Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 317/2613/16Головуючий у 1-й інстанції Сакоян Д.І.
Пр. № 22-ц/778/60/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» (надалі ОСОБА_4) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.04.2008 року станом на 30.04.2016 року у розмірі 38134,59 грн., яка складається з: 5210,40 грн. заборгованість за кредитом; 27870,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1804,03 грн. штраф (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, та судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року (т.2 а.с.59-73) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.04.2008 р. у розмірі 11727,91 грн., яка складається з наступного: 5210,40 грн. заборгованість за кредитом; 6417,51 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір в розмірі 459,92 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Банку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.2 а.с.77-80) просив рішення суду першої інстанції змінити в частині задоволення судом позовних вимог, відмовивши у стягненні вищезазначених сум, а також змінити рішення в частині стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача, виключивши цей пункт з резолютивної частини рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження у цій справі відкрито (т.с. 2 а.с. 87), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 89).

У судовому засіданні 06 липня 2017 року розпочато розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 100-101) заслухано доповідь судді доповідача, пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 104-105) з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено, призначено у цій справі судово психіатричну експертизу, на розвязання якої поставлено такі запитання: - чи страждає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 хронічним, стійким психіатричним розладом, яким саме та з якого часу? - чи міг ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час здійснення платежу 21 жовтня 2013 року в силу психічного розладу здоровя, віку чи стану здоровя розуміти значення своїх дій та керувати ними? проведення експертизи доручено експертам КУ«Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР (вул. Оріхівське шосе, 10 А м. Запоріжжя), для проведення експертизи КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР надано експертам матеріали цієї цивільної справи ЄУН № 317/2613/16 у 2 (двох) томах, які у тому числі містять завірені копії медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 із КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР (т.с. 1 а.с. 243-249) та із КУ «Запорізька центральна районна лікарня» ЗОР (т.с. 1 а.с. 199-205); попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків у відповідності до ст.ст. 384, 385 КК України; встановлено строк проведення експертизи - 2 (два) місяці; провадження у цій справі зупинено на час проведення експертизи.

19 серпня 2017 року апеляційному суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи № 423 від 03.08.2017 року (т.с. 2 а.с. 119-125), за змістом якого: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з липня 2012 року по теперішній час виявляє ознаки психічного розладу у формі деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (атрофія головного мозку, нейросифіліс); ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час здійснення платежу 21.10.2013 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (атрофія головного мозку, нейросифіліс), він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 126) апеляційне провадження у цій справі відновлено, справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаженості судді доповідача та колегії суддів апеляційного суду, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом працює фактично 20 суддів, 13 з яких в судовій палаті з розгляду цивільних справ), та відпустки судді-доповідача і колегії суддів у період з 14 вересня по 17 жовтня 2017 року включно (т.с. 2 а.с. 131).

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 21 грудня 2017 року (т.с. 2 а.с. 135) заслухано додатковій пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, досліджено вищезазначений висновок експертизи та оголошено перерву у розгляді цієї справи у звязку із витребуванням у Банку ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с.137) розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором № б/н від 02.04.2008 року станом на 30.04.2016 року без урахування вищезазначеного платежу від 21.10.2013 року з урахуванням трирічного (для заборгованості за кредитом та відсотками, комісією) та однорічного (для пені та штрафів) строків позовної давності із зазначенням конкретних складових заборгованості.

Банком на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду надано письмові пояснення разом із розрахунком (т.с. 2 а.с. 143-148).

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 надав апеляційному суду додаткові письмові пояснення у цій справі (т.с. 2 а.с. 154-159).

Заслухавши у судовому засіданні 22 березня 2018 року доповідь судді-доповідача, пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував, у тому числі в частині відмови у задоволення його позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

Згідно із 374 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

-залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1);

-скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п.2).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку частково у цій справі, керувався ст.ст. 3, 10 - 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку лише в частині їх задоволення.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (15 березня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_4 має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 у цій справі вищезазначеної заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2008 р., зокрема: 5210,40 грн. заборгованості за кредитом; 6417,51 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1100,00 грн. заборгованості за пенею, яка заявлена Банком в межах строків позовної давності за основною сумою боргу (тіла кредиту і відсотків з урахуванням виправленої судом першої інстанції арифметичної помилки Банку по відсотках, та враховуючи звернення Банку до суду із вищезазначеним позовом у червні 2016 року поштою (конверт з відміткою від 05.06.2016 року (т.с. 1 а.с. 30) та останній платіж відповідача у сумі 2000,00 грн. 21.10.2013 року.

Проте, суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл між сторонами у цій справі судових витрат допустився помилки.

Оскільки, у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи у цій частині, та зокрема: не звернув належної уваги на довідку МСЕК відносно відповідача, яка дійсна до 06.08.2019 року, наявну у матеріалах цієї справи (копія т.с. 1 а.с. 196), за змістом якої відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, а, відповідно, в силу вимог Закону України «Про судовий збір» є особою, яка звільнена від сплати останнього у цій справі.

А тому, в разі часткового задоволення позовних вимог Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, мав компенсувати Банку судовий збір, сплачений ним при подачі вищезазначеного позову у цій справі (платіжне доручення на суму 1378,00 грн. а.с. 1), за рахунок держави пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку.

Решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як відповідача у цій справі, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно виходив у цій справі із презумпції правомірності вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі.

Оскільки, за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач не виконував належним чином своїх забов'язань за вищезазначеним кредитним договором, тому має місце вищезазначена заборгованість, яку суд першої інстанції й стягнув своїм рішенням у цій справі в оскаржуємій частині.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Крім того, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

В силу вимог ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві до неї.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, є висновок судово-психіатричної експертизи, призначеної апеляційним судом за клопотанням представника відповідача у цій справі, №423 від 03.08.2017 року (т.с. 2 а.с. 119-125), за змістом якого: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з липня 2012 року по теперішній час виявляє ознаки психічного розладу у формі деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (атрофія головного мозку, нейросифіліс); ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час здійснення платежу 21.10.2013 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (атрофія головного мозку, нейросифіліс), він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Проте, останнім не спростовуються правильні висновки суду першої інстанції у цій справі в частині суми заборгованості, яка була стягнута за рішенням суду в оскаржуємій частині з відповідача на користь Банку.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком, що відповідає строку дії картки 03/16 року (довідка Банку а.с. 105).

Банк звернувся до суду першої інстанції у цій справі поштою у червні 2016 року (конверт а.с. 30), тобто до закінчення строку виконання основного зобовязання.

Крім того, платіж у сумі 2000,00 грн. на погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором відповідача ОСОБА_2 перед Банком, який начеб - то був здійснений сестрою відповідача ОСОБА_5 (допитана як свідок у цій справі судом першої інстанції т.с. 1 а.с.48) з пенсії відповідача за вказівкою матері відповідача, який не був визнаний судом недієздатним, та який не був відкликаний стороною відповідача у подальшому у Банку, мав місце 21.10.2013 року (на час здійснення якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно висновку експертизи виявляв ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (атрофія головного мозку, нейросифіліс), не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними ) мав місце в межах загального трирічного строку позовної давності з дати звернення до суду із вищезазначеним позовом у червні 2016 року, тобто до червня 2013 року включно, яка підлягала стягненню у цій справі з відповідача на користь Банку у будь-якому випадку, оскільки, навіть, після березня 2016 року (строку закінчення договору строку дії картки) і до станом на 30.04.2016 року ОСОБА_4 мав право нараховувати проценти, пеню та штрафи згідно умов вищезазначеного договору та заявляти позовні вимоги про це у цій справі, оскільки зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а кошти за кредитним договором в належному розмірі відповідачем, як позичальником, Банку повернуто не було.

Щодо позовної давності за щомісячними платежами за вищезазначеним кредитним договором, то вбачається, що відповідач ОСОБА_2 постійно користувався вищезазначеною карткою: знімав кошти та погашав заборгованість, що підтверджується розрахунком Банку (т.с. 1 а.с. 6-14) та виписками Банку по рахунку відповідача (т.с. 1 а.с. 106-128, 139-150), тобто мало місце постійне переривання строку позовної давності за заборгованістю відповідача у вигляді тіла кредиту та відсотків (останній платіж 21.10.2013 року у сумі 2000,00 грн., який суд першої інстанції правильно прийняв до уваги у цій справі, ст. 254 ЦК України).

Також суд першої інстанції правильно вирішив питання у цій справі щодо розміру пені з урахуванням заяви відповідача про застосування однорічного строку позовної давності.

Описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі (щодо розміру пені та загальної суми заборгованості) не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом в незмінній частині, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у цій справі.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку судового збору в розмірі 459,92 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким судові витрати Банку, повязані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у розмірі 423,79 грн. компенсувати за рахунок держави; в решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині слід залишити без змін; в решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Також у разі часткового задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких понесених судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що відповідач ОСОБА_2, як особа з інвалідністю ІІ групи (т.с. 1 а.с. 196), в силу вимог Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 10, 88, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 367-368, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» судового збору в розмірі 459,92 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Судові витрати ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК», повязані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у розмірі 423,79 грн. компенсувати за рахунок держави.

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 28 березня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7