АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/536/17 22-ц/774/861/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/536/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Гаєвим О.В. о 16 годині 01 хвилині у місті Покров Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі - ПА КБ «ПриватБанк». Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 12 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 500,00 грн. на платіжну картку зі строком дії до січня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, рішенням Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 січня 2007 року у розмірі 27 190,92 грн., однак, зобов'язання за кредитним договором відповідачем у повному обсязі не виконано.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по відсоткам на прострочену заборгованість по відсоткам за договором б/н від 12.01.2007 року у період з 09 вересня 2013 року по 27 березня 2017 року у розмірі 9 948,35 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи. Зокрема, позивач вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів щодо укладення між сторонами кредитного договору. При цьому, посилається на використання відповідачем кредитної картки з 30 січня 2017 року та часткове погашення боргу. Позивач вважає, що у зв'язку зі стягненням заборгованості за кредитом рішенням Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2013 року, він, на підставі ст.ст. 599, 1048 ЦК України, має право на отримання відсотків до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, а суд першої інстанції своїм рішенням фактично звільнив відповідача від виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а позовні вимоги недоведені. При цьому, зазначає, що заборгованість за кредитною картою нею була сплачена ще у 2008 році, а картку передано працівнику ПАТ КБ «ПриватБанк». Також вказує на те, що позивач не надав їй другий екземпляр договору на її звернення та не надав пояснень про виникнення заборгованості. ОСОБА_2 заперечує факт наявності між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладеного кредитного договору, а невиконання позивачем вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, на її думку, підтверджує її доводи в цій частині. Крім того, відповідач зазначає, що до апеляційної скарги не було надано квитанції про сплату судового збору та копії довіреності представника, який її підписав, а сама апеляційна скарга була подана через Орджонікідзевський районний суду Дніпропетровської області, а не безпосередньо до суду апеляційної інстанції, як вимагає ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та отримання нею на підставі заяви позичальника кредиту. Відсутні оригінали кредитного договору та письмові докази щодо отримання відповідачем тіла кредиту є підставою визнати позовні вимоги позивача недоведеними, та матеріали справи не містять належним чином оформлених домовленостей щодо порядку нарахування процентів та застосування штрафу.

При цьому, суд вважав, що обставини встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2013 року не можна вважати обставинами, які стосуються саме цих позовних вимог, та виходив з того, що згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Також, суд першої інстанції вважав, що в даному спорі неможливо встановити дотримання позивачем строків позовної давності та вважав, що, за умови доведення позовних вимог, неустойка за період з 09 вересня 2013 року по 27 березня 2017 року могла б стягуватися у межах річного строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 18.11.2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 січня 2007 року у розмірі 27 190,92 грн.

Зазначеним рішення суду встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.01.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач (ОСОБА_2.) підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов Договору б/н від 12 січня 2007 року станом на 31 липня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 27 190,92 грн. (т. 1 а.с. 5).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням суду цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про укладення між сторонами Кредитного договору б/н від 12 січня 2007 року, який складається із Заяви, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а висновки суду першої інстанції про те, що це рішення суду не є обов'язковим для суду при розгляді даної справи є помилковим, оскільки, ч. 7 ст. 82 ЦПК України передбачає, що необов'язковою для суду є виключно правова оцінка певного факту, а не встановлені судом обставини.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за Кредитним договором б/н від 12 січня 2007 року за період з 09 вересня 2013 року по 27 березня 2017 року у розмірі 9 948,35 грн., колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, установлених статті 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (частина друга статті 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Ці підстави, зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Таким чином, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, за змістом статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення кредитної заборгованості, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами матеріального права.

Пунктами 3.1; 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і пам'ятці клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.5.2 Правил користування платіжною карткою).

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведений в пам'ятці клієнта, яка являється невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.3, 5.4 Правил користування платіжною карткою).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.5.5 Правил користування платіжною карткою).

За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір якої визначається Тарифами (п.5.6 Правил користування платіжною карткою).

Відповідно до пункту 6.6 Умов і правил боржник зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку (яка включає проценти за користування кредитом, у тому числі за користування простроченим кредитом та овердрафтом, плату за випуск/обслуговування платіжної картки, інші комісії та штрафні санкції).

Зважаючи на те, що після ухвалення рішення суду кредитні правовідносини сторін не припинилися, рішення суду боржником не виконане, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги Банку про стягнення з позичальника заборгованості за відсотками, нарахованими після ухвалення рішення суду, відповідають умовам договору і узгоджуються з вищевказаними нормами права.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано суду Умови та правила надання банківських послуг і Правила користування платіжною карткою, які діяли на момент укладення Кредитного договору б/н від 12 січня 2007 року, не відповідає матеріалам справи (а.с. 14-19) та обставинам, встановленим рішенням Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 18.11.2013 року та позичальником ОСОБА_2 не оскаржено.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що вона не була ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою, суперечать матеріалам справи. Оскільки вона своїм підписом на Заяві позичальника від 12.01.2007 року підтвердила ознайомлення її із цими документами (а.с. 13- зворот).

Доводи відповідача, викладені у запереченнях на позов та відзиві на апеляційну скаргу, щодо невідповідності умов договору вимогам норм цивільного законодавства України колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки за своєю правою природою цей договір є договором приєднання та відповідає вимогам ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою встановленно, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Не може погодитись колегія суддів й з висновками суду першої інстанції в частині пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором з огляду на наступне.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 не заявляла про застосування позовної давності при розгляді справи судом першої інстанції, у зв'язку з чим суд першої інстанції не мав правових підстав для вирішення питання щодо дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим скасовує рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 3,4 ст. 376 ЦПК України у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі частково задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 600,00 грн. (т. 1 а.с. 25) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 760,00 грн. (т. 2 а.с. 32), що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір», а тому ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за по відсоткам за Кредитним договором б/н від 12 січня 2007 року за період з 09 вересня 2013 року по 27 березня 2017 року у розмірі 9 948 (дев'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім) гривень 35 (тридцять п'ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 3 360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: