Справа № 361/7372/16-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/790/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 53 15.03.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Олійника В.І., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

З 15 вересня 2014 року позивач став працювати в ДП «Укрспирт». 02 червня 2015 року його переведено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу організації претензійно-позовної роботи управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт».

Згідно з наказом № 361-к від 11 листопада 2016 року позивача згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Позивач вважає звільнення безпідставним і таким, що не відповідає вимогам статей 2-1, 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України. З моменту прийняття відповідачем рішення про скорочення штату працівників і до часу введення в дію штатного розпису у новій редакції на роботу до ДП «Укрспирт» прийнято близько 35 нових працівників, в тому числі і провідних юрисконсультів. Затвердження штатного розпису в новій редакції не змінило основних завдань і функцій управління юридичного забезпечення, в якому працював позивач, а виразилося лише у формальній зміні його назви. Затвердження та введення в дію штатного розпису ДП «Укрспирт» в новій редакції проведено лише з метою усунення із займаних посад небажаних працівників, посада заступника начальника управління - начальника відділу, яку займав позивач, скорочена не була. Відповідач знехтував його переважним правом на залишення на роботі, а також не запропонував усі вакантні посади, наявні у ДП «Укрспирт», та здійснив звільнення, незважаючи на незгоду первинної профспілкової організації апарату управління ДП «Укрспирт».

Окрім наведеного позивач також зазначав, що у зв'язку із незаконним звільненням йому було завдано моральної шкоди, що полягала у приниженні його честі та гідності, діловій репутації.

З урахуванням збільшення позовних вимог позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ДП «Укрспирт» про звільнення позивача з роботи; поновити його на посаді, яку він займав до незаконного звільнення; стягнути з ДП «Укрспирт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2016 року, а також моральну шкоду у розмірі 230 400 грн. 00 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано незаконним і скасовано наказ про звільнення позивача, поновлено його на посаді, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 468 425 грн. 70 коп. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів, а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2відмовити в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що суд дійшов хибного висновку про те, що вимоги щодо порушення трудового законодавства відповідачем під час звільнення позивача з роботи є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вказує, що скорочення чисельності та штату працівників фактично було проведено, а суд не має права вирішувати питання доцільності такого скорочення. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зміна чисельності та штату працівників відповідача була ним лише формально задекларована, а фактично проведена не була. Окрім того, при проведенні звільнення було допущено ряд порушень передбаченої для цього чинним законодавством процедури, що також унеможливлює визнання дій роботодавця законними.

З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та обґрунтованою. В ході розгляду справи судом було беззаперечно встановлено, що після прийняття відповідачем рішення про скорочення чисельності та штату працівників ним було прийнято до скорочуваних підрозділів ряд працівників, в тому числі й на посади, які міг зайняти позивач. При цьому відбулася лише формальна зміна назви підрозділу, де працював позивач до звільнення, однак його структура, завдання та функції не змінилися. Аналогічні посадові обов'язки тим, що виконував позивач до звільнення, були встановлені й для посади начальника новоствореного підрозділу. За таких умов фактично здійснення реорганізації відповідача не відбулося, роботодавець обмежився лише формальною зміною назви управління та відділів без зміни їх функцій та структури, відтак звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України не може вважатися законним, що й було встановлено судом першої інстанції. При цьому суд не давав оцінки доцільності проведення скорочення чисельності та штату працівників відповідача, а оцінював лише питання реальності проведення такого скорочення та фактичного його здійснення.

Окрім наведеного, відповідачем при звільненні позивача було допущено й ряд порушень передбаченої законом для цього процедури, зокрема щодо виконання обов'язку роботодавця по працевлаштуванню працівників, які вивільняються, а також погодження звільнення з профспілковою організацією. Як було встановлено судом в ході розгляду справи, при вивільненні позивача йому не було запропоновано інших вакантних посад, що були вільні у роботодавця, як і не було враховано відсутність згоди на таке вивільнення профспілкового органу, членом якого є позивач. Суд критично відноситься до посилань відповідача на невмотивованість позиції профспілки, так як це прямо суперечить матеріалам справи, чому суд також дав відповідну оцінку. Звернув увагу суд й на ту обставину, що звільнення позивача відбулося у день, коли він перебував у стані тимчасової непрацездатності, що також свідчить про порушення відповідачем порядку звільнення працівників.

Оскільки звільнення позивача з займаної ним посади було проведено з порушенням вимог закону, суд першої інстанції у повній відповідності до вимог чинного законодавства України прийшов до висновку про обґрунтованість вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу ДП «Укрспирт» про звільнення позивача з посади та поновлення його на роботі.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів не може погодитися з позицією апелянта щодо невідповідності визначеної судом першої інстанції суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розрахунок такої суми було здійснено згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого1995 року № 100, а доводи апелянта щодо порядку нарахування такої середньої заробітної плати, періоду нарахування та сум, які мають бути включені до розрахунку, прямо суперечать вищевказаному порядку.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду й невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та вимогам закону й в частині вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Позиція суду з цього приводу відповідає як вимогам закону, так і принципам розумності та справедливості.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: В. І. Олійник

А.С. Сержанюк