Справа № 463/3759/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/4445/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення,-

в с т а н о в и л а:

11.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_4 органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в якому просила виселити ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, житлова площа квартири становить 47,10 кв.м., загальна площа - 68,70 кв.м. Окрім неї в квартирі зареєстровані сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відповідач є дружиною сина позивача - ОСОБА_4. У шлюбі в них народився син - ОСОБА_8. Після реєстрації шлюбу відповідач поживала у своїй приватизованій квартирі на вул. Грінченка, а в 2013-2014 році вона разом із сином вселилась у спірне приміщення. Письмової згоди на проживання відповідача в квартирі вона не надавала. Відносини з невісткою напружені, весь час виникають конфлікти. На вимогу виселитись вона не реагує, тому за захистом своїх прав змушена звертатись до суду.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2.

Вважає його необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що при вирішенні даного спору судом першої інстанції не враховано, що її вселення у квартиру АДРЕСА_1, в якій основним квартиронаймачем є ОСОБА_3, відбулося за попередньою згодою позивача. Вказане визнано ОСОБА_3 та підтверджено в судовому засідання поясненнями третіх осіб. Інші докази, які б свідчили, що вона з сином вселились у спірну квартиру без дозволу позивача в матеріалах справи відсутні. Крім того, починаючи з 2005 року зі згоди позивача, з метою покращення житлових умов для їх сім»ї, нею та її чоловіком, який є сином позивача, за їх власні кошти, було розпочато ремонтні роботи та здійснено добудову до спірної квартири АДРЕСА_1, де вони на даний час проживають. Звертає увагу суду на те, що доказів того, що вона вчиняє дії, які виключають можливість їх спільного проживання в спірній квартирі, матеріали справи не містять. Вважає, що, задоволивши вимоги позивача про її виселення з квартири, суд першої інстанції не врахував , що у ній залишилися проживати її чоловік та неповнолітній син.

У засіданні колегії суддів позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечили, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Просили врахувати, що відповідач зареєструвала у спірній квартирі неповнолітнього сина після подачі позову без згоди позивача, що є незаконним. Вважають , що відповідач є тимчасовим мешканцем, у зв»язку з чим не набула права на житло, а тому на вимогу позивача повинна звільнити належне їй жиле приміщення. Просили відмовити у задоволенні скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, проти позову заперечила та пояснила, що відповідач є дружиною сина позивача, у спірну квартиру вселилася у 2010 року за усною згодою позивача. З часу вселення в квартиру між сторонами склався порядок користування квартирою. Відповідач разом із сином позивача, зі згоди останньої, за спільні кошти їх сім»ї, з метою покращення житлових умов провели в квартирі ремонт, несуть витрати по її утриманню. Просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення. яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст.65 ЖК Украаїни наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 98 ЖК наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 у м. Львові перебуває у державній власності, У квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 (чоловік відповідача), ОСОБА_5 та неповнолітній син відпвідача ОСОБА_8, 2008 року народження.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки №4487 від 17.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.47).

Разом з тим, як вбачається із акту мешканців будинку АДРЕСА_1 (а.с.49), ОСОБА_2 фактично проживає разом зі своєю сім'єю та позивачем за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт не заперечується сторонами та знайшов підтвердження у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що між позивачем та відповідачем часто виникають конфлікт, 3-я особа ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав, що мати не хотіла, щоб його дружина постійно проживала у цій квартирі і письмової згоди на її реєстрацію не давала, періодично виганяла її з квартири. Вони з дружиною мали окремий бюджет, спільного господарства з матір'ю не вели.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач дійсно вселилася у спірну квартиру без письмової згоди позивача. Однак, з часу вселення у спірну квартиру, позивач не зверталася ні до суду, ні в правоохоронні органи про самоправне вселення відповідача у квартиру чи чинення їй перешкод в користуванні такою. Після вселення відповідача в квартиру між сторонами склався порядок користування такою, відповідач несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, що підтверджується наданими нею квитанціями.

Крім того, в засіданні колегії суддів позивач не заперечила про проведення з її згоди ремонтних робіт в квартирі та здійснення добудови до такої, однак зіслалася на те, що добудова до квартири була проведена за кошти всіх осіб, що зареєстровані в квартирі.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що відповідач вселилася в спірну квартиру зі згоди позивача, як дружина її сина, тривалий час проживає у такій, хоча зареєстрована у іншому жилому приміщенні, у квартирі зареєстровані та проживають чоловік відповідача та її неповнолітній син, нею було вкладено спільні кошти, як подружжя, для ремонту квартири з метою покращення житлових умов для її сім»ї та визначення порядку користування такою, що виключає статус відповідача як тимчасового мешканця. Крім того, виселення відповідача призведе до примусового роз»єднання сім»ї та виселення матері від неповнолітньої дитини.

Інші наймачі квартири - треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення відповідача з квартири до суду не зверталися, позовні вимоги ОСОБА_3 не підтримали.

Доводи позивача про існування між сторонами неприязних стосунків, що є на її думку підставою для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позов до відповідача пред»явлено з підстав, передбачених ст. 98 ЖК України.

Крім того, при умові наявності доказів систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі , а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про виселення відповідача з підстав, передбачених ст.116 ЖК України.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26.03.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.