Справа № 343/1090/17
Провадження № 22-ц/779/388/2018
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю апелянта та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушенняза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 26 грудня 2017 року під головуванням судді Андрусіва І.М. в м. Долина,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 наніс йому тілесні ушкодження. Вироком Долинського районного суду від 23 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Неправомірними діями ОСОБА_2 завдано ОСОБА_1 матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у спричиненні тілесних ушкоджень, в результаті чого він з 26 травня 2016 року до 17 червня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Долинської центральної районної лікарні. За час лікування він поніс витрати на суму 3263,80 гривень. Також ним витрачено значні кошти на придбання медикаментів, а також на проходження комп'ютерної томографії, всього на загальну суму 2332,10 гривень. Таким чином, на своє лікування потратив 5595,90 гривень. Під час лікування був змушений їздити на консультації та на комп'ютерну томографію в м. Івано-Франківськ, а також дотримуватись покращеного харчування для реабілітації, зміцнення організму, відновлення сил та відповідного одужання, у зв'язку із чим також потратив значні кошти. Знаходячись на стаціонарному лікуванні, не мав можливості працювати на роботі та належним чином утримувати домашнє селянське господарство. В результаті чого, сім"я була позбавлена фінансового та матеріального забезпечення з його боку.

Також ОСОБА_2 завдано йому і моральної шкоди, яка полягає у спричиненні моральних та фізичних страждань які виразилися у негативних змінах у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. В момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я та життя. Розмір відшкодування вказаних вище моральних страждань оцінив у 40 000 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 26 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3980,30 грн. матеріальної шкоди, 4000,00 гривень моральної шкоди та 6294,91 гривень понесених документально підтверджених судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення необґрунтованим, оскільки надані ОСОБА_1 докази суд оцінив неправильно.

Як зазначає апелянт, в судовому засіданні досліджувалась довідка (накладна) №76 від 05.12.2016 року і встановлено, що вона є копією накладної №79, незважаючи на те, що сума, зазначена в ній є різними, тому що отримана, як стверджував сам ОСОБА_1, значно пізніше і ціни змінились. І ця накладна була видана в час коли ОСОБА_1 уже не проходив лікування, проте суму коштів, яка вказана в ній враховував як суму матеріальних збитків.

Це стосується і наданих копій касових чеків на суму 2332,20 грн. їхнє погодження як і саме призначення невідоме, так само як не зазначено їх найменування у листку призначень лікаря Долинської ЦРЛ, на підставі якого видана довідка №50 де вказано, які медичні препарати хворому прописав лікуючий лікар.

Апелянт не може погодитись із сумою моральної шкоди 4000 грн., яку суд присудив стягнути. ОСОБА_1 не навів жодних доказів фізичних чи моральних страждань.

Сума підтверджених судових витрат в розмірі 6294 грн. 91 коп. теж не відповідає реально понесеним витратам, тому просить їх дослідити в судовому засіданні.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1620 грн. 20 коп. матеріальної шкоди, 500 грн. моральної шкоди та стягнути визначену судом апеляційної інстанції суму судових витрат.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, його представника та представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 грн. (а.с. 8).

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, оскільки вироком суду встановлено, що злочинними діями відповідача, позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду, ця обставина є обов'язковою для суду при розгляді даної справи.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З даних копії з історії хвороби стаціонарного хворого №3246, виданого Долинською ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 26 травня по 17 червня 2016 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій носа (а.с. 9).

У відповідності до довідки №50 від 12.07.2016 року, виданої лікуючим лікарем Долинської ЦРЛ встановлено, що ОСОБА_1, знаходячись на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 26 травня по 17 червня 2016 року, отримав лікування за власні кошти (а.с.10).

Позивач до матеріалів справи подав квитанції на придбання ліків та проїзд до лікарні в м. Івано-Франківськ, які ним придбано і зазначив, що поніс 5663,90 грн матеріальних витрат (1643,60 грн.+1620,20 грн.+ 2332,10 грн. +68,00 грн.) (а.с.11-18).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково такі вимоги, прийшов до висновку про задоволення даних позовних вимог на суму 3980,30 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що частково є недоведеними і такі вимоги, оскільки надані ОСОБА_1 як доказ усі касові чеки, крім чеку про проходження комп'ютерної томографії в розмірі 500 грн (а.с. 13), не є належним доказом, який стверджував би про те, що саме потерпілим під час перебування на лікуванні придбавалися інші ліки, зазначені у цих чеках, які є нечитабельні.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позивачем доведено в суді понесену ним матеріальну шкоду в розмірі 2120,20 грн, яка складається з вартості ліків в сумі 1620.20 грн та 500 грн за комп'ютерну томографію.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вважав за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Судом першої інстанції правильно встановлено що відповідач вчиненим злочином, завдав позивачу моральних та фізичних страждань, які позначили негативні зміни у його житті. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, позивач зазначає, що відчуває приниження людської гідності, образу, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до скоєння, зневагу перед сім'єю, руйнацію сім'ї та сімейних цінностей. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, і вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також того, що на утриманні позивача є п'ятеро неповнолітніх дітей, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачу були заподіяні моральні страждання, тому моральну шкоду визначив у розмірі 4 000 грн і стягнув з відповідача.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України суд враховує чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Визначаючи розмір судових витрат, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: 2 500 грн на правову допомогу адвоката згідно квитанції від 23.06.2017 року; 2 964,91 грн на правову допомогу адвоката згідно квитанції від 26.12.2017 року; 650 грн сплаченого судового збору та 180 грн витрат за оголошення в газеті про виклик відповідача та розгляд справи (всього 6 294,91 грн).

Суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2964,91 грн. на правову допомогу адвоката згідно квитанції від 26.12.2017 року не підлягають задоволенню, оскільки їх розмір не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та з урахуванням задоволеної частини таких вимог, тому у стягненні цих витрат слід відмовити. З урахуванням вищенаведеного стягненню підлягають судові витрати в розмірі 3330 грн.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає зміні в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення моральної шкоди, постановлено судом з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують його законності і обґрунтованості і підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 26 грудня 2017 року в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2120,20 грн (дві тисячі сто двадцять гривень 20 коп) матеріальної шкоди та 3330 грн (три тисячі триста тридцять гривень) понесених судових витрат.

Рішення в частині стягнення моральної шкоди залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин