Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2018 Справа №607/2239/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 31,8 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Велика Лука вул. Центральна, 14 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смертіОСОБА_4, померлої 10 березня 2017 року, посилаючись на те, що після смерті її баби відкрилась спадщина за заповітом на частку даного житлового будинку. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок.

У судове засідання позивач не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судове засідання не зявилися, однак від представника відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, позов визнають.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, однак про місце та час розгляду даної справи повідомлялася належним чином.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

10 березня 2017 року померла баба позивача ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть І-ИД № 218699, видане 10.03.2017 р. Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 04.

04 березня 2008 року ОСОБА_4 було складено заповіт, який посвідчений секретарем Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської областіта зареєстровано в реєстрі за № 64, згідно якого остання заповіла позивачу ОСОБА_5 належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області.

08.07.2008 р. позивач ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, внаслідок чого після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Сосульська», що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 039503, видане 08.07.2008 р. Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 01.

У справах приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 49/2017.

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16.11.1990 р., виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 209 від 30 жовтня 1990 року «Про оформлення права власності на жилі будинки» та записано в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 79, вбачається, що цілий жилий будинок № 14 з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Лука Тернопільського району Тернопільської області, дійсно належить колгоспному двору, що складається з 2-х членів, головою якого є ОСОБА_4 на праві особистої власності.

Із довідки від 08.06.2017 р. за № 519, виданої виконкомом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що будинковолодіння, яке знаходиться в с. В.Лука Тернопільського району по вул. Центральна, 14 рахується за: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 1/2 частина; померлою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 1/2 частина.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна від 19.06.2017 р. за № 602, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, вбачається, що станом на 16.06.2017 р. по обліку бюро будинковолодіння № 14, житловою площею 31,8 кв. м., загальною площею 48,2 кв. м., по вул. Центральна в с. Лука Тернопільського району Тернопільської області, належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Згідно з ч.1 статті 120 ЦК України (в ред. 1963 року, чинного на той час) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Таким чином, оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15.04.1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність» спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право спільної сумісної власності. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вищезазначеного Закону.

Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

11 листопада 2017 року за № 507/02-31 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 винесено постанову про відмову вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 31,8 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Велика Лука вул. Центральна, 14 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смертіОСОБА_4, померлої 10 березня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1268, 1276 Цивільного кодексу України, ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Постановою Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 31,8 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Велика Лука вул. Центральна, 14 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смертіОСОБА_4, померлої 10 березня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, місцезнаходження: м. Тернопіль проспект Степана Бандери, 74/119.

Повний текст рішення суду складений 28 березня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_7