Справа № 369/9529/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/912/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 4 15.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про поділ домоволодіння та виділ земельної ділянки в натурі як об'єктів права спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 та просили ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що вони, а також відповідач по справі, є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,2500 га, на якій цей будинок розташований, за адресою: АДРЕСА_1, по 1/3 частині кожен. Домоволодіння складається з житлового будинку загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., двох сараїв, погрібу, вбиральні, колодязя, огорожі та літнього душу.

Вищевказаним домоволодінням та земельною ділянкою на час звернення з позовом до суду користується виключно відповідач ОСОБА_2, яка згоди на проживання позивачів в будинку не надає. В зв'язку з цим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмово звернулись до ОСОБА_2 з пропозицією укласти договір про поділ спільного майна. У своїх листах від 14.11.2014 року позивачі запропонували відповідачу звернутися до нотаріуса та укласти договір про поділ спільного майна.

Оскільки відповідач на пропозицію позивачів не відреагувала, хоча листа отримала, позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили поділити в натурі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,2500 га, виділивши їм в натурі 2/3 частини домоволодіння та земельної ділянки та відповідачу - 1/3 частину домоволодіння та земельної ділянки, припинивши право спільної часткової власності на будинок між ними та відповідачем.

Після проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи позивачі уточнили позовні вимоги та просили суд припинити право спільної власності позивачів та відповідача на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; а також поділити домоволодіння та земельну ділянку по першому запропонованому експертом варіанту поділу будинку та земельної ділянки наступним чином:

- виділити позивачам, як співвласникам 2/3 частин домоволодіння, в будинку: веранду I; комору 1-2 площею 9,7 кв.м.; житлову кімнату 1-3 площею 10,2 кв.м.; житлову кімнату 1-4 площею 21,5 кв.м.; житлову кімнату 1-5 площею 11,5 кв.м.; ганок, а також господарські споруди: сарай Б, погріб В.

- виділити відповідачу, як власнику 1/3 частини домоволодіння в будинку: коридор 1-1 площею 7,0 кв.м.; передпокій 1-6 площею 16,5 кв.м.; кухню 1-7 площею 9,6 кв.м.; веранду 1-8 площею 8,0 кв.м.; ганок, а також господарські споруди: сарай Г, колодязь І.

Також позивачі просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 на їхню користь грошову компенсацію у зв'язку з відхиленням від ідеальної частки співвласників у розмірі 12 888 грн., по 6 444 грн. кожному з них.

Крім того, позивачі просили поділити земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, що підлягає поділу, згідно першого варіанту розділу земельної ділянки, за яким виділити ОСОБА_3, ОСОБА_4, як співвласникам 2/3 частин земельної ділянки: земельну ділянку площею 1666,7 кв.м., в тому числі 60,4 кв.м. - дві ділянки спільного користування між співвласниками, 55,6 кв.м. та 4,8 кв.м., які необхідні для обслуговування будівель та споруд та проходу по ділянці. Виділити ОСОБА_2, як співвласнику 1/3 частки земельної ділянки: земельну ділянку площею 833,3 кв.м., в тому числі 60,4 кв.м. - дві ділянки спільного користування між співвласниками, 55,6 кв.м. та 4,8 кв.м., які необхідні для обслуговування будівель та споруд та проходу по ділянці.

Лінії розподілу прокласти таким чином:

-ділянка спільного користування площею 55,6 кв.м., розташована між боковою стіною будинку та сусідньою межею, починається на відстані 12,09 м. від межі з боку вул. Радянської та закінчується в місці примикання прибудови літ. а1 до прибудови літ. а;

-ділянка спільного користування Б5-Б6-Б7-Б8 площею 4,8 кв.м., розташована вздовж стіни сараю літ. Г, та потрібна одному співвласнику для обслуговування стіни сараю, іншим - для проходу на город;

-позивачам виділити земельну ділянку, яка обмежена лінією розділу А-А1-А2-А3-Б1-Б2-Б3-Б4-Б5-Б6-Б7-Б9-Б10, яка прокладена, як зображено в 1 варіанті на схемі висновку експерта;

-відповідачу виділити ділянку площею 41,1 кв.м., обмежену лінією розділу А-А1-В1, яка прокладена, як зображено у варіанті 1 на схемі висновку експерта, та ділянку площею 762 кв.м., обмежену лінією розділу А5-А4-А3-Б1-Б2-Б3-Б4-Б8-Б9-Б10.

Також, позивачі просили стягнути з відповідача понесені ними по справі судові витрати у вигляді судового збору та витрат по оплаті за проведену по справі судову будівельно-технічну експертизу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року позов задоволено.

Припинено право спільної власності позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 на житловий будинок та господарські будівлі, споруди за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Розділено в натурі житловий будинок та господарські будівлі (споруди) і земельну ділянку, площа якої складає 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, наступним чином:

Виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, як співвласникам 2/3 частин будинку, веранду (позначена на плані цифрою I); комору площею 9,7 кв.м. (позначена на плані цифрою 1-2); житлову кімнату площею 10,2 кв.м. (позначена на плані цифрою 1-3); житлову кімнату площею 21,5 кв.м. (позначена на плані цифрою 1-4); житлову кімнату площею 11,5 кв.м. (позначена на плані цифрою 1-5), ганок, а також господарські споруди: сарай (позначено літерою Б); погріб (позначено літерою В).

Виділено ОСОБА_2: коридор площею 7 кв.м. (позначено на плані цифрою 1-1); передпокій площею 16,5 кв.м. (позначено на плані цифрою 1-6); кухню площею 9,6 кв.м. (позначено на плані цифрою 1-7); веранду площею 8,0 кв.м. (позначено на плані цифрою 1-8); ганок, а також господарські споруди: сарай (позначено літерою Г); колодязь (позначено літерою І);

Відхилення від ідеальної частки становить 9,8 кв.м.

Схема розподілу за даним варіантом надана в додатку 2 до висновку експерта.

При даному варіанті розподілу для переобладнання одноквартирного будинку у двоквартирний необхідно виконати такі ремонтно-будівельні роботи: закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-2; 1-6 та 1-3; 1-6 та 1-4; 1-6 та 1-5; обладнати кухню в частині співвласників 2/3 частин; влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-5 та 1-4; 1-4 та 1-3; 1-3 та 1-2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошову компенсацію у зв'язку з відхиленням від ідеальної частки співвласників, у розмірі по 6444 грн. на кожну з позивачів, а всього 12 888 грн.

Виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, як співвласникам 2/3 частин будинку, 2/3 частини земельної ділянки площею 1666,7 кв.м., в тому числі 60,4 кв.м. - дві ділянки спільного користування між співвласниками, 55,6 кв.м. та 4,8 кв.м. земельної ділянки, які необхідні для обслуговування будівель та споруд та проходу по ділянці.

Виділено ОСОБА_2, як співвласнику 1/3 частки земельної ділянки, земельну ділянку площею 833,3 кв.м., в тому числі 60,4 кв.м. - дві ділянки спільного користування між співвласниками, 55,6 кв.м. та 4,8 кв.м. земельної ділянки, які необхідні для обслуговування будівель та споруд та проходу по ділянці.

Лінії розподілу проведено таким чином:

- ділянка спільного користування площею 55,6 кв.м., розташована між боковою стіною будинку та сусідньою межею, починається на відстані 12,09 м. від межі з боку вул. Радянської та закінчується в місці примикання прибудови літ. а1 до прибудови літ. а;

- ділянка спільного користування Б5-Б6-Б7-Б8 площею 4,8 кв.м., розташована вздовж стіни сараю літ. Г, та потрібна одному співвласнику для обслуговування стіни сараю, іншим для проходу на город.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виділено ділянку, обмежену лінією розділу А-А1-А2-А3-Б1-Б2-Б3-Б4-Б5-Б6-Б7-Б9-Б10, яка прокладена, як зображено в І варіанті на схемі Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 листопада 2016 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 41,1 кв.м., обмежену лінією розділу А-А1-В1, яка прокладена, як зображено в І варіанті на схемі Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 листопада 2016 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, та земельну ділянку площею 762 кв.м., обмежену лінією розділу А5-А4-А3-Б1-Б2-Б3-Б4-Б8-Б9-Б10.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 629 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 629 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилалась на те, що позивачі не мають наміру проживати у спірному будинку і ніколи не проживали в ньому, при цьому їхні права нею жодним чином не порушені, оскільки між ними відсутній спір з приводу розподілу об'єкту нерухомості. Крім того, відповідач посилалась на те, що поділ будинку в даній ситуації неможливий та незаконний, оскільки поділ може бути проведений за умови технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, натомість будинок має два виходи. Також судом порушено вимоги ст.152 ЖК України, відповідно до якої поділ та перепланування будинку можливі лише за наявності дозволу виконавчого комітету місцевої ради, натомість суд розглянув справу без такого дозволу. Відповідач ОСОБА_2 в скарзі посилалась також на те, що суд порушив саме юридичне значення виділу, яке полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, при цьому право спільної власності щодо нього, як особи, яка виділила свою частку в натурі, припиняється, крім того, поділ домоволодіння завдав їй шкоди, а згідно вимог ст. 365 ЦК України припинення права особи на частку можливе лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Також апелянт в скарзі посилалась на те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи не може бути безумовним доказом і має оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, при цьому суд, поділивши будинок на підставі висновку експертизи, порушив права неповнолітньої дитини відповідача, інваліда з дитинства, оскільки виділив у власність відповідача коридор, передпокій, кухню, веранду та ганок, чим грубо порушив засади справедливості, добросовісності та розумності. Порушенням прав неповнолітньої дитини відповідача є і те, що суд розглянув справу за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на поділ будинку. Крім того, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає про те, що в справі відсутній висновок спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних та протипожежних норм та відсутні докази реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, які позивачам необхідно було надати до винесення по справі рішення. Також апелянт посилається на те, що висновок експертизи містить ряд помилок, на що суд першої інстанції не звернув уваги, зокрема експертом не досліджено можливість облаштування додаткової (другої) автономної каналізації для іншої частини будинку, не враховано наявність інженерних комунікацій (водопровід, водовідвід, електропідвід, газовідвід, вентиляція, димоходи), їх вартість та варіанти поділу між співвласниками, не досліджено, що сарай і колодязь, виділені відповідачу, знаходяться в аварійному стані і не придатні для цільової експлуатації, не враховано те, чи надасть виконавчий комітет Михайлівсько-Рубежівської сільської ради дозвіл на переобладнання та перепланування даного будинку. Крім того, ОСОБА_2 зазначила в скарзі, що в матеріалах справи повинні бути технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Вищенаведені порушення та неповнота судового розгляду, на думку відповідача, є підставою для скасування рішення та ухвалення по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також подали на рішення апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на їхню користь судових витрат. Зазначали, що судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат не було взято до уваги всі квитанції, які підтверджували факт понесення ними витрат по сплаті судового збору та оплаті витрат по проведенню судової експертизи. В зв'язку з цим просили рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на їхню користь по 629 грн. 00 коп. судових витрат змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 7 312 грн. 90 коп. понесених по справі судових витрат кожній з позивачів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник власну апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених в ній підстав. Проти задоволення апеляційної скарги позивачів заперечували та просили залишити її без задоволення.

Представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в апеляційному суді просив про задоволення їхньої апеляційної скарги та зміну рішення в частині розміру стягнутих на їхню користь з ОСОБА_2 судових витрат, а апеляційну скаргу відповідача просив залишити без задоволення, як необґрунтовану та безпідставну.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2004 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.22), в якому зазначено, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 03 червня 2000 року за реєстровим №18, спадкоємцями майна ОСОБА_7, яка померла 18 червня 2000 року, є ОСОБА_8 на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, та ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, належного померлій ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину за законом (1/2 частина), виданих Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 27 лютого 1990 року за реєстровими №№ 1264, 1267, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 березня 1990 року за реєстровим № 123 в реєстровій книзі № 1. Вказаний житловий будинок під літерою «А» - цегляний, жилою площею 43,2 кв.м., загальною площею 99,8 кв.м., надвірні будівлі - сарай «Б», погріб «В», сарай «Г», вбиральня «Д», колодязь № 1, огорожа № 2-5, які розташовані на земельній ділянці за вищевказаною адресою.

Згідно вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 липня 2004 року власником 1/3 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами є відповідач ОСОБА_2 (а.с.22).

31 січня 2007 року на ім'я ОСОБА_8 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого останній є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. В даному державному акті зазначено список співвласників земельної ділянки: ОСОБА_8 - 1/3, ОСОБА_3 - 1/3, ОСОБА_2 - 1/3 (а.с.26-27).

За Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17 квітня 2007 року ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_2, як продавці, передали у власність, а покупець ОСОБА_9 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,1220 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, надану для ведення особистого селянського господарства, і зобов»язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Вказана земельна ділянка складається з кормових угідь - 0,1220 га та належала продавцям в рівних частинах кожному на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 164971, виданого Михайлівсько-Рубежівською сільською радою 23 червня 2006 року на підставі рішення 11 сесії 4 скликання цієї ж ради від 28 грудня 2004 року.

Судом також встановлено, що 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Холодницькою В.О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому вказано, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 19 вересня 2007 року і зареєстрованого в реєстрі за № 102, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина ОСОБА_4, і спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, належної померлому ОСОБА_8 на підставі свідоцтва по право на спадщину за заповітом, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 30 липня 2004 року за реєстровим № 1-1681, зареєстрованого в КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 13 жовтня 2004 року за реєстровим № 123 в реєстровій книзі № 1. Вказаний житловий будинок під літерою «А» - з цегли, жилою площею 43,2 кв.м., загальною площею 99,8 кв.м., сарай «Б», погріб «В», сарай «Г», вбиральня «Д», колодязь № 1, огорожа № 2-5, літній душ «Е» - розташовані на земельній ділянці, наданій для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.28).

З матеріалів справи також вбачається, що позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надіслали відповідачу ОСОБА_2 листи-пропозиції, в яких зазначили, що оскільки ОСОБА_2 самостійно користується всім жилим будинком із надвірними (господарськими) будівлями та всією земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, вони не можуть здійснювати своє право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за тією ж адресою. В зв'язку з викладеним позивачі запропонували відповідачу укласти договір про поділ в натурі житлового будинку із надвірними (господарськими) будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, як об»єктів права спільної часткової власності (договір про поділ майна), який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов»язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Разом з тим, на дану пропозицію відповідач не відреагувала і договір між сторонами про поділ в натурі будинку та земельної ділянки укладено не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв»язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відповідно до висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи від 29.11.2016 року № 19075/15-43/14235/14236/16-43 судовий експерт зазначив, що враховуючи існуюче конструктивно-планувальне рішення будинку, розділити будинок АДРЕСА_1 між співвласниками (2/3 та 1/3 ідеальні частки) технічно можливо при умові відступу від рівності часток співвласників та було запропоновано на розгляд суду два варіанти розподілу домоволодіння та земельної ділянки (а.с.78-163), з яких судом було обрано перший варіант поділу домоволодіння та перший варіант розподілу земельної ділянки.

Зважаючи на гарантоване діючим законодавством кожному учаснику спільної часткової власності право на виділ належної йому частки у власності, беручи до уваги технічну можливість поділу спірного домоволодіння та земельної ділянки, що встановлено проведеною по справі експертизою, колегія суддів погоджується з висновками суду про можливість поділу домоволодіння та земельної ділянки та в частині обраного судом варіанту поділу, як такого, що найбільш відповідає інтересам сторін, проведений з найменшим відхиленням від ідеальних часток і потребує найменших затрат на переобладнання. Правильним є і рішення суду в частині зобов'язання сторін провести відповідні переобладнання в будинку згідно висновку експертизи та в частині стягнення з відповідача на користь позивачів грошової компенсації за відступ від ідеальних часток у праві власності.

Разом з тим, суд першої інстанції, правильно поділивши між сторонами домоволодіння із виділенням їм в користування конкретних приміщень в будинку та надвірних будівель згідно запропонованого експертом варіанту поділу №1, не зазначив у рішенні фактичні частки сторін у праві власності на домоволодіння, які змінились: 65/100 у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та 35/100 у ОСОБА_2, за цим варіантом поділу, в зв'язку з чим рішення суду в частині визначення розміру часток сторін у праві власності на домоволодіння підлягає зміні із зазначенням вищевказаних визначених експертом часток.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що нею не порушено права позивачів, оскільки вони не використали позасудовий спосіб вирішення даного спору, колегією суддів відхиляються, оскільки право співвласника на виділ його частки у натурі із спільної власності за умови технічної можливості для цього передбачене діючим цивільним законодавством, і співвласник за своїм вибором має право вирішити це питання з іншими співвласниками як позасудовим способом, так і шляхом звернення до суду з відповідним позовом про поділ майна. Крім того, позивачі в листопаді 2014 року надсилали на адресу відповідача листи-пропозиції про укладення та нотаріальне посвідчення договору про поділ спільного майна (а.с.31-36), на які відповідач не відреагувала, хоча листи отримала, що підтверджується письмовими доказами (а.с.37).

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом вимог ст. 152 ЖК Української РСР, що полягає у розгляді справи про поділ будинку за відсутності дозволу на це виконавчого комітету, оскільки норма ст. 152 ЖК Української РСР була змінена Законом України від 12.02.2015 року і в діючій на час розгляду справи редакції передбачала, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Таким чином, оскільки згідно висновку проведеної по справі експертизи проведення робіт з переобладнання та перепланування житлового будинку не передбачає втручання в несучі конструкції, отримання документів, що дають дозвіл на їх виконання, не потрібне.

Відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що поділ будинку можливий за умови виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом, оскільки позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожній з яких належить 1/3 частина домоволодіння, виявили бажання поділити домоволодіння саме шляхом виділення їм 2/3 частин у спільне користування та виділення у користування ОСОБА_2 належної їй 1/3 частини, що є безумовним правом позивачів, яке жодним чином не порушує прав відповідача, частка якої у власності не зменшується.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом норми ст.365 ЦК України, згідно якої припинення права особи на частку у спільному майні можливе за умови, якщо таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласника або членам його сім»ї, законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки вищевказана правова норма судом до спірних правовідносин не застосовувалась, так як врегульовує порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Натомість позивачі по справі порушували в своєму позові питання про поділ будинку та земельної ділянки в натурі, а не про припинення права відповідача на її частку у спільному майні.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги відповідача про те, що при визначенні розміру грошової компенсації, стягнутої з неї на користь позивачів, суд повинен був врахувати той факт, що позивачі, які співвласники, не несуть витрат по утриманню належного їм майна, оскільки розмір грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток у праві власності визначений не судом, а експертом при проведенні експертизи, і жодною мірою не залежить від витрат, здійснених учасниками спільної власності на належне їм майно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення рішенням суду про поділ будинку та земельної ділянки її прав та прав її неповнолітньої дитини законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки згідно висновку експертизи частка ОСОБА_2 у праві власності на будинок становить 35/100 та є більшою за належну їй до поділу 1/3, що спростовує її доводи про порушення прав відповідача та прав її дитини, яка не має жодного відношення до власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку. Посилання апелянта на необхідність отримання судом перед ухваленням рішення дозволу органу опіки та піклування на підставі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», є необґрунтованими, оскільки вищевказана норма вимагає необхідність попереднього дозволу органу опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. При цьому в даній справі не оспорюється вчинення правочину щодо нерухомого майна, власником або користувачем якого б була неповнолітня дитина відповідача ОСОБА_2, що могло б порушити її права, і дозвіл органу опіки та піклування в даній ситуації не потрібен.

Безпідставними є і доводи скарги ОСОБА_2 про необхідність надання доказів реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, оскільки закладення дверних прорізів та влаштування дверних прорізів, про які йдеться у висновку експертизи і які необхідно зробити для переобладання одноквартирного будинку в двоквартирний, не є будівельними роботами по своїй суті.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги ОСОБА_2 про неналежність, як доказу, висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи щодо поділу будинку в зв'язку з допущеними у ньому помилками, оскільки ні апелянт ОСОБА_2, ні її представник, не володіють спеціальними знаннями, які б переконали суд у допущених експертом при проведенні експертизи помилках. При цьому про проведення повторної експертизи відповідачем не заявлялось ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують, її апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, апеляційна скарга позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 є обґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат між сторонами судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В цій же статті зазначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при подачі позову було сплачено судовий збір по 629 грн. 00 коп. кожна, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами (а.с.7, 52, 53), а також після проведення експертизи, під час якої було визначено ціну позову, було доплачено ще 6 742 грн. 00 коп. судового збору, що також підтверджується квитанцією, оригінал якої наявний в матеріалах справи (а.с.175). Всього позивачами було сплачено 8000 грн. 00 коп. судового збору.

Крім того, позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 по справі було здійснено оплату за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 6 652 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією (а.с.176).

Таким чином, загальна сума витрат, понесених по справі позивачами, дорівнює 14 625 грн. 80 коп. (8 000 грн. + 6 652 грн. 80 коп.).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі, всі понесені ними по справі судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача ОСОБА_2 шляхом стягнення з останньої на користь кожної з позивачів по 7 312 грн. 90 коп.

Зі змісту рішення суду вбачається, що судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховано не всі квитанції, які підтверджують факт понесення витрат позивачами, і помилково стягнуто з відповідача на користь кожної з позивачів по 629 грн. 00 коп. судових витрат, що порушує вимоги ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду в частині розміру судових витрат підлягає зміні із зазначенням у ньому про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь кожної з позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 7 312 грн. 90 коп. понесених ними судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом при визначенні розміру часток сторін у праві власності на домоволодіння та визначенні розміру судових витрат допущено помилку, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивачів, залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача, та зміну рішення в частині визначення розміру часток сторін у праві власності на домоволодіння та в частині розміру судових витрат. Рішення суду в іншій частині ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і скасуванню в апеляційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року змінити в частині визначення розміру часток у праві власності на домоволодіння ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та в частині розміру стягнутих по справі судових витрат.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на 65/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 35/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати по справі на загальну суму 14 625 грн. 80 коп., по 7 312 грн. 90 коп. кожній.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: