АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1839/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус-Груп» про стягнення заборгованості за договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року,

встановив:

у грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майнових прав, укладеного між ним та ТОВ «Статус-груп» 25 вересня 2013 року, яка складається зі сплачених ним коштів в розмірі 120 000 грн., винагороди в розмірі 18 000 грн., а також 117 503 грн. 12 коп. інфляційних втрат та 13 021 грн. 3% річних, посилаючись на те, що відповідачем було розірвано укладений договір без його повідомлення, у зв'язку з чим зобов'язаний повернути позивачу сплачені кошти з урахуванням винагороди, інфляційних втрат та 3% річних.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 вказував, що він 25.09.2013 уклав з ТОВ «Статус-груп» Договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого товариство мало продати йому майнові права на АДРЕСА_1. Він сплатив відповідачу кошти в сумі 120 000 грн., однак майнові права передані йому не були. В зв'язку з цим він вважає, що договір було розірвано відповідачем, а тому просить стягнути з відповідача суму сплачених коштів, винагороду в сумі 18 000 грн., інфляційні втрати в сумі 117 503 грн. 12 коп., 3% річних в сумі 13 021 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не була заявлена вимога про розірвання укладеного між сторонами договору, даних про його розірвання відповідачем матеріали справи не містять, а тому підстав для стягнення коштів та штрафних санкцій немає.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим ат відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 509, 525, 526, 530, 610, 628, 629 ЦК України.

В даному випадку між сторонами 25 вересня 2013 р. було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого продавець - ТОВ «Статус-Груп» продає, а покупець - ОСОБА_3 купує майнові права на об'єкт нерухомості. В п. 3.1. було передбачено, що майнової права на об'єкт нерухомості передаються продавцем покупцю шляхом підписання Акту. Акт підписується не пізніше 60 днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100% вартості майнових прав, визначена п. 4.2 цього договору, введення об'єкту будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п. 4.6. даного договору.

Позивач в позовній заяві вказує, що повністю виконав умови договору, однак при цьому визнає, що сплатив лише 120 000 грн. Таким чином, позивач не дотримався умов договору, однак не просить розірвати вказаний договір та зазначає, що саме відповідач розірвав вказаний договір. При цьому штрафні санкції щодо відповідача він просить застосувати з дати його укладення.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України закріплено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Всі доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Позивач, посилаючись на положення п. 8.3. Договору, тим самим визнає, що він допустив порушення умов договору та не вніс своєчасно коштів на оплату майнових прав, однак при цьому просить застосувати положення п. 6.4 Договору, в якому закріплено виплату покупцю винагороди в розмірі 15% від суми грошових коштів, в разі розірвання договору з вини продавця, встановленої рішенням суду.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Посилання позивача на положення ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання, також є безпідставним, оскільки без встановлення факту розірвання вказаного договору у відповідача не виникає обов'язку повернення сплати грошових коштів.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 березня 2018 року.

Головуючий

Судді