Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом 05.12.2017 року мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16.02.2013 року, від спільного життя мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Від частих суперечок і скандалів у неї погіршилось самопочуття і вона постійно перебуває у стані стресу, з 04.11.2017 року вона разом із дитиною проживає окремо від відповідача, вони припинили сімейно шлюбні відносини, ведення спільного господарства, примирення неможливо, шлюб носить формальний характер, тому просить його розірвати. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини та місця проживання дочки. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, інших осіб на утриманні не має, здорова та працездатна особа, тому просила стягнути з нього на свою користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, залишити дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживати разом із нею та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «ОСОБА_1 ОСОБА_2», визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею, стягнути з ОСОБА_3, на свою користь аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у справі ( судовий збір та витрати на правову допомогу).

Представник позивача, адвокат ОСОБА_5, в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, заперечень щодо вимог позивача не має.

Представник третьої особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, згідно довіреності у справі, ОСОБА_6 в судовому засіданні позов в частині визначення місця проживання дитини разом із матірю підтримала та зазначила, що відповідач на засіданні комісії органу опіки та піклування подав заяву про визнання даних вимог та не заперечував проти проживання дочки разом із матірю.

Суд, заслухавши учасників спрви, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрували шлюб 16.02.2013 року у Відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 103, від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом тривалого часу сімейно шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, сімя розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами.

Отже, суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу між ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає до задоволення, оскільки вони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, при цьому суд бере до уваги що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Мічурінськ Тамбовської області Росія, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а фактично проживає разом із дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди квартири від 01.11.2017 року, в якій створені усі належні умови для проживання малолітньої дитини. Позивач працює на посаді головного бухгалтера в ТОВ «РОСЕР», позитивно характеризується, має стабільне матеріальне становище. Малолітня відвідує ДНЗ КТ № 3 «Веселка» і не досягла віку та рівня розвитку, щоб висловити свою думку щодо місця проживання.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, 01.03.2018 року подав заяву про те, що не заперечує щодо проживання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1 ОСОБА_2.

Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради надав до суду висновок ( а.с. 32-33) щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1 ОСОБА_2.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, максимально враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1 ОСОБА_2.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є здоровим та працездатним, іншим особам аліменти не сплачує, добровільно матеріальної допомоги на дочку не надає та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дочку в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а відповідно до ч.1 ст. 142 цього Кодексу, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову.

Позивач сплатила при подачі позову до суду судовий збір за вимоги щодо розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. ( а.с. 1), відповідач заявив про визнання позову до початку розгляду справи по суті, тому суд повертає ОСОБА_1 ОСОБА_2 з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, згідно квитанції № 0.0.909048834.1 від 05.12.2017 року, в розмірі 320,00 грн., та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 320 грн. та судові витрати ( правнича допомога а.с. 30) в розмірі 1000, 00 грн., всього 1320,00 грн.

Позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову щодо стягнення аліментів згідно п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави стягується судовий збір в розмірі 320,00 грн. та 320,00 грн. за вимоги щодо визначення місця проживання дитини.

Керуючись ст.ст. 110, 112,113,114,155,157,160,161, 180 - 183 СК України, ст.ст. 12, 76 81, 206, 141, 142, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 16.02.2013 року у Відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 103, розірвати.

Прізвище позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити «ОСОБА_1 ОСОБА_2».

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1 ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7 Росія, аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2 судові витрати у справі в розмірі 1320,00 грн. ( одна тисяча триста двадцять грн. 00 копійок).

Повернути ОСОБА_1 ОСОБА_2 з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, згідно квитанції № 0.0.909048834.1 від 05.12.2017 року, в розмірі 320,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640,00 грн. в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_7