Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/660/18 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання , -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявоюпро поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

В заяві зазначено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів позовні вимоги заявника задоволені. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 10.02.2014 року.

10.04.2014 року було видано заявнику виконавчий лист № 335/11992/13-ц щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми грошових коштів у розмірі 32 006 грн. та судових витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

В строки передбачені законодавством заявник пред'явив виконавчий лист № 335/11992/13- ц, для примусового виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак 27.02.2015 року постановою державного виконавця заявнику було повернуто виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. За боржником зареєстровано майно, проте звернути стягнення не є можливим оскільки квартира знаходиться в іпотеці в банківській установі, інше майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє.

В своїй постанові державний виконавець зазначив строк для повторного пред'явлення до виконання виконавчого документу, а саме до 27.02.2016 року. Однак, законодавством передбачено, що повторно виконавчий лист пред'являється протягом трьох років з моменту повернення. Таким чином, строк для пред'явлення виконавчого листа № 335/11992/13-ц повинен бути до 27.02.2018 року.

Враховуючи, що в постанові державного виконавця зазначено строк пред'явлення невірно до 27.02.2016 року, то фактично заявник пропустив строк встановлений для повторного пред'явлення до виконання виконавчого документу через погіршення стану його здоров'я. Він є інвалідом ІІІ групи, його постійно, щоденно турбують головні болі, більше в затильній частині голови, часто виникає запаморочення, часті болі в епігарстрії натощак і після їжі, тяжкість в правому під ребер"ї, ізжога, болі в колінних та ліктьових суглобах, поганий сон, нестійкий настрій, виражена слабкість, пониження зору.

Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок проходження військової служби він отримав невиліковні захворювання.

Таким чином, в передбачений законом строк він повторно не пред'явив виконавчий лист до виконання, а заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2014 року залишається на сьогоднішній день невиконаним.

Посилаючись на ці обставини, просив визначити причину пропуску для повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання поважною. Поновити пропущений строк для повторного пред'явлення виконавчого листа № 335/11992/13-ц, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 10.04.2014 року до виконання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми грошових коштів у розмірі 32 006 грн. та судових витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процессуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів позовні вимоги заявника задоволені. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 10.02.2014 року.

10.04.2014 року було видано заявнику виконавчий лист № 335/11992/13-ц щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми грошових коштів у розмірі 32 006 грн. та судових витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Виконавчий лист № 335/11992/13- ц, був пред'явлений для примусового виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

27.02.2015 року постановою державного виконавця заявнику було повернуто виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, за боржником зареєстровано майно, проте звернути стягнення не є можливим оскільки квартира знаходиться в іпотеці в банківській установі, інше майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє. Строк для повторного пред'явлення до виконання виконавчого документу зазначено до 27.02.2016 року.

Повторно виконавчий лист не було пред'явлено до виконання.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи щодо виконання судових рішень можуть бути пред'явленні на виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Підставою для поновлення строку пред'явлення до виконання виконавчого документа є наявність поважних причин такого пропуску, встановлення яких віднесено на розсуд суду, який у кожному конкретному випадку має в залежності від конкретних обставин встановити їх наявність та об'єктивну вагу для сторін та для справи. Зокрема, поважною причиною пропуску строку для пред'явлення документа до виконання є тривала хвороба стягувача, що перешкоджала вчиненню подібних дій, тривале відрядження тощо. Як поважні причини не слід розглядати перебування стягувача в омані, якщо у введенні в цей стан не винен боржник, щодо способу та порядку виконання судового рішення, або відсутність коштів у боржника для виконання зобов'язання тощо.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом, та у разі визнання причин пропуску поважними може поновити його (ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», ст.371 ЦПК України ).

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 371 ЦПК України питання про поновлення строку для пред'явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з'ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання зазначав, що він є інвалідом III групи (інвалідність пов'язана з виконанням обов'язку військової служби при ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС). Внаслідок перебування в зоні Чорнобильської катастрофи він отримав низку хвороб, які турбують його протягом багатьох років кожен день. Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок проходження військової служби він отримав невиліковні захворювання. Він періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, таким чином, в передбачений законом строк він повторно не пред'явив виконавчий лист до виконання.

Проте заявником до заяви про поновлення строку не долучено жодного належного і допустимого доказу у підтвердження обставин, на які він посилався в обґрунтування існування у нього поважних причин, які б перешкоджали йому вчасно пред'явити виконавчий лист до виконання.

Розглянувши справу суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання та правомірно відмовив у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Апеляційна скарга доказів незаконності судової ухвали не містить.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права та скасування або зміни ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст.389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: