортний засіб.

Ухвалою від 27.09.2017 відкрито провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 28).

02.11.2017 від представника ДП «Національні інформаційні системи» в особі Запорізької філії ДП «Національні інформаційні системи» ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення проти позову (відзив на позов), за яким проти позову ОСОБА_1 заперечує в частині зобовязання провести реєстрацію припинення заборони відчуження на рухоме майно, оскільки обтяження № 14049225 від 04.12.2013 є приватним обтяженням у розумінні Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», т.я. виникло на підставі договору застави транспортного засобу, обтяжувачем за яким є ПАТ «Український ОСОБА_2». В силу Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (зі змінами), державну реєстрацію припинення обтяжень здійснюють нотаріуси або їх помічники на підставі відповідної заяви. ДП «Національні інформаційні системи» вносять відповідні відомості до Реєстру виключно на підставі заяви обтяжувала, поданої виключно в електронній формі, на підставі відповідного договору. Між ДП «Національні інформаційні системи» та ПАТ «Український ОСОБА_2» жодних договорів не укладалось, а тому у відповідача-1 відсутні повноваження щодо реєстрації припинення приватного обтяження рухомого майна. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 3334).

11.12.2017 від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2» ОСОБА_3 надійшли письмові заперечення (відзив) на позовну заяву ОСОБА_1, за якими просила відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Так, вимоги ПАТ «Український ОСОБА_2» за кредитним договором № КАВБКФ/1012226.2 від 04.12.2013 були забезпечені заставою автомобіля «Chevrolet Aveo SA48Y», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, за договором застави транспортного засобу № ОБП/1012227.1 від 04.12.2013, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 105. Внаслідок неналежного та несвоєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ «Український ОСОБА_2» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 696,54 грн. Рішенням вказаного суду від 16.11.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2017, у задоволенні позову відмолено з тих підстав, що після звернення до суду із позовом відповідач погасив заборгованість за кредитним договором. Разом із тим, вказаним рішенням суду було відмовлено банку у достроковому стягненні всієї суми заборгованості за конкретний період розрахунок заборгованості виконувався станом на 09.12.2015. Кредитний договір є чинним і відповідно до його умов щомісячно нараховувалися відсотки та пеня, зокрема, й протягом розгляду судом справи. Станом на 05.12.2017 заборгованість за кредитним договором становить 10 217,15 грн., яка складається з суми заборгованості по тілу кредиту 4 587,35 грн., за відсотками 728,80 грн., за комісією 4 900,00 грн. Також позичальнику нарахований штраф на підставі п. 6.1 договору 537,68 грн. Таким чином, зобовязання між сторонами кредитного договору не припинилися, а тому застава є чинною. Отже, вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому просить суд відмовити у їх задоволенні (а.с. 5358).

15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на викладене, оскільки дана цивільна справа станом на 15.12.2017 перебувала в процесі судового розгляду, судом продовжено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, про що судом постановлено ухвалу від 09.01.2018, якою також встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

12.01.2018 до суду надійшли відповіді ОСОБА_1 на заперечення відповідачів, за якими зазначає, що ПАТ «Український ОСОБА_2» не скористався своїм правом під час розгляду справи про стягнення заборгованості збільшити позовні вимоги. Остаточне рішення у справі було прийнято 29.03.2017, а відповідач надає довідку про заборгованість станом на 05.12.2017, що не є зрозумілим. Отже, позивач не визнає факту прострочення виконання зобовязань за кредитом, а тому вважає, що її позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Щодо внесення відомостей про припинення обтяження зазначає, що обтяження набуло статусу публічного, оскільки спір було передано до суду. Крім того, відповідний запис може вноситися до Державного реєстру адміністратором, яким є ДП «Національні інформаційні системи».

12.01.2018 до суду надійшли відповіді ОСОБА_4 на заперечення відповідачів (пояснення третьої особи), за якими зауважив, що згідно з рішенням суду він не є боржником і не має заборгованості перед ПАТ «Український ОСОБА_2». Транспортний засіб, що належить його дружині ОСОБА_1, знаходиться у Реєстрі обтяжень рухомого майна, що вважає незаконним та таким, що перешкоджає законному володінню приватною власністю.

26.01.2018 до суду надійшли заперечення ДП «Національні інформаційні системи» в особі Запорізької філії щодо відповіді позивача на відзив, за якими вказує, що не порушувало прав та законних інтересів позивача. Вилучення приватного обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна може здійснюватися шляхом: заповнення та подання обтяжувачем відповідної електронної заяви до адміністратора Реєстру; заповнення та подання обтяжувачем відповідної паперової заяви до будь-якого нотаріуса; звернення до будь-якого нотаріуса із рішенням суду, яке набрало законної сили. Просив у позові відмовити.

Ухвалою суду від 16.02.2018 відповідачеві встановлювався строк для подання доказів щодо невизнаних обставин 7 днів з дня одержання ухвали суду. Докази подані у встановлений ухвалою строк.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

04.12.2013 між ПАТ «Український ОСОБА_2» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № КАВБКФ/101226.2, за яким останній отримав в тимчасове користування грошові кошти у сумі 50 000,00 грн. на строк з 04.12.2013 до 03.12.2016 під заставу автомобіля (а.с. 9-11).

Також, 04.12.2013 між ПАТ «Український ОСОБА_2» та ОСОБА_7 укладено договір застави транспортного засобу № ОБП/1012227.4 з метою забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором, а також за кредитним договором № КАСТФ/1012226.6 від 04.12.2013. Відповідно до умов договору застави ОСОБА_1 передала в заставу банку автомобіль «CHEVROLET» марки «AVEO SA48Y», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) Y6DSA48YE9B337855 KLISA48YE9B337855 (а.с. 1213). Як визначено умовами п. 1.9 цього договору, на предмет застави встановлюється обтяження шляхом реєстрації у Державному реєстрі за рахунок Заставодавця.

Відповідно до Витягу до Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 52629084 від 21.06.2017, 04.12.2013 у вказаному Реєстрі внесено запис про приватне обтяження типу застава рухомого майна на підставі вищезазначеного договору застави транспортного засобу (а.с. 16).

23.06.2017 ОСОБА_1 звернулась до керівника ДП «Національні інформаційні системи» в особі Запорізької філії цього підприємства із заявою про зняття обтяження, внесеного до Реєстру на підставі вказаного вище договору застави із посиланням на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2016, яким встановлено повне виконання зобовязань позичальника перед банком (а.с. 15).

Разом із тим, вказане обтяження не було вилучене з Реєстру, що і стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом, за яким позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні належним їй автомобілем. При цьому, дослідивши зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовувала позов, суд дійшов висновку, що усунення перешкод має відбутись шляхом державної реєстрації припинення обтяження, що зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а не зняття арешту та проведення державної реєстрації припинення заборони відчуження на рухоме майно, як помилково вказала позивач у позовних вимогах, оскільки арешт та заборона відчуження на вказаний автомобіль взагалі не накладалися, що підтверджено вищезазначеним витягом з Реєстру).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступних вимог законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором.

Статтею 4 вказаного Закону визначено види обтяжень, зокрема, публічні, які виникають відповідно до закону або рішення суду, та приватні (забезпечувальні та інші договірні).

Відповідно до змісту Витягу до Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 52629084 від 21.06.2017, спірне обтяження транспортного засобу є приватним обтяженням.

В силу статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. Обтяжувач та боржник повинні досягти згоди про максимальний розмір вимоги, яка забезпечується обтяженням. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

За вимогами статті 12 цього ж Закону, взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в даному випадку спірне обтяження на предмет застави було зареєстровано на підставі умов п. 1.9 договору застави транспортного засобу № ОБП/1012227.4 від 04.12.2013, укладеного з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № КАВБКФ/101226.2 від 04.12.2013 на суму 50 000,00 грн., та за кредитним договором № КАСТФ/1012226.6 від 04.12.2013. При цьому, умовами п. 1.5 договору застави, зобовязання, що забезпечені заставою, враховуються виконаними у погашення Заставодавцем його зобовязань за Кредитними договорами.

Позивач, зазначаючи про те, що зобовязання за кредитним договором були виконані у повному обсязі, посилається на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2016 у цивільній справі № 334/3490/16-ц, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Український ОСОБА_2» до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У даному випадку рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2016 у цивільній справі № 334/3490/16-ц залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2017, а отже є таким, що набрало законної сили.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2016 у цивільній справі № 334/3490/16-ц випливає, що ПАТ «Український ОСОБА_2» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № КАВБКФ/1012226.2 від 04.12.2013 станом на 17.05.2016 у розмірі 31 696,54 гривні (а.с. 7). У задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що затримка у погашенні кредитної заборгованості виникла не з вини відповідачів, оскільки у банку розпочалася процедура ліквідації. Суд встановив, що відповідачі дотримувалися графіку погашення кредиту та сплатили вищезазначену заборгованість у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2017 у цій справі встановлено, що на момент розгляду справи відповідачами була добровільно сплачена заборгованість у повному обсязі до 3 грудня 2016 р., оплативши суму 33 519,15 грн., як вимагалось у досудовій вимозі. Проте, апеляційним судом також були оцінені доводи апеляційної скарги ПАТ «Український ОСОБА_2» стосовно наявності у відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 003,09 грн., а саме зазначено, що в суді першої інстанції позивач не скористався своїм правом та не зменшив позовні вимоги (а.с. 7475).

До позовної заяви позивач долучила копії вимог банку від 01.03.2016 № 411 на суму 33 519,15 грн. станом на 29.02.2016, щодо якої і було встановлено її погашення вищезазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, та від 05.01.2017 № 112 на суму 7 694,99 грн. станом на 05.01.2017, в якій банком вказується, що умови кредитного договору належним чином та у повному обсязі не виконані.

Крім того, відповідно до наданого відповідачем-3 на виконання ухвали суду від 16.02.2018 розрахунку, станом на час звернення позивача до суду із даним позовом 05.09.2017, а також станом на 16.02.2018 ОСОБА_4 не здійснено погашення усіх зобовязань за кредитним договором № КАВБКФ/101226.2 від 04.12.2013. Зокрема, станом на 05.09.2017 за ОСОБА_4 рахувалась прострочена заборгованість за основним боргом у розмірі 4 587,35 грн., за процентами 569,64 грн., за комісією 3 850,00 грн., та штраф 537,68 грн. Станом на 16.02.2018 заборгованість збільшилась та становить загальну суму 11 583,31 грн. (а.с. 110116).

У даному випадку позивачем ототожнюється заборгованість, щодо якої спір розглядався Ленінським районним судом м. Запоріжжя (станом на 17.05.2016) та заборгованість за кредитним договором в цілому, яка станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом не була погашена у повному обсязі.

Суд також зауважує, що у кредитному договорі було встановлено термін погашення кредиту з 04.12.2013 до 03.12.2016. В цей же час, предметом розгляду справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя була заборгованість станом на 17.05.2016, тобто заборгованість, яка виникла до закінчення строку користування кредитом. Саме щодо цієї заборгованості Ленінським районним судом м. Запоріжжя було встановлено повну добровільну сплату ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Обставини щодо виникнення подальшої заборгованості, після 17.05.2016 судом у вищезазначеній справі не перевірялися та не досліджувалися. Відтак, і посилання позивача на вказане рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2016 у цивільній справі № 334/3490/16-ц як на доказ повної відсутності заборгованості за кредитом є безпідставним.

Натомість, відповідачем-3 надано суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № КАВБКФ/101226.2 від 04.12.2013 станом як на час звернення позивача до суду, так і станом на час винесення судом ухвали про витребування доказів, який посвідчує, що кредитні зобовязання не були виконані ОСОБА_4 у повному обсязі. Вказаний розрахунок не було спростовано позивачем. Також суду станом на час ухвалення рішення не було надано доказів погашення вказаної заборгованості. Тому, підстави, визначені п. 1.5 договору застави, за яких застава може бути припинена, відсутні. Отже, і підстави для вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного обтяження на даний час відсутні.

Також, суд вважає слушними заперечення представника ДП «Національні інформаційні системи» в особі Запорізької філії цього підприємства стосовно відсутності правових підстав у цього підприємства здійснювати вилучення спірного обтяження з Реєстру, оскільки відповідно до вимог абз. 1 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» від 05.07.2004 № 830 (зі змінами та доповненнями) такі повноваження наразі покладені на нотаріусів та їх помічників. Позивач не позбавлена можливості самостійно звернутися до нотаріуса або його помічника після усунення умов, що є підставами для збереження обтяження на транспортний засіб, із відповідною заявою про проведення державної реєстрації припинення обтяження.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7680, 89, 141, 142, 259, 265, 273, 274279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в особі Запорізької філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_2» ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майномРішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відмовити повністю.

Рішення ухвалене за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та складене у повному обсязі у день його ухвалення 27 березня 2018 р.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова