Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 334/3349/15-ц

провадження № 61-2026 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-Концерн «Міські теплові мережі»,
відповідачі:-ОСОБА_3,
-ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Мусієнко Н. М. від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі суддів: Воробйової І. А., Спас О. В., Полякова О. З., від 01 вересня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 липня 2014 року Концерн «Міські теплові мережі» на підставі пункту 3 частини першої статті 96 ЦПК України звернувся до Ленінського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за надані комунальні послуги.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2014 року, судовий наказ від 11 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 ОСОБА_4 заборгованості за надані послуги скасовано.

У квітні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Позовна заява мотивована тим, що Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги відповідачам з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1. За період з серпня 2011 року по лютий 2015 року відповідачами зазначені послуги не оплачено на загальну суму 6 803 грн 64 коп. В добровільному порядку заборгованість ОСОБА_3, ОСОБА_4 погашати відмовляються, а тому позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

На підставі наведеного Концерн «Міські теплові мережі» просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість в розмірі 6 803 грн 64 коп. та 243 грн 60 коп. судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року

позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 6 803 грн 64 коп., а також понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між позивачем та відповідачами існують взаємні зобов'язання щодо послуг з централізованого опалення які надаються позивачем і які мають бути оплачені відповідачами згідно з чинними, затвердженими тарифами, незалежно від того, що договір між ними не був укладений.

Суд дійшов висновків, що самовільне відключення відповідачів від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення їх від оплати таких послуг.

При вирішенні питання щодо вимог представника відповідача ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд першої інстанції встановив, що строк позовної давності переривався у зв'язку з подачею позивачем 07 липня 2014 року заяви про видачу судового наказу, скасування судового наказу ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2014 року в справі за № 2-с/334/80/14, тим, що позивач міг звернутися до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом (частина третя статті 118 ЦПК України, частина перша статті 96 ЦПК України).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані комунальні послуги, оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням норм чинного законодавства.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно задовольнили позов, оскільки договірних відносин між сторонами у справі не існує, відповідачі не користуються послугами позивача, оскільки квартира ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відключена від мережі теплопостачання і цьому передували їх активні дії з погодження та отримання дозволів на влаштування в квартирі автономного електричного опалення.

Також особи, які подали касаційну скаргу, зазначають, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом у справі, а також, що вони були обмежені у захисті своїх прав при розгляді справи апеляційним судом, оскільки судове засідання апеляційного суду 01 вересня 2016 року відбулося без участі ОСОБА_3 та його представника, незважаючи на те, що вони повідомляли суд про неможливість їх участі у засіданні у цей день.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району просить відхилити касаційну скаргу і залишити без змін ухвалені у справі судові рішення судів попередніх інстанцій.

Заперечення на касаційну скаргу мотивоване тим, що суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про наявність зобов'язальних правовідносин між сторонами у справі та наявність обов'язку відповідачів по оплаті наданих позивачем послуг.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

За положеннями частини першої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268) (далі - Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06 листопада 2007 року № 169, який набув чинності з 09 грудня 2007 року) (далі - Порядок).

Згідно з вимогами відповідних будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув'язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом.

Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи загалом, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимим за ЦК України.

Саме з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 до вищевказаних Правил були внесені зміни, а саме передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не у квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а відключення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до відповідної Комісії органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади (далі - Комісія) з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

На підставі пункту 2.2 Порядку Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Згідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Отже, відключення від мереж централізованого теплопостачання окремих квартир (після 09 грудня 2007 року), а також відключення будинків без урахування оптимізованої схеми теплопостачання є порушенням вимог чинного законодавства.

Встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), а, відповідно, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по відношенню до позивача є споживачами послуг з централізованого опалення.

Відповідачі не виконують належним чином свої обов'язки по сплаті спожитих послуг з централізованого опалення, у зв'язку з чим, позивачем нарахована до сплати за період з серпня 2011 року по лютий 2015 року заборгованість в розмірі 6 803 грн 64 коп.

Відповідачі зазначають, що з 16 вересня 2008 року вони не користуються послугами міських теплових мереж (а. с. 32), однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б засвідчували факт відключення квартири відповідачів від мереж центрального теплопостачання та ненадання їм послуг позивачем з постачання тепла.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням порядку, передбаченого законодавством, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Та обставина, що відповідачами влаштовано опалення квартири за рахунок використання електричної енергії, не звільняє їх від зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг з централізованого опалення.

За правилами частини першої статті 58, частини другої статті 59, статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) на сторони у справі покладається обов'язок по наданню належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування підстав позову чи заперечень на позовну заяву.

Позивачем до позову додано розрахунок заборгованості відповідачів, про яку пред'явлено вимоги позову, і матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження помилковості нарахування позивачем суми боргу чи періоду відповідного нарахування, а тому посилання касаційної скарги про безпідставність суми позову не заслуговують на увагу.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушення апеляційним судом вимог статті 305 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) щодо належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи. Неявка сторін, в такому випадку, не перешкоджає розглядові справи, а тому посилання касаційної скарги на обмеження відповідачів апеляційним судом у їх процесуальних правах є безпідставними.

Відповідно до вимог статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову є правильними по суті, законними і обґрунтованими, а тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до вимог статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що судові рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції немає підстав для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на осіб, які подали касаційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик