Справа № 182/1978/18
Провадження № 6/0182/45/2018
У Х В А Л А

Іменем України

26.03.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Гавриленко І.В.

розглянувши подання державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу. Подання мотивовано тим, що на виконанні відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області знаходиться виконавче провадження №39157838, відкрите на підставі виконавчого листа №2/0182/2861, виданого 30 липня 2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вищевказане рішення суду боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. Державним виконавцем на адресу боржника направлялися виклики щодо надання пояснень, однак ОСОБА_2 до державного виконавця не з"являється, про причини своєї неявки не повідомляє. Вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що боржник доходів не отримує, на обліку в УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі та Нікопольському МРЦЗ не перебуває. Станом на 01 березня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів складає 53 561 грн. 72 коп.

Суд, розглянувши подання, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на ст. 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

При цьому, значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

З наведеного вбачається, що обмеження виїзду за кордон може бути застосоване у разі наявності доказів про свідоме злісне ухилення боржника від виконання рішення суду.

Як видно з матеріалів справи, на виконанні відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області знаходиться виконавче провадження №39157838, відкрите на підставі виконавчого листа №2/0182/2861, виданого 30 липня 2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.4).

У поданні державного виконавця в обґрунтування ухилення ОСОБА_2 від виконання покладеного судовим рішенням обов'язку щодо сплати заборгованості по аліментам міститься посилання щодо явки боржника до державного виконавця для надання пояснень з приводу рішення суду. Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення боржника щодо заборгованості, яка виникла оскільки супровідні листи в матеріалах справи на час звернення до суду відсутні, намір боржника ухилитися від виконання покладених на нього зобов'язань шляхом виїзду на постійне місце проживання до іншої країни та приховування від виконавчих органів, теж не наведено, а відділом державної виконавчої служби не вжито ряд необхідних заходів для своєчасного і повного примусового виконання зазначеного виконавчого документу. Тобто виконавцем не доведено, що боржнику взагалі відомо про наявність відкритого виконавчого провадження стосовно нього.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні, а тому, посилання державного виконавця на невиконання боржником зобов"язань, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов"язань, та не надано ним доказів, які свідчили б про це. На підставі вищенаведеного, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, що з об"єктивної сторони означає такі діяння (дії чи бездіяльність) такої особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов"язків - не доведений, оскільки саме державний виконавець, зобов"язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідності обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Особа, яка має невиконанні зобов"язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, а наявні в справі докази, вважаються недостатніми.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З вказаної норми слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов"язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що, також суперечить Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, згідно якого подання повинно містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов"язань.

Оскільки, до суду не було надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, доказів про наявність у боржника закордонного паспорту, та доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, суд вважає недоцільним обмежувати ОСОБА_2 в його праві виїзду за межі України.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах подання відсутні будь - які належні та допустимі докази ухилення боржника від виконання зобов'язання та його намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Також, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб"єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт ) і відповідно має реальну можливість виїхати за кордон.

Також, при обґрунтуванні подання державний виконавець посилається на норми закону ЦПК в редакції, яка втратила чинність 15.12.2017 року, зокрема на ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, що є неприпустимим.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що подання необґрунтоване і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 258, 259, 260, 261, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5