БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1528/17
Провадження № 2/497/48/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем ОСОБА_3, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають з травня 2017 року, збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 27.07.2010 року, що проживають з матір'ю - позивачем ОСОБА_1.

Сторони у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, відповідач заперечує проти розірвання шюбу.

Суд, розглянувши позовні вимоги, дослідивши надані докази та матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 10.12.2003 року Василівською сільською радою Болградського району Одеської області (свідоцтво про одруження І-ВЛ №188593 від 10.12.2003 року, актовий запис №25).

Від цього шлюбу в сторін народилися спільні діти - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження І-ЖД №180956, видане 10.12.2003 р. Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №47) та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження І-ЖД №225543, видане 20.08.2010р. Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №31).

Сторони надали суду заяви, позивач просить не надавати їм строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу, відповідач заперечує проти розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач заперечує проти задоволення позову, проте, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам позивача, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір.

Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про місце проживання дитини, з представлених суду відомостей, - не вбачається, а також не вбачається з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України.

Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує те, що сторонам відомі норми чинного законодавства наслідки розірвання шлюбу судом, а саме:

- згідно ч.2 ст.114 СК України, в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

- частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили.

Керуючись ст.ст.104,105,110,112 СК України, ст.ст.12,80,263-265,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що був зареєстрований 10.12.2003 року Василівською сільською радою Болградського району Одеської області (свідоцтво про одруження І-ВЛ №188593 від 10.12.2003 року, актовий запис №25).

Рішення суду може бути оскаржене зацікавленими особами до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 19.03.2018 року.

Суддя А.В.Кравцова