№ 317/2772/17
№/п 2/317/90/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ачкасова О.М.

при секретарі Кузіній Л.Х.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач з 18.01.2017 р. обіймає посаду начальника ГУНП в Запорізькій області. 08.09.2017 р. біля будівлі Апеляційного суду Запорізької області, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162, відбувся мітинг, організаторські функції на якому виконував відповідач ОСОБА_4, який обіймає посаду генерального директора Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», із залученням близько 100 працівників вказаного підприємства. В ході зазначеного мітингу відповідач публічно поширював недостовірну інформацію, чим завдав шкоди честі, гідності та ділової репутації позивачеві. Зокрема, відповідач публічно заявив: «На наш взгляд это не просто проблема, а личностная проблема судьи, которая выносит такие неправосудные решения, она действует в интересах, я не побоюсь этого назвать, определенной группы лиц из национальной полиции, которые пытаются взять контроль над нашим предприятием, то есть наше областное управление Национальной полиции, у нас длительные непонимания с господиням ОСОБА_3, который инициирует постоянные «провадження», блокировку деятельности…» (що підтверджується відеозаписом №1). Таким чином, позивач вважає, що відповідач завідомо необґрунтовано та безпідставно звинувачує позивача у причетності до спроби незаконно встановити контроль над ПАТ «ЗАЛК», а також у причетності до ініціювання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових рішень та ініціювання блокування діяльності ПАТ «ЗАЛК», оскільки інформація про ініціювання позивачем кримінальних проваджень є недостовірною, ніяких процесуальних рішень по кримінальним провадженням відносно відповідача та очолюваного ним підприємства позивачем не приймалось та не ініціювалось. Крім того, позивач зазначив, що внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування здійснює виключно слідчий та прокурор, а начальник ГУНП не наділений повноваженнями слідчого і згідно чинного законодавства не має можливості вчинити ті дії, на які посилається відповідач. Щодо недостовірної інформації про спробу позивача встановити контроль над ПАТ «ЗАЛК», позивач зазначив, що він не є акціонером будь-яких господарських товариств та не входить до наглядових рад таких товариств, в тому числі і ПАТ «ЗАЛК», тому жодної можливості встановлювати контроль за діяльністю вказаної юридичної особи він не має.

Крім того, відповідачем в ході мітингу була поширена недостовірна інформація, а саме: «Инициатор этого производства исключительно он, и адвокаты «РУСАЛа» не скрывали, о том, что ОСОБА_3 будет полностью выполнять все их требования, «хотелки», как это еще назвать, что он нас остановит. Он остановил нас.» (що підтверджується аудиозаписом №1). Позивач вважає, що зазначена інформація є недостовірною, оскільки зупиняти діяльність підприємства, в тому числі ПАТ «ЗАЛК» не входить до кола службових повноважень позивача, жодних правових наслідків для відповідача чи ПАТ «ЗАЛК» не виникло внаслідок особистих дій чи бездіяльності позивача, оскільки ніяких документів щодо зупинки чи блокування діяльності ПАТ «ЗАЛК» він ніколи не видавав та не підписував.

Також відповідач в ході мітингу заявив: «Выполняя заказ правоохранительных органов, а именно главы Национальной полиции ОСОБА_3 и ряда недобросовестных следователей, расправляются с комбинатом, в чьих интересах- мне понятно. Мало того, что россияне издевались над заводом, тепер еще и полиция поиздевалась над нами как смогла» (що підтверджується аудиозаписом №2). Позивач вважає, що відповідач з метою дискредитації його як начальника ГУНП в Запорізькій області та підриву авторитету очолюваного позивачем структурного підрозділу правоохоронних органів України, а також для хибного публічного враження щодо незаконності дії поліції, необґрунтовано звинуватив його у «замовленні» розправи над ПАТ «ЗАЛК». Жодних дій, названих відповідачем позивач не вчиняв, жодний процесуальний документ, який тягне несприятливі правові наслідки для відповідача чи ПАТ «ЗАЛК» не містить ні підпису, ні посилання на прийняті будь-які рішення позивача, таким чином в ході мітингу, який відбувся 08.09.2017 року біля будівлі Апеляційного суду Запорізької області, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162, відповідач поширив недостовірну інформацію, поширена інформація була здійснена відповідачем шляхом публічного виступу, який фіксувався засобами аудіофіксації та відеофіксації.

Оскільки поширена інформація порушує особисті немайнові права позивача, а саме порочить його честь, гідність та ділову репутацію, ОСОБА_3 був вимушений звернутися до суду із позовом та просив суд визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ОСОБА_4 про факти ініціювання ОСОБА_3 кримінальних проваджень та блокування діяльності ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», спроб встановити контроль за вказаним підприємством, про факт зупинення ОСОБА_3 діяльності ПАТ «ЗАлК», про розправу над ПАТ «ЗАлК» на замовлення ОСОБА_3, яка була поширена ОСОБА_4 08.09.2017 року біля будівлі Апеляційного суду Запорізької області, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162.

У судове засідання позивач не зявився, представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі, пояснив, що розповсюджена ОСОБА_4 інформація є недостовірною, ОСОБА_3В, який працює начальником ГУНП в Запорізькій області лише з січня 2017 року, не вчиняв жодних дій та не приймав рішень щодо контролю над підприємством та зупинення ПАТ «ЗАлК», тощо, не зміг навести з яких саме джерел (інтернет-ресурсів, їх адреси) було отримано інформацію (аудіо та відео). Також пояснив, що немає доказів, що ОСОБА_4 діяв на мітингу як керівник підприємства.

Відповідач у судове засідання не з»явився, представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позов було пред»явлено до неналежного відповідача, оскільки відповідач ОСОБА_4 виступав, як службова особа ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат». Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивач не казав які саме конкретні фрази відповідача, він просить визнати такими, що містять недостовірну інформацію та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Представник відповідача вважає, що всі фрази які позивач вважає такими, що містять недостовірну інформацію є за своїм змістом оціночними судженнями та критикою діяльності позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не є обґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно п.п.11,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

Як вбачається з пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_5 Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідач завідомо необґрунтовано та безпідставно звинувачує позивача у причетності до спроби незаконно встановити контроль над ПАТ «ЗАЛК», а також у причетності до ініціювання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових рішень та ініціювання блокування діяльності ПАТ «ЗАЛК», оскільки інформація про ініціювання позивачем кримінальних проваджень є недостовірною, ніяких процесуальних рішень по кримінальним провадженням відносно відповідача та очолюваного ним підприємства позивачем не приймалось та не ініціювалось, оскільки до ЄРДР відомості були внесені 26.04.2016 року(№1844), а на той час позивач не працював начальником ГУНП в Запорізькій області, тому він не міг бути ініціатором кримінального провадження. Кримінальне провадження №0078 внесено на підставі рапорту прокурора відділу прокуратури Запорізької області Нестеренко.

Зі змісту наданих позивачем доказів, а саме відеозапису вбачається, що відповідач ОСОБА_4 перебував на мітингу 08.09.2017 року, як службова особа ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», оскільки він є генеральним директором (що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.09.2017 року) та діяв як керівник підприємства у робочий час, тобто належним відповідачем повинно бути підприємство, тобто ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», наприкінці інтерв»ю, яке він надавав журналісту, він представлявся саме як керівник підприємства, жодних публічних виступів чи закликів через гучномовець ОСОБА_4 згідно відеозапису не здійснював.

В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова ПВСУ від 27.02.2009 року №1) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, а також в іншій формі хоча б одній особі.

З доданих до позову матеріалів не вбачається, що відповідачем недостовірна інформація була опублікувана у пресі, передана по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.

До позову долучені лише аудиозаписи та відеозаписи мітингів від 08.09.2017 р., який був біля будівлі Апеляційного суду Запорізької області, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162, та мітингу, який відбувся 11.09.2017 року біля будівлі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, за адресою: м.Запоріжжя, вул.Матросова, 29. Представником позивача у судовому засіданні було зазначено, що ОСОБА_4 публічно заявив: «На наш взгляд это не просто проблема, а личностная проблема судьи, которая виносит такие такие неправосудне решения, она действует в інтересах , я не побоюсь этого назвать, определенной группи лиц из национальной полиции, которые пытаются взять контроль над нашим предприятием, то есть наше областное управление Национальной полиции, у нас длительные непонимания с господиням ОСОБА_3, который инициирует постоянные «провадження», блокировку деятельности…», зазначена недостовірна інформація містилась на відеозапису , який був розміщений на публічному сайті «Ютуб», хто розмістив зазначену інформацію йому не відомо. Однак, у позові відсутнє посилання на будь-які інтернет - ресурси.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 надає інтерв»ю журналісту каналу. Але якого ЗМІ суду не доведено.

Позивачем також зазначено, що аудиозапис №1, щодо зупинення ОСОБА_3 діяльності ПАТ «ЗАлК», був розміщений на сайті «IPNEWS», але з зазначеного аудиозапису не можливо встановити, хто саме і де розповсюджував цю інформацію.

З аудиозапису №2, що зі слів представника позивача також був розміщений на сайті «IPNEWS», про розправу над ПАТ «ЗАлК» на замовлення ОСОБА_3, яка була поширена ОСОБА_4 08.09.2017 року біля будівлі Апеляційного суду Запорізької області, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162, а саме: «Выполняя заказ правоохранительных органов, а именно главы Национальной полиции ОСОБА_3 и ряда недобросовестных следователей, не справляються с комбинатом, в чьих интересах- мне понятно. Мало того, что россияне издевались над заводом, тепер еще и полиция поиздевалась над нами как смогла». Представник позивача зазначав, що це відповідач публічно поширював інформацію через гучномовець, але встановити це також неможливо.

Зокрема, в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК.) Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної

інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

На дослідженому у судовому засіданні відеозапису №2 міститься відеозапис мітингу біля Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, за адресою: м.Запоріжжя, вул.Матросова, 29, але серед позовних вимог не зазначена інформація, яку слід визнати недостовірною, що була поширена 11.09.2017 року, тобто під час проведення вказаного мітингу.

Статтею 34 Конституції України визначено право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Однак цією ж статтею передбачено, що здійснення цих прав може бути обмежено законом, в тому числі для захисту репутації або прав інших людей.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сімї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань.

Приниженням ділової репутації фізичної особи, є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати її діяльності у звязку з чим знижується вартість її нематеріальних активів.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб . Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах . У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 273 Цивільного кодексу України, юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені; діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про інформацію» одними із основних принципів інформаційних відносин визначено достовірність та повноту інформації.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 32 Конституції України встановлено , що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно статті 297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Пленум Верховного Суду України в п.19 Постанови від 27.02.2009 року №1 зазначив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З позову, відеозапису та аудіозаписів вбачається, що всі фрази які позивач вважає такими, що містять недостовірну інформацію є за своїм змістом оціночними судженнями та критокою діяльності позивача, як публічної особи.

Як вбачається з письмового доказу - висновку фахівця-лінгвіста щодо висловлювань генерального директора ПАТ «ЗАлК» ОСОБА_4, зокрема, під час публічного виступу на мітингу від 08.09.2017 р., який був біля будівлі Апеляційного суду Запорізької області, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162, складеного 08.02.2018 року, у фрагментах висловлювання ОСОБА_4, які раніше зазначалися, вбачається, що в аналізованих фрагментах тексту наявна інформація, яка не має ознак фактичного твердження, з урахуванням лінгвістичних характеристик вона має характер оціночного судження, кваліфікувати її як таку, що може зашкодити честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_3, та як таку, що викладена в брутальній, принизливій чи непристойній формі і може дискредитувати ОСОБА_3 перед третіми особами, неможливо.

Як зазначено у ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання недостовірної інформації та її спростування, вони не підлягають задоволенню.

Позов ОСОБА_3 суд вважає не обґрунтованим та таким, що суперечить висновкам суду та чинному законодавству.

За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. ст. 12,13, 80,81,89, 259,263-265,268, 273 ЦПК України, ст.ст.13,273,277,297 ЦК України, ст.ст.32,34,68 Конституції України, Законом України «Про інформацію», суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 23.03.2018 року.

Суддя: О.М. Ачкасов