Справа № 795/489/18 Провадження № 6/795/6/2018 Категорія - цивільна
У Х В А Л А

20 березня 2018 рокум. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі судді Лакізи Г.П., розглянув матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" у складі судді Москаленко Н.Ю. від 13.05.2014 в справі Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" №1231-9/486/14 за позовом ПАТ „Альфа - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500418298 від 02.10.2013,

В С Т А Н О В И В:

14.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" від 13.05.2014 в справі №1231-9/486/14 за позовом ПАТ „Альфа - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500418298 від 02.10.2013, посилаючись на те, що він не брав участі у справі, йому не було відомо про її існування, на його постійну адресу реєстрації проживання (АДРЕСА_1) не надходило повісток, викликів-повідомлень, копії рішення третейського суду, про існування рішення третейського суду йому стало відомо 24 січня 2018 року від Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, він жодних правовідносин з банківською установою не мав.

Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст. 454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Згідно ч.5 ст. 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів:

1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом;

2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення вказаного строку, повертається (ч.7 ст.454 ЦПК України).

З матеріалів третейської справи Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" №1231-9/486/14 за позовом ПАТ „Альфа - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500418298 від 02.10.2013 вбачається, що оскаржуване рішення постановлене третейським судом 13.05.2014. ОСОБА_1 був стороною у справі, розглянутій третейським судом, а саме відповідачем. Таким чином, для нього строк подачі заяви про скасування вказаного рішення третейського суду закінчився 11 серпня 2014 р., а заява подана ним 14 березня 2018 р.

В заяві ОСОБА_1 міститься клопотання про поновлення йому строку подачі заяви про скасування рішення третейського суду, яке обґрунтоване тим, що з банківською установою він не мав жодних правовідносин, йому не було відомо про існування кредитного договору та третейської справи, на його постійну адресу реєстрації проживання (АДРЕСА_1) не надходило повісток, викликів-повідомлень, копії рішення третейського суду; про існування рішення третейського суду йому стало відомо 24 січня 2018 року від Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Копію рішення третейського суду він отримав лише 05.03.2018.

При вирішенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подачі заяви про скасування рішення третейського суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду: (див. рішення Суду у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Рябих проти Росії"), та у випадках перегляду справ у зв'язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах "Праведна проти Росії"," Желтяков проти України", п.п. 42-48 ), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Так, Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі проти України з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (справа "Пономарьов проти України", п.п.41-42 ). В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду,повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків ( п. 34, справа «Безрукови проти Росії»).

Українське законодавство не містить в цьому відношенні ніяких заборонних меж.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: "Салов проти України", п.93, "Проценко проти України", п.26, "Кравченко проти Росії", п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник" проти Росії", п.38).

Посягання на принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, в порушення ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та скасування остаточного і обов'язкового рішення, також може скласти втручання в право сторони у справі на мирне володіння своїм майном, що спричинить порушення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, оскільки відповідно до рішення третейського суду ПАТ «Альфа-Банк» мав законні очікування на отримання стягнутої суми заборгованості за кредитним договором, оскільки вказане рішення як остаточне вже перебувало на виконанні у виконавчій службі.

Згідно з поданою ОСОБА_1 заявою, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" від 13.05.2014 оспорюється ним майже через чотири роки з процесуальних питань. По суті обґрунтованості чи необґрунтованості стягнення заборгованості за кредитним договором, наявності чи відсутності такої заборгованості заявник посилається на те, що він не укладав з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №500418298 від 02.10.2013, хоча в матеріалах третейської справи №1231-9/486/14 наявний примірник договору, укладеного 02.10.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 у письмовій формі, який підписаний сторонами договору.

З матеріалів справи третейського суду, яка надійшла до апеляційного суду 19.03.2018, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с.Цвіжин Вінницького району Вінницької області, був зареєстрований в АДРЕСА_1, знятий з реєстраційного обліку відділом внутрішніх справ Вінницького району та Вінницької області 16.12.2009, а з 03.02.2010 та станом на дату укладення кредитного договору 02.10.2013 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується ксерокопією сторінок паспорта ОСОБА_1 (а.тр.с. 14-15). Саме за цією адресою ПАТ "Альфа-Банк" направляло ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту від 11.04.2014 (а.тр.с.18-19) та копію позовної заяви (а.тр.с.23-24). За цією ж адресою третейський суд направляв ОСОБА_1 копію ухвали про початок розгляду третейської справи від 23.04.2014 (а.тр.с.2) та копію рішення третейського суду від 13.05.2014 року (а.тр.с.27), але зазначена кореспонденція повернулася на адресу третейського суду не врученою за закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується довідками працівників поштового зв'язку про повернення поштової кореспонденції від 19.05.2014 та від 25.05.2014. Отже, ОСОБА_1 як сторона у третейській справі у належний спосіб повідомлявся третейським судом про початок розгляду третейської справи, йому у належний спосіб була направлена копія рішення третейського суду.

В своїй заяві до апеляційного суду ОСОБА_1 зазначив іншу адресу місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 та посилався на втрату ним паспорта. ОСОБА_1 також зазначав, що 24 січня 2018 року йому стало відомо про стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором на підставі вказаного вище рішення третейського суду, 05.03.2018 він отримав завірену копію рішення третейського суду, але при цьому ОСОБА_1 не надав апеляційному суду доказів вжитих ним станом на 14.03.2018 заходів щодо визнання недійсним кредитного договору №500418298 від 02.10.2013, зокрема, шляхом звернення з відповідним позовом до суду або звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо нього шахрайських дій з вчиненням кредитного договору. Отже, ОСОБА_1 не надав апеляційному суду відповідних доказів поважності причин тривалого пропуску ним строку на оскарження рішення третейського суду.

Зважаючи на наведене вище, клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку подачі заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" від 13.05.2014 підлягає залишенню без задоволення, а заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" від 13.05.2014 в справі Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" №1231-9/486/14 за позовом ПАТ „Альфа - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500418298 від 02.10.2013 підлягає поверненню заявнику ОСОБА_1 на підставі ч. 7 ст. 454 ЦПК України як така, що подана після закінчення строку, передбаченого ч.5 ст. 454 ЦПК України, за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку.

Керуючись ст.126, ч.1 ст.127, ч.ч. 5 і 7 ст.454 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" у складі судді Москаленко Н.Ю. від 13.05.2014 залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" у складі судді Москаленко Н.Ю. від 13.05.2014 в справі Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" №1231-9//486/14 за позовом ПАТ „Альфа - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500418298 від 02.10.2013 - повернути ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верхоного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення.

СуддяГ. П. Лакіза