Ухвала

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 206/4903/15-ц

провадження № 61-2528 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»,
відповідач-ОСОБА_3,
третя особа-публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Зайченко С. В., від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Рудь В. В., Ткаченко І. Ю., Повєткіна В. В., від 24 травня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «Приватні інвестиції») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 листопада 2005 року між акціонерним товариством «Кредит Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 115/05-Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 28 900 доларів США на строк до 02 листопада 2020 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит уповному обсязі і в термін, передбачений договором та додатками до нього.

Зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та сплаті комісії за управління кредитом ОСОБА_3 не виконав.

29 листопада 2011 року ПАТ «Кредобанк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») уклали договір факторингу шляхом купівлі права вимоги за кредитним договором від 03 листопада 2005 року № 115/05-Ф зі всіма змінами та доповненнями, що були укладені між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3

Відповідно до договору факторингу ТОВ «ФК«Приватні інвестиції» набуло прав кредитора до ОСОБА_3

14грудня 2011 року сторони підписали акт прийому-передачі портфеля заборгованостей та договір набув чинності.

20жовтня 2014 року ОСОБА_3 направлено лист вимогу б/н, в якому вказано сумупростроченої заборгованості по кредитному договору, який повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Умови договору відповідачем належним чином не виконувались, порушено строки погашення заборгованості за кредитом і строки виплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 25 вересня 2014 року заборгованість по кредитному договору складала32 787,64 доларів США та 500 грн, що еквівалентно 285 640 грн 79 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ФК«Приватні інвестиції» просило стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 32787,64 доларів США та 500 грн, що складає 285 640 грн 79 коп. з яких: 23 265,29 доларів США заборгованість за кредитом; 4 778,81 доларів США заборгованість по відсотках; 4 743,83 доларів США сума штрафних санкцій; 500 грн заборгованість за комісією, та сплачений судовий збір у сумі 2 856 грн 41 коп.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2005 року №115/05-Ф в сумі 5899 доларів США, що складає 52 638 грн 61 коп., з яких заборгованість по відсотках 4778,81 доларів США, що за курсом договору факторингу від 29 листопада 2011 року (1 долар США = 7,977 грн) складає 38 120 грн 57 коп., пеня по прострочених відсотках 1 121,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25 вересня 2014 року (1 долар США = 12,950572 грн) складає 14 518 грн 04 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом, пеня за процентами, підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення коштів за основним зобов'язанням суд визнав строк позовної давності пропущеним, оскільки позивач звернувся до суду 10 грудня 2014 року, в той час коли право на звернення до суду за захистом своїх прав у позивача виникло 28 серпня 2009 року з моменту зміни строку виконання основного зобов'язання.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року рішення суду залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для його скасування немає, тому з урахуванням фактупорушення позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань та набуття ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» прававимоги заборгованості за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 29листопада 2011 року, суд дійшов висновку про задоволення позову ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» у зазначеній у судовому рішенні частині. Разом з тим позов про стягнення кредитної заборгованості пред'явлено ПАТ «УкрСиббанк» 10 грудня 2014 року, тобто за межами загального (трьохрічного) строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач в суді першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів про обізнаність відповідача щодо нового кредитора; судами здійснено розрахунок заборгованості на припущеннях.

Позивач не скористався правом на подання заперечень на касаційну скаргу.

18 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

З матеріалів справи убачається, що предметом спору у справі є, зокрема, стягнення процентів за користування кредитом відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, у межах строку позовної давності згідно з вимогами статті 266 ЦК України. Правові висновки щодо застосування яких висловлені у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249 цс15, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16, та від 16 вересня 2015 року № 6-68 цс15.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249 цс15).

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 444/9519/12-ц передана на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 206/4903/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України,

Ухвалив :

Касаційне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про стягнення заборгованості за кредитом зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик