Провадження № 2/752/1587/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 березня 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

за участю секретаря Мархотка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

В подальшому позивачем подано заяву про зміну предмету позову, згідно якої просила суд встановити факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 8 грудня 1978 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д., на одну четверту частину жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_3, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_4, - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на одну четверту частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 04.04.1979 р.

16 лютого 1978 року батько позивача ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7 від 25.07.2017 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 05.12.1978 року.

Після смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями позивач та дружина ОСОБА_3 До складу спадщини увійшов будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину про право на спадщину за законом від 08.12.1978 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 5Дн-19973, відповідно якого позивач ОСОБА_1 успадкувала ? частини будинку, а ОСОБА_3 - ? частини вказаного будинку.

Згідно вказаного свідоцтва, житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 913 кв.м., має загальну житлову площу 13,7 кв.м. та наступні допоміжні будівлі: літня кухня під літ. Б, сарай під літ. В., сарай під літ. Г, туалет під літ. Д, сарай під літ. Е, льох.

ОСОБА_3 була зареєстрована в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 23.03.1979 року. Однак, фактично ОСОБА_3 проживала тільки кілька тижнів після смерті ОСОБА_4, після чого переїхала.

Подальше місце проживання ОСОБА_3 невідоме.

Разом з тим, відомо, що ОСОБА_3 було змінено прізвище на ОСОБА_3. В подальшому (ймовірно 06.06.1980 ) у відділі РАЦС Московського району м.Києва зареєстровано ще один шлюб з невстановленою особою (ймовірне прізвище ОСОБА_3).

Невдовзі ОСОБА_3. померла під прізвищем ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємців не лишилося, спадщина не відкривалася.

Так, з часу смерті батька (1978 року) позивач постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком та проживає у ньому (включаючи ? частку, що належить її мачусі), сплачує податки, комунальні послуги, робить ремонт, підтримує стан усього будинку.

Ще до смерті батька, місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. З 05.12.1989 р. по 20.09.2011 р. позивач була зареєстрована за адресою: реєстрації її чоловіка, однак фактично вона з сім'єю постійно проживали та користувалися будинком АДРЕСА_1. Позивач зареєструвала своє місце проживання у будинку АДРЕСА_1.

Приблизно до 1982 року з дозволу позивача у будинку також проживали її брати з сім'єю.

Таким чином, позивач майже 39 років постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком АДРЕСА_1, включаючи ? частку, що належить ОСОБА_3., яка є невідокремленою частиною будинку (адже в натурі частки не виділялися).

Постійне, добросовісне, відкрите те безперервне володіння усім будинком АДРЕСА_1, включаючи ? частку, що належала ОСОБА_3., підтверджується квитанціями про оплату податків та комунальних послуг за будинок АДРЕСА_1, а саме:

-податкові повідомлення про сплату земельного податку та квитанції про їх оплату;

-заява-звернення на опломбування лічильника від 2014 року;

-квитанція на одержання платежів обов'язково окладеного страхування від 23.03.1985 р.

-квитанції про оплату комунальних послуг.

Оскільки, на момент набуття позивача права на ? частини будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3. 1/6 частини не була у успадкована за відсутністю спадкоємців, відумерлою спадщина не визнавалась, відповідно хто є власником спірної частки та про відсутність підстав набуття права власності позивач не знала та не могла знати.

Як вбачається зі свідоцтва та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7 від 25.07.2017 р., у вказаних документах наявні розбіжності, у зазначенні по-батькові ОСОБА_3: у першому випадку вказано «ОСОБА_3», а у другом «ОСОБА_3».

При цьому вказані розбіжності унеможливлюють точне визначення приналежності свідоцтва конкретні особі.

Листом Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 07.08.2017 року № 5436/16.3.-09 повідомлено, що за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть ОСОБА_3 № 1151, складений 19.11.1994 року Дарницьким районним у м.Києві відділом ДРАЦ ГТУЮ у м.Києві. Вказана особа померла у м.Києві 15.11.1994 року.

Встановленню у судовому порядку підлягає факт щодо належності правовстановлюючого документів - свідоцтва, виданого на імя ОСОБА_3, проживаючої в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на підставі свідоцтва.

Так, встановлення вищевказаного юридичного факту є необхідним позивачу з метою подальшого вирішення питання щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на ? частину будинку, належного ОСОБА_3 на підставі свідоцтва.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про день розгляду справи повідомлялась належним чином. Причина її неявки суду не відома.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1. є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 04.04.1979 р.

16 лютого 1978 року батько позивача ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7 від 25.07.2017 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 05.12.1978 року.

Після смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями позивач та дружина ОСОБА_3 До складу спадщини увійшов будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину про право на спадщину за законом від 08.12.1978 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 5Дн-19973, відповідно якого позивач ОСОБА_1 успадкувала ? частини будинку, а ОСОБА_3 - ? частини вказаного будинку.

Згідно вказаного свідоцтва, житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 913 кв.м., має загальну житлову площу 13,7 кв.м. та наступні допоміжні будівлі: літня кухня під літ. Б, сарай під літ. В., сарай під літ. Г, туалет під літ. Д, сарай під літ. Е, льох.

ОСОБА_3 була зареєстрована в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 23.03.1979 року. Однак, фактично ОСОБА_3 проживала тільки кілька тижнів після смерті ОСОБА_4, після чого переїхала.

Подальше місце проживання ОСОБА_3 невідоме.

Разом з тим, відомо, що ОСОБА_3 було змінено прізвище на ОСОБА_3. В подальшому (ймовірно 06.06.1980 ) у відділі РАЦС Московського району м.Києва зареєстровано ще один шлюб з невстановленою особою (ймовірне прізвище ОСОБА_3).

Невдовзі ОСОБА_3. померла під прізвищем ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємців не лишилося, спадщина не відкривалася.

Так, з часу смерті батька (1978 року) позивач постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком та проживає у ньому (включаючи ? частку, що належить її мачусі), сплачує податки, комунальні послуги, робить ремонт, підтримує стан усього будинку.

Ще до смерті батька, місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. З 05.12.1989 р. по 20.09.2011 р. позивач була зареєстрована за адресою: реєстрації її чоловіка, однак фактично вона з сім'єю постійно проживали та користувалися будинком АДРЕСА_1. Позивач зареєструвала своє місце проживання у будинку АДРЕСА_1.

Приблизно до 1982 року з дозволу позивача у будинку також проживали її брати з сім'єю.

Таким чином, позивач майже 39 років постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком АДРЕСА_1, включаючи ? частку, що належить ОСОБА_3., яка є невідокремленою частиною будинку (адже в натурі частки не виділялися).

Постійне, добросовісне, відкрите те безперервне володіння усім будинком АДРЕСА_1, включаючи ? частку, що належала ОСОБА_3., підтверджується квитанціями про оплату податків та комунальних послуг за будинок АДРЕСА_1, а саме:

- податкові повідомлення про сплату земельного податку та квитанції про їх оплату;

- заява-звернення на опломбування лічильника від 2014 року;

- - квитанція на одержання платежів обов'язково окладеного страхування від 23.03.1985 р.

- Квитанції про оплату комунальних послуг.

Оскільки, на момент набуття позивача права на ? частини будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3. 1/6 частини не була у успадкована за відсутністю спадкоємців, відумерлою спадщина не визнавалась, відповідно хто є власником спірної частки та про відсутність підстав набуття права власності позивач не знала та не могла знати.

Як вбачається зі свідоцтва та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7 від 25.07.2017 р., у вказаних документах наявні розбіжності, у зазначенні по-батькові ОСОБА_3: у першому випадку вказано «ОСОБА_3», а у другом «ОСОБА_3».

При цьому вказані розбіжності унеможливлюють точне визначення приналежності свідоцтва конкретні особі.

Листом Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 07.08.2017 року № 5436/16.3.-09 повідомлено, що за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть ОСОБА_3 № 1151, складений 19.11.1994 року Дарницьким районним у м.Києві відділом ДРАЦ ГТУЮ у м.Києві. Вказана особа померла у м.Києві 15.11.1994 року.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, і сама позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач з 1978 року постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 зробивши в ньому ремонт за власні кошти. За час проживання в будинку нікуди не виїздила; іншого житла не має.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Вказані вище обставини свідчать про відкритість та безперервність володіння ОСОБА_1 чужим майном, а саме ? частиною будинку АДРЕСА_1 яка в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки на праві приватної власності не за ким зареєстрована не була, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось.

Враховуючи викладене у суду є законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на ? частини будинку АДРЕСА_1 у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 328,344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 8 грудня 1978 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д., на одну четверту частину жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_3, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_4, - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на одну четверту частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя