Справа № 2ц-1-4877/10
н/п 4-с/490/13/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Миколаїв

Центральний рай онний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Сасік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на постанову Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.12.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу,-

в с т а н о в и в :

Заявник ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" звернувся до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби посилаючись на те, що 05.10.2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 4242,35 грн. та видано виконавчий лист № 2-1-4877/10 10.05.2011 року.

Постановою від 19.12.2017 року виконавчий документ повернений стягувачу, дана постанова отримана 26.12.2017 року, строк на оскарження постанови вважає не пропущеним, оскільки 04.01.2018 року поштовим відправленням направив дану скаргу до суду. Підставою для повернення виконавчого документу є те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, боржник господарську діяльність не здійснює, нерухомість за боржником не зареєстрована.

Заявник вважав дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними, а постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.12.2017 року (ВП № 52676425) незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ст.ст. 447, 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право на звернення до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції, зі скаргою, якщо вважають що рішенням або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.

Скаржник просив про розгляд скарги у його відсутності та задовольнити її у повному обсязі.

Представник суб'єкта оскарження до судового засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти скарги не надав.

Судом постановлено про розгляд скарги у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 450 ЦПК України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.10.2010 року позов ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №122Б-5О від 11.08.2008 року у сумі 2320,89 грн., заборгованість по сплаті процентів в сумі 750,46 грн., заборгованість по сплаті комісії в сумі 250,00 грн., заборгованість по сплаті штрафних санкцій у сумі 750,00 грн., судовий збір у сумі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн., а всього 4242,35 грн.

10.05.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2-1-4877/10.

19.12.2017 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Однак, державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 52676425 були порушені вимоги ст.ст.18, 28, 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконуючи рішення суду, виконавець не в повній мірі використав свої повноваження, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжив вичерпних заходів щодо розшуку майна, які б носили ефективний характер, не здійснив огляд приміщень з метою виявлення майна, його опису, вилучення та подальшої реалізації з метою захисту інтересів стягувача; не залучав стягувача до проведення виконавчих дій; не скористався правом одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій, пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі і конфіденційної.

Не надано акту про відсутність майна, окрім того, не надано даних про його складання у присутності стягувача та боржника.

Державний виконавець не добросовісно виконав свої обов'язки щодо здійснення виконавчих дій, обмежився лише надсиланням запиту до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України.

Державний виконавець не проводив накладення арешту на майно та рахунки боржника, не проводив пошуку майна боржника, не звертав стягнення на заробітну плату, пенсію чи інші доходи боржника, тобто не вчиняв жодної виконавчої дії, направленої на реальне виконання судового рішення.

Такого висновку суд дійшов, аналізуючи доводи скарги, надані документи та інформації про виконавче провадження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов'язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, однак не вказано, які заходи здійснено державним виконавцем.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

За такого, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС слід визнати неправомірними щодо повернення виконавчого листа стягувачу, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.12.2017 р. (ВП № 52676425), винесена старшим державним виконавцем - скасуванню.

При цьому, суд вважає строк на звернення до суду не пропущеним, оскільки матеріалами справи підтверджуються факти, викладені заявником.

Відповідно ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була винесена 19.12.2017 року отримана лише 26.12.2017 року, а тому, суд вважає, що строк на оскарження рішення державного виконавця стягувачем не пропущено.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Відповідно до ч.2 ст. 451ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19,129 Конституції України,ст.ст.2,13,18,28,37,41 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 449-451ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Скаргу - задовольнити .

Визнати дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 щодо повернення стягувачу ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" виконавчого листа № 2-1-4877/10, виданого 10.05.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва, - неправомірними.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.12.2017 року (ВП № 52676425), винесену старшим державним виконавцем Центрального районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області в строки, та порядку, передбаченому ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя : Черенкова Н.П.