Справа № 454/1980/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/7633/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

судового засідання

13 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог до Вищого адміністративного суду України.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 заявлено клопотання про звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення ст.ст. 8, 55, 56, 124 Конституції України, а саме: чи зобов'язані суди на підставі вимог ст.ст. 8, 55, 56, 124 Конституції України розглянути позови до суддів (судів) про відшкодування шкоди заданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддями (судами) та на підставі якого судочинства. Крім цього, заявлено клопотання про звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанов Пленуму Верховного Суду України, а саме: чи відповідає Конституції України (конституційність) постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», №6 від 12.06.2009 року «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів у суддів».

Заявлено вказані клопотання у зв'язку із, на думку апелянта, неоднозначним застосуванням судами вимог ст.ст. 8, 40, 55, 56, 124 Конституції України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Зважаючи на вказану норму закону суди будь-якої інстанції у випадку суперечностей між нормами Конституції України та закону чи іншого акту що підлягає застосуванню у справі вправі самостійно застосувати норми Конституції України як норми прямої дії, а тому відсутні підстави для звернення до Конституційного Суду України у спосіб, який просить позивач до вирішення справи по суті, що може мати місце після розгляду справи, під час якого вказані доводи апелянта слід перевірити.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав до задоволення клопотань з наведених в них мотивів немає.

Керуючись ст.ст. 10, 43, 182, 222, 367, 368 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

у задоволенні клопотань ОСОБА_2 про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення ст.ст. 8, 55, 56, 124 Конституції України та конституційності Постанов Пленуму Верховного Суду України - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра