Справа № 2-269/11 Провадження № 22-ц/795/220/2018 Головуючий у I інстанції Карапиш Т. В. Доповідач - Кузюра Л. В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Губар В.С., Шитченко Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

стягувачі: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів, Військова частина НОМЕР_1 ,

боржники: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

посадова особа державної виконавчої служби: начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області П`ятниця Сергій Миколайович,

особи, які подали апеляційні скарги: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

оскаржується ухвала Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2017 року у цивільній справі за скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів на дії посадової особи Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо скасування постанови про результати перевірки виконавчого провадження від 06 грудня 2016 року № 38/02/36/12, визнання неправомірною бездіяльності начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та зобов`язання посадових осіб вжити передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення; прізвище судді: Карапиш Т.В.; місце ухвалення: м. Ічня; дата складання повного тексту ухвали: 11 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів звернувся до суду із скаргою на рішення начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області П`ятниці С.М. 06 грудня 2016 року, яким останній сприяв протиправній бездіяльності начальника Ічнянського відділу державної виконавчої служби відносно примусового виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року, постановленого Ічнянським районним судом на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів від 04 листопада 2011 року щодо звільнення відповідачами земельної ділянки, належної на праві користування військовій частині.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2017 року скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів задоволено, скасовано постанову № 38/02/36/12 від 06 грудня 2016 року, винесену начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області П`ятницею С.М. за результатом перевірки виконавчого провадження. Визнано бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області П`ятниці С.М. неправомірною. Зобов`язано начальника Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, до виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що всупереч приписам ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Настичем Р.М. до цього часу безпідставно не прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві, чим фактично надано незаконну перевагу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів та Військовій частині НОМЕР_1 , які є державним військовим формуванням і фактично уособлюють державу. Вважають, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали в частині: «зобов`язати начальника Ічнянського районного суду відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області, до виконання» взагалі суперечить фактичним обставинам справи, оскільки вказаний виконавчий документ вже прийнятий і перебуває на виконанні в Ічнянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області.

Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в апеляційній скарзі на ухвалу суду просило її скасувати та відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що виконавче провадження на сьогоднішній день знаходиться на примусовому виконанні у відділі виконанні державної виконавчої служби, державним виконавцем вжито всі належні дії, передбачені чинним законодавством України, щодо виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року , а тому скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів є необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів просив апеляційну скаргу вказаних осіб залишити без задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують бездіяльність органів ДВС, зловживають своїми процесуальними правами, стверджувалось про те, що їх апеляційна скарга має на меті подальше затягування виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.11.2011 року та покладення витрат на проведення виконавчих дій на рахунок бюджетної установи, а саме, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, що фактичного призведе до несення збитків державі.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що фактично має на меті подальше затягування виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.11.2011 року, що є зловживанням своїми процесуальними правами в розумінні ст. 44 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення та зміну ухвали суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року було зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити від будівлі магазину самовільно зайняту цією будівлею земельну ділянку загальною площею 0,0128 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить на праві постійного користування в/ч НОМЕР_1 , а також привести земельну ділянку до попереднього стану (том 1, а.с.149).

Постановою державного виконавця від 22 червня 2012 року було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року та надано боржникам термін для добровільного виконання рішення суду до 10 липня 2012 року ( том 2, а.с.259).

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2012 року було роз`яснено, що звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , має відбутися шляхом знесення будівлі магазину (том 1, а.с.214).

Оскільки рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року не було виконано боржниками в строки, встановлені статтею 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було здійснено перевірки, відповідно до п. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», та складено акти від 05 листопада 2012 року та 16 жовтня 2013 року про невиконання боржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рішення суду № 2-269/11, в зв`язку з чим було накладено штраф та 08 квітня 2014 року направлено до Ічнянського РВ УМВС України в Чернігівській області подання про притягнення боржників до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 382 КК України (том 2, а.с. 246, 262).

Постановою державного виконавця від 08 квітня 2014 року було закінчено виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 08.03.2011 року), яку ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2014 року було скасовано (том 1, а.с. 257).

24 лютого 2015 року начальником відділу ДВС було скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження - відновлено, так як ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04 лютого 2015 року дії державного виконавця відділу ДВС в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 08 квітня 2014 року було визнано неправомірними (том 1, а.с.263).

27 лютого 2015 року з метою визначення вартості робіт по демонтажу вищевказаного магазину державним виконавцем була винесена постанова про призначення експерта.

24 березня 2015 року виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 березня 2015 року на час касаційної перевірки законності ухвалених рішень, 30 червня 2015 року дане виконавче провадження відновлено, оскільки 20 травня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ розглянута та відхилена касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 лютого 2015 року.

29 вересня 2015 року до відділу ДВС надійшов лист від КЕВ м. Чернігів про те, що вони в якості суб`єкта господарювання відповідно до ст. 11, ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» готові надати необхідну техніку та провести зазначені в рішенні роботи по звільненню самовільно зайнятої вищевказаної ділянки.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року було встановлено порядок виконання рішення суду від 04 листопада 2011 року шляхом укладення з будівельною організацією договору на виконання робіт з демонтажу будівлі магазину. Також даною ухвалою передбачено, якщо боржниками у добровільному порядку не буде звільнено приміщення магазину від своїх речей, майном розпорядитися відповідно до вимог чинного законодавства України та Закону України «Про виконавче провадження» (том 3, а.с. 92).

14 березня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про залучення експерта Чернігівської регіональної торгово-промислової палати (том 3, а.с. 70) для визначення вартості робіт по демонтажу магазину та згідно платіжного доручення від 19 травня 2016 року за проведення експертизи КЕВ м. Чернігів було сплачено кошти в розмірі 7776 гривень 00 копійок.

Відповідно висновку експерта № С-114 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року вартість демонтажу будівлі магазину, розташованої в АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертного обстеження складає 203045 грн. 00 коп. (а.с.50-54), які згідно листа Відділу ДВС від 02 листопада 2016 року було запропановано сплатити скаржнику, як авансування витрат виконавчого провадження, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», що набрав законної сили 05 жовтня 2016 року (том 3, а.с.50-60).

15 листопада 2016 року до відділу ДВС надійшов лист КЕВ м. Чернігів щодо відмови авансування додаткових витрат виконавчого провадження.

На підставі скарги КЕВ м. Чернігів від 12 жовтня 2015 року на бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Ічнянського РУЮ начальником Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Чернігівській області П`ятницею С.М. було здійснено перевірку законності виконавчого провадження № 33232343, та винесено постанову від 06 грудня 2016 року, згідно якої дії головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Настича Р.М. визнано такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язано провести виконавчі дії щодо завершення виконавчого провадження в порядку, передбаченому Закону України «Про виконавче провадження».

КЕВ м. Чернігів звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області П`ятниці С.М., посилаючись на те, що всупереч припису ст.. 11 Закону України «Про виконавче провадження», якою прописано обов`язки державного виконавця, дії ДВС з виконання рішення суду щодо звільнення земельної ділянки від майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не призвели до його виконання, однак начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області П`ятницею С.М. було прийнято неправомірно постанову від 06 грудня 2016 року на санкціювання завершення державним виконавцем виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, суд першої інстанції виходив з того, що постанова начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області П`ятниці С.М. від 06 грудня 2016 року про результати перевірки виконавчого провадження, згідно якої зобов`язано головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Настича Р.М. провести виконавчі дії щодо завершення виконавчого провадження, була винесена безпідставно, оскільки рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року протягом тривалого часу не було приведено до виконання.

З висновком про неправомірність постанови начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області П`ятниці С.М. від 06 грудня 2016 року з наведеного мотиву в цілому погоджується апеляційний суд, оскільки відповідно до п.8 частини першої ст.. 49 Закону України «Про виконавче провадження», під час дії якого було розпочато виконавчі дії, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано було зазначено, що Прикінцеві та Перехідні положення до ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачають, що скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно довідки, виданої начальником Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 21 березня 2017 року, КЕВ м. Чернігів є бюджетною установою Міністерства оборони України, має ознаку неприбутковості 0002, утримується повністю за рахунок державного бюджету України. Відповідно до п. 1 ст. 23 БКУ будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення та виділених асигнувань, які призначаються відповідно ЗУ «Про державний бюджет України». Відповідно до кошторису на 2017 рік від 03 лютого 2017 року кошторисні призначення (асигнування) на авансування додаткових витрат виконавчого провадження, як і попередня оплата, відповідно до Постанови КМУ від 23 квітня 2014 року № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», не передбачені (а.с.162).

Виходячи з наведеного, судом було вірно зазначено, що виконавчий лист № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, було направлено до виконавчої служби для виконання в період дії Закону України «Про виконавче провадження», чинного станом на 10 травня 2012 року, а отже застосування ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності лише 05 жовтня 2016 року, щодо авансування витрат виконавчого провадження за рахунок стягувачів є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 6 та п.7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ « Про виконавче провадження» за № 1404-19 від 02 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, мають бути завершеними в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом. Крім того, порядок повернення самовільно зайнятих земельних ділянок врегульовано положеннями ст. 212 ЗК України і приписами наведеної норми передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, має здійснюватись за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Разом з тим, апеляційний суд знаходить, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, виходячи з такого.

Положеннями ч. 2 ст. 387 ЦПК України, (в редакції 2004 року), які були чинними на час постановлення ухвали, було передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Вирішуючи скаргу по суті, суд першої інстанції, всупереч положень наведеної норми процесуального закону, постановив ухвалу про скасування постанови № 38/02/36/12 від 06 грудня 2016 року, винесеної начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області П`ятницею С.М. за результатами перевірки виконавчого провадження, в той час, коли закон передбачає можливість визнання її неправомірною.

Водночас, суд першої інстанції визнав неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області П`ятниці С.М. без посилання на те, про яку бездіяльність йде мова з огляду на ту обставину, що скаржником оскаржувалось рішення (постанова) зазначеної посадової особи державної виконавчої служби, прийняте за результатами перевірки виконавчого провадження.

В наведеній частині ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи та приписам ст.. 212, 213, 387 ЦПК України.

Крім того, в резолютивній частині ухвали суд першої інстанції зобов`язав начальника Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, до виконання, незважаючи на те, що начальник Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області не був залучений скаржником у даній справі у якості суб`єкта оскарження, а також без врахування тієї обставини, що виконавчий лист фактично перебуває на виконанні у головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Настича Р.М. і повторне його прийняття за таких обставин суперечитиме положенням Закону України «Про виконавче провадження».

В мотивувальній частині ухвали наведена позиція суду аргументована тим, що оскільки суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою, за таких обставин суд вважає за необхідне зобов`язати начальника Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, до виконання.

Наведена аргументація, на думку апеляційного суду, підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали суду, оскільки вона суперечить змісту ч.2 ст. 387 ЦПК України, якою передбачено, що усунення порушення або поновлення порушених прав чи свобод скаржника має бути наслідком встановлення судом обґрунтованості скарги та визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи неправомірними. Разом з тим, при зверненні до суду зі скаргою, скаржником не ставились питання про визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності зазначених посадових осіб взагалі.

У зв`язку з наведеними обставинами, апеляційний суд вважає за можливе ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2017 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини останній абзац та виклавши резолютивну частину ухвали у новій редакції.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2017 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини останній абзац наступного змісту:

«Разом з тим, оскільки суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих, дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою, а тому за таких обставин суд вважає за необхідне зобов`язати начальника Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, до виконання.»

та викласти резолютивну частину ухвали у наступній редакції:

Скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів задовольнити частково.

Постанову № 38/02/36/12 від 06 грудня 2016 року, винесену начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області П`ятницею Сергієм Миколайовичем за результатом перевірки виконавчого провадження (номер за Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень 33232343) визнати неправомірною.

В іншій частині вимог скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, перебіг зазначеного строку обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: