Справа № 397/791/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2018 року Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Пляка С.Л.,

при секретарі - Захаренко С.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду в сел. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Котляренко Юрій Іванович та ОСОБА_4 про визнання довіреності та розписки недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить: визнати недійсною довіреність, посвідчену 18.07.2012 року між нею та ОСОБА_2, приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Юрієм Івановичем, зареєстровану в реєстрі за №759; визнати недійсною розписку від 10.06.2012 року, укладену між нею та ОСОБА_2; призначити по справі судово почеркознавчу та технічну експертизу документу - розписки від 10.06.2012 року, укладеної між нею та ОСОБА_2.

В обгрунтування позову зазначила, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 24.05.2002 року, виданого на підставі розпорядження Знам'янської районної державної адміністрації від 24.05.2002 року № 186-р, вона являлась власником земельної ділянки площею 4,19 га в межах згідно з планом, розташованої на території Цибулівської сільської Ради, ділянка НОМЕР_2, яка була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 221.

Окрім того, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 17.05.2007 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2006 року № 1260, вона являлась власником земельної ділянки площею 4,05 га в межах зг ідно з планом, що розташована на території Цибулівської сільської Ради Знам'янського району ділянка НОМЕР_2, яка була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 10.

23.04.2012 року між нею та ФГ «ІНФОРМАЦІЯ_5» в особі директора ОСОБА_5 було укладено договори оренди землі, які зареєстровані у відділі Держкомзему у Знам'янському районі Кіровоградської області 13.12.2012 року за № 03571 та № 03573.

Відповідно до п.2., п.8 вищезазначених договорів оренди в оренду передаються належні їй земельні ділянки площею 4,05 га та 4,19 га терміном на 49 років.

Відповідно до п.9 договорів оренди відповідач взяв на себе зобов'язання вносить орендну плату у грошовій формі в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки - в розмірі 2647,00 грн.

Відповідно до п. 12 договорів оренди передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

16.11.2011 року її представник за довіренністю ОСОБА_6 звернулась з заявою до директора ТОВ «Цибулівське ХПП» в особі ОСОБА_5, в якій просила видати орендну плату по двох належних їй полях за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 та 2016 роки в зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Окрім того, відповідно до заяви взяла на себе зобов'язання не турбувати директора ТОВ «Цибулівське ХПП» в особі ОСОБА_5 стосовно питання виплати орендної плати до 2016 року.

Відповідно до видаткового касового ордера від 17.11.2011 року її представник за довіренністю ОСОБА_6 отримала від ТОВ «Цибулівське ХПП» 17000,00 грн. орендної плати за 2012-2016 роки по двох ділянках.

Весною 2012 року вона, не погоджуючись з розміром отриманої орендної плати за 6 років наперед по двом земельним ділянкам, звернулась до директора ТОВ «Цибулівське ХПП» з вимогою про доплату орендної плати ( орендна плата за рік по одній ділянці - 2647 грн. х 6 років = 15882,00 грн., а за дві земельні ділянки вона має становити 31764,00 грн.). Таким чином, вона отримала значно меншу суму орендної плати, чим передбачено умовами договорів оренди землі.

Її вимога про доплату орендної плати являється законною та грунтується на істотних умовах укладених між ними договорів оренди землі.

Директор ТОВ «Цибулівське ХПП» ОСОБА_5 пообіцяв провести їй доплату орендної плати, але за умови, що вона з'явиться до нотаріальної контори і підпише нотаріально засвідчену заяву про отримання грошових коштів в рахунок оплати орендної плати за землю.

Влітку 2012 року вона усно пообіцяла відповідачу по справі ОСОБА_2, який представляв інтереси ОСОБА_5, з'явитись до нотаріальної контори та підписати вищевказану заяву. З метою посвідчення заяви вона зустрілась з відповідачем по справі ОСОБА_2, у приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 завірив її, що нотаріусу відома мета їх візиту, а саме - підписання нею заяви про отримання грошових коштів в рахунок оплати орендної плати за землю. Не зважаючи на те, що вона являється особою похилого віку- їй ІНФОРМАЦІЯ_6, потребує стороннього догляду та практично сліпа, але до нотаріальної контори її представника ОСОБА_7 з нею не пустили. Нотаріус, не роз'яснивши їй суті документу, дав їй його на підпис. Після чого, вона, як практично сліпа особа, що не мала при собі окулярів, не змогла підписати документ самостійно, то ОСОБА_2 поставив її руку з ручкою на папері, де вона виконала підпис. Будучи юридично необізнаною, цілком і повністю довіряючи ОСОБА_2, не маючи сумнівів в правомірності дій нотаріуса, який як вона вважає, є посадовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, але при цьому чомусь не роз'яснив їй ні текст документа, ні його суттєві та важливі моменти, не розповів їй про правові наслідки підписання цього документа. Вона була впевнена, що оформляє заяву на ім'я ОСОБА_2, та підписала вказаний документ, взагалі не ознайомившись з його текстом. Копію документу, їй як стороні, нотаріус не видав.

В 2017 році, під час розгляду Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області її позовної заяви «Про визнання недійсними договорів міни № 846 та № 847 від 10.11.2014 року» вказаних земельних ділянок, які були укладені між нею та ОСОБА_4, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_2, їй стало відомо, про те, що відповідач по справі ОСОБА_2 отримав від її імені довіреність, яка була посвідчена 18.07.2012 р. приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. (зареєстровано в реєстрі за № 759) строком дії до 18.07.2015 року.

Згідно умов вищевказаної довіреності вона начебто уповноважила ОСОБА_2, окрім загальних дій з представництва її інтересів, на здійснення ним дій з відчуження (продажу, міни) належного їй на праві приватної власності нерухомого майна.

Приватним нотаріусом під час вчинення нотаріальної дії у неї фактично не з'ясовувалося, на укладання якого правочину вона має наміри - чи має вона намір підписати заяву про отримання коштів, чи видати довіреність. Такі неправомірні дії нотаріуса призвели до її помилки відносно вчинених нею дій.

Згодом вона дізналася та зрозуміла, що ОСОБА_2, грубо порушуючи діюче законодавство України, скориставшись її помилкою відносно фактичних обставин, які мають істотне значення під час укладання правочину, отримавши за допомогою приватного нотаріуса довіреність від її імені, неправомірним шляхом отримав доступ до виконання дій, на які вона його не уповноважила, внаслідок чого її було позбавлено її приватної власності - належних їй на праві приватної власності 2-х земельних ділянок.

Таким чином, дії ОСОБА_2 як її представника, грубо порушують її інтереси, як власника.

Вважає що, відповідач по справі ОСОБА_2, одночасно представляв як її інтереси, так і інтереси сина директора ТОВ «Цибулівське ХПП» - ОСОБА_4, на користь якого згодом були укладені договори міни належних їй земельних ділянок.

Жодної дії, на схвалення вчиненого від її імені правочину, вона не вчиняла та розпорядження представнику не давала.

Вказана довіреність являється недійсною, грубо порушує її законні права та охоронювані законом інтереси власника, та використана ОСОБА_2 з перевищенням наданих йому повноважень, який згодом не діяв жодним чином на захист її інтересів.

Вважає, що оспорюваний нею правочин - довіреність від 18.07.2012 року було вчинено внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а тому згідно вимог закону повинен бути визнаний судом недійсним.

Окрім того, в 2017 році, під час розгляду Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області її позовної заяви «Про визнання недійсними договорів міни №846 та № 847 від 10.11.2014 року» їй стадо відомо про існування розписки від 10.06.2012 року, нібито укладеною між нею та ОСОБА_2

Відповідно до умов розписки вона нібито отримала від ОСОБА_2 позичково гроші в сумі 40000,00 грн., які вона начебто зобов'язалась повернути до 10.07.2012 року.

Жодних коштів від ОСОБА_2 вона взагалі не отримувала, розписку особисто не писала, та підпис на вказаній розписці вона не вчиняла.

Оскільки розписку вона не підписувала, у зв'язку з тим, що взагалі не мала намірів та бажання отримувати грошові кошти від відповідача, тому вважає, що розписка укладена начебто від її імені з ОСОБА_2 є недійсною.

На підставі викладеного, керуючись ст. 203, 229, 237, 238, 241, 1046, 1049, 1050, 1051 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», просила задовольнити позов.

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_8 подано до суду заперечення, в якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позову щодо визнання недійсною довіреності, посвідченої 18.07.2012 року приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. та зареєстрованої в реєстрі за №759; відмовити у визнанні недійсною розписки від 10.06.2012 року, виданої ОСОБА_1 ОСОБА_2

Вказала, що доводи, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, вважає такими, що не відповідають дійсності.

Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє.

Зміст ст.ст. 240-245, 247-250 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, передоручення, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, а також ст.ст.60-74 СК України щодо статусу спільного сумісного майна подружжя та умов розпорядження ним, а також вимоги Податкового Кодексу ОСОБА_1 нотаріусом було роз'яснено.

Її особу було встановлено нотаріусом за паспортом НОМЕР_4, виданим Знам'янським МРВ УМВС в Кіровоградській області від 09.10.1996 року, дієздатність перевірено. Довіреність позивачем ОСОБА_1 підписана власноручно.

Таким чином позивач, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із своїм вільним волевиявленням, котре повністю відповідало її внутрішній волі як учасника вчиняємого правочину, уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями. І, відповідно всі дії представника ніяким чином не порушували інтереси позивача, як власника. А навпаки, відповідали бажанню власника.

Крім того, рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.03.2017 року по цивільній справі № 389/1142/16-ц, провадження № 2/389/397/16, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренка Ю.І. - про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок та зобов'язання повернути земельні ділянки - було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 14.04.2017 року, позивачем ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області не оскаржувалось.

Рішенням суду було встановлено той факт, що при укладенні договорів міни 10.11.2014 року відповідач ОСОБА_2 діяв від імені ОСОБА_1 на підставі наданої нею довіреності на його ім'я від 18.07.2012 року. Вказана довіреність була належним чином завірена, посвідчена нотаріусом та мала чинність (позивачем не скасована більш ніж за два роки).

Також судом було встановлено факт, що з огляду на зміст довіреності вбачається, що ОСОБА_2 не перевищив свої повноваження при укладенні договорів міни, діяв в інтересах довірителя. Позивачем вимоги про визнання вказаної довіреності недійсною не заявлялися. Зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що за різницю в розмірі та грошовій оцінці обмінюваних земельних ділянок ОСОБА_4 сплачено по 20000 грн. за кожну земельну ділянку.

Таким чином, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, факт отримання коштів в сумі 40000,00 грн., відповідно до розписки від 10.06.2012 року, позивачем та представником позивача визнавався в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи за № 389/1142/16-ц. Таким чином твердження позивача, що вона дізналась про існування зазначеної розписки тільки під час розгляду цивільної справи за № 389/1142/16-ц Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області - є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки позивачу про цей факт було відомо ще 10.06.2012 року, коли вона отримала від ОСОБА_2 кошти.

З огляду на викладене, вбачається, що позивач отримала кошти від ОСОБА_2 10.06.2012 року, про що особисто виконала підпис у розписці. До суду з позовом про повернення коштів він не звертався.

У відповідності до вимог глави 19 ЦК України, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, просить суд відповідно до ч.3-4 ст.267 ЦК України застосувати позовну давність щодо визнання недійсною розпискивід 10.06.2012 року, виданої ОСОБА_1 ОСОБА_2

На підставі зазначеного вважає, що вимоги позивача про визнання довіреності та розписки недійсними є безпідставними, незаконними.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що позивач зверталася до Знам'янського районного суду Кіровоградської області з вимогами про визнання недійсними договорів. Під час розгляду вказаної цивільної справи з'ясувалося, що договорів оренди вже не існує, а наявні договори міни. А тому, позивач звернулася до суду з позовом про визнання довіреності та розписки недійсними. ОСОБА_2 одночасно представляючи інтереси ОСОБА_1 представляв інтереси відповідача ОСОБА_4. При оформленні довіреності та розписки нотаріусом допущено порушення норм законодавства щодо вчинення нотаріальних дій. Вимогу про призначення експертизи просив не розглядати.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що в 2011 році вона представляла інтереси ОСОБА_1 Їм потрібні були кощти, а тому подавалася заява на отримання грошей в сумі 15000 грн. від відповідача. Кошти були видані. В 2014 році вияснилося, що землі в ОСОБА_1 вже не має. Вона звернулася до Котляренка, який повідомив їй, що ОСОБА_1 було підписано заповіт на ОСОБА_4. Однак ОСОБА_1 склала заповіт на її ім'я. Він пояснив, що буде дійсний заповіт, що був складений пізніше. Вона приїхала до ОСОБА_1 та розповіла все їй. ОСОБА_1 склала новий заповіт на її ім'я. Згодом до неї приїздив син ОСОБА_5 та повідомив, що вони вже нічого не матимуть так як на землю оформлений договір міни. Ніяких грошей вони не позичали. Коли вони були у нотаріуса, її взагалі попросили вийти так як це були справи ОСОБА_1 та вона самостійно повинна була вирішувати все. На сьогоднішній день вона не знає що підписала ОСОБА_1 Не пам'ятає, щоб вони писали розписку на отримання грошей в сумі 40000 грн. Кошти вони просили у ОСОБА_5, у ОСОБА_2 кошти не просили.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 зверталася з приводу отримання в позику грошей в розмірі 40000 грн., про що написала розписку. Кошти позичала терміном на 1 місяць. Через вказаний проміжок часу кошти не повернула. 18.07.2012 року нею було складено довіреність. Нотаріусом було роз'яснено ОСОБА_1 норми, викладені в довіреності, вона особисто прочитала її та підписала. Розписку про отримання коштів писала представник, а підписувала її особисто ОСОБА_1 Розписка писалася на території ХПП, при цьому були присутні ОСОБА_1 та він. Позивачка отримала кошти в розмірі 40000 грн. Довіреність посвідчував нотаріус Котляренко в смт. Олександрівка. За цією довіреністю йому було надано право відчудження, продажу, міни майна, що належало ОСОБА_1 При посвідченні довіреності були присутні він, ОСОБА_1, а також була ОСОБА_6 До нотаріуса ОСОБА_1 та ОСОБА_6 привозив він. Нотаріус роз'яснював права ОСОБА_1, вона читала довіреність та підписала її. Коли він надавав позивачу кошти в розмірі 40000 грн. він виступав як приватна особа. Землю він у власність не прийняв так як не бажав цього. Не знав про наявність у позивача іншого майна. Оригінал розписки був втрачений. Він надавав особисті кошти.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в запереченні на позов. Просила застосувати строки позовної давності. Оригіналів довіреності та розписки не мають. Зазначила, що розписку та довіреність відповідач отримав щоб застрахувати себе, договір міни було складено через 2,6 роки. Розписка писалася в довільній формі, передачі майна у власність не було. Довіреність була видана ОСОБА_1 на той випадок, якщо вона не зможе повернути кошти.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Олександрівського нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. в судовому засіданні пояснив, що 18.07.2012 року до нього звернулася ОСОБА_1 для того, щоб посвідчити довіреність на право розпорядження нерухомим майном. Після складення довіреності він пояснив ОСОБА_1 про все, що було складене в довіреності, після чого вона погодившись підписала довіреність. Перед вчиненням вказаних дій він пересвідчився в тому, що ОСОБА_1 адекватно реагує, розмовляв з нею. У нього в кабінеті ОСОБА_1 перебувала разом з ОСОБА_2 Попоредньо до нього на прийом вона не записувалася. Відразу після посвідчення довіреності ОСОБА_1 було складено заповіт, я кому вона власноручно записала, що заповіт з її слів нотаріусом записано вірно та підписала його. Перед тим, як ОСОБА_1 підписала довіреність, оглянула її, а він прочитав зміст. ОСОБА_6 була присутня при посвідченні заповіту та хотіла допомогти ОСОБА_1 при його підписанні. Але він заборонив їй надавати допомогу, пояснивши останній, що Щевцова самостійно повинна була підписати довіреність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог так як вони є незаконними та необґрунтованими, такими, що суперечать нормам ЦК України (а.с.134).

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Паспортом позивача серії НОМЕР_5, виданим Знам'янським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 09.10.1996 року та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_6 підтверджується, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 та є пенсіонером за віком (а.с.11).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12) підтверджується, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданого 17.05.2007 року Знам'янською райдержадміністрацією (а.с.16) ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_8, площею 4,0497 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_9, виданого 16.03.2014 року Реєстраційною службою Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_4 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_10, площею 0,01 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області (а.с.13).

23.04.2012 року між ОСОБА_1 та ФГ «ІНФОРМАЦІЯ_5» в особі директора ОСОБА_5 було укладено договори оренди землі, які зареєстровані у відділі Держкомзему у Знам'янському районі Кіровоградської області 13.12.2012 року за № 03571 та № 03573 (а.с.18-20, 21-23).

Відповідно до п.2, п.8 вищезазначених договорів оренди в оренду передаються належні їй земельні ділянки площею 4,05 га та 4,19 га терміном на 49 років.

Відповідно до п.9 договорів оренди відповідач взяв на себе зобов'язання вносить орендну плату у грошовій формі в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки - в розмірі 2647,00 грн.

Відповідно до п. 12 договорів оренди передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Згідно розписки (а.с.15 - ксерокопії), складеної 10.06.2012 року та підписаною ОСОБА_1, вона 10.06.2012 року тримала від ОСОБА_2 позичково гроші в сумі 40 тисяч (сорок тисяч) гривень та зобов'язалась повернути борг до 10.07.2012 року. В разі якщо ця сума буде не повернута до вказаної дати зобов'язалася передати у власність ОСОБА_2 земельні ділянки НОМЕР_2, НОМЕР_13, розміром 4,05 га та 4,19 га, розташовані на території Цибулівської сільської ради, які належать їй на праві приватної власності на підставі Державних актів НОМЕР_7 та НОМЕР_11, кадастрові номери НОМЕР_8, НОМЕР_12.

18.07.2012 року приватним нотаріусом Олександрівського нотаріального округу Котляренком Ю.І. посвідчено довіреність (а.с.14), за якою ОСОБА_1, обізнана із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із своїм вільним волевиявленням, котре повністю відповідає її внутрішній волі як учасника цього правочину, володіючи українською мовою, що дає їй можливість спілкуватися із представником та з нотаріусом без будь-яких мовних обмежень, поміж іншого уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань відчуження (продажу, міни), здачі в найм (оренду), управління, а також вчинення для неї та/чи в її інтересах будь-яких дій щодо належного їй на праві приватної власності нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови правочинів на власний розсуд; одержання належного їй майна, включаючи грошові суми та цінні папери. Цією довіреністю представнику в тому числі надано право розписуватися за довірителя - підписувати договори про відчуження від її імені майна, передачі прав на майно, тощо на умовах, які відомі представнику та не потребують додаткового узгодження з нею, розраховуватись від її імені за укладеними правочинами, отримувати майно, що передбачається для неї у результаті укладення договорів міни. Строк дії довіреності встановлено до 18.07.2015 року. Крім того, з даної довіреності вбачається, що їй нотаріусом роз'яснено зміст ст.ст. 240-245, 247-250 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, передоручення, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, а також вимоги Податкового кодексу. Дана довіреність зареєстрована в реєстрі за №759.

Згідно рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.03.2017 року у справі №389/1142/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренка Юрія Івановича - про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок та зобов'язання повернути земельні ділянки (а.с.54-56), яким відмовлено в задоволенні позову, було встановлено, що при укладенні договорів міни 10.11.2014 року відповідач ОСОБА_2 діяв від імені ОСОБА_1 на підставі наданої нею довіреності на його ім'я від 18.07.2012 року. Вказана довіреність була належним чином завірена, посвідчена нотаріусом та мала чинність (позивачем не скасована більш ніж за два роки). З огляду на зміст довіреності вбачається, що ОСОБА_2 не перевищив свої повноваження при укладенні договорів міни, діяв в інтересах довірителя. Позивачем вимоги про визнання вказаної довіреності недійсною не заявлялися. Зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що за різницю в розмірі та грошовій оцінці обмінюваних земельних ділянок ОСОБА_4 сплачено по 20000 грн. за кожну земельну ділянку.

Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та в інтересах довірителя.

Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до вимог ч.1, 3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.43 ЗУ «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до ст.44 ЗУ «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до ст.49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема: вчинення такої дії суперечить законодавству України; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Глави 4, Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику.

Згідно п.6 Глави 4, Розділу ІІ вказаного Порядку особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві.

Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви.

Відповідно до п.7 Глави 4, Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5 посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.12.2006 за № 1378/13252.

За змістом ч. 1, 3 ст.12, ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Позивач вважає, що вказана довіреність являється недійсною, грубо порушує її законні права та охоронювані законом інтереси власника, та використана ОСОБА_2 з перевищенням наданих йому повноважень, який згодом не діяв жодним чином на захист її інтересів. Оспорюваний нею правочин - довіреність від 18.07.2012 року було вчинено внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Аналізуючи правомірність видачі оскаржуваної довіреності суд враховує те, що згідно пункту 1 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Як встановлено в судовому засіданні, порушень вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при оформленні нотаріусом довіреності від 18.07.2012 року допущено не було. Нотаріусом особу ОСОБА_1 встановлено за паспортом останньої. Дієздатність перевірено шляхом проведеної з нею розмови. Зміст довіреності відповідає чинному законодавству, ОСОБА_1 на момент посвідчення довіреності мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, видача довіреності була спрямована на реальне настання правових наслідків.

Позивач, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із своїм вільним волевиявленням, котре повністю відповідало її внутрішній волі як учасника вчиняємого правочину, уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями. Довіреність позивачем ОСОБА_1 підписана власноручно.

Крім того, рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.03.2017 року по цивільній справі № 389/1142/16-ц, провадження № 2/389/397/16, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренка Ю.І. - про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок та зобов'язання повернути земельні ділянки встановлено той факт, що при укладенні договорів міни 10.11.2014 року відповідач ОСОБА_2 діяв від імені ОСОБА_1 на підставі наданої нею довіреності на його ім'я від 18.07.2012 року. Вказана довіреність була належним чином завірена, посвідчена нотаріусом та мала чинність (позивачем не скасована більш ніж за два роки).

Отже, в судовому засіданні позивачем не доведено обставин, які б могли вказати на недійсність довіреності від 18.07.2012 року, зареєстрованої в реєстрі за №759, приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. з урахуванням вимог законодавства. А тому суд приходить до висновку про відмову задоволені позову щодо визнання вказаної довіреності недійсною.

Щодо визнання недійсною розписки, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Однією з встановлених ч.2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Підстави визнання правочину недійсним, визначені законодавством, зазначалися вище.

Позивач, просила визнати розписку від 10 червня 2012 року про отримання від ОСОБА_2 позичково грошей в сумі 40000,00 грн.недійсною з тих підстав, що жодних коштів від ОСОБА_2 вона не отримувала, розписку особисто не писала, та підпис на вказаній розписці вона не вчиняла.

При зверненні до суду з позовом позивач просила призначити по справі судово почеркознавчу та технічну експертизу розписки від 10.06.2012 року, укладеної між нею та ОСОБА_2.

Для проведення експертиз необхідна була обов'язкова наявність предмету дослідження - оригіналу розписки.

Однак, як було встановлено під час розгляду справи оригінал розписки відсутній.

Представник позивача в судовому засіданні вимогу про призначення експертизи просив не розглядати.

Враховуючи вищевикладене та те, що суду не надано належних доказів того, що позивач не підписувала вказану розписку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову позивача щодо визнання розписки недійсною.

Що стосується клопотання представника відповідача про застосування позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Загальна позовна давність, згідно ст.257 ЦК України, встановлена тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначено у ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено в задоволені позову за відсутності порушених прав позивача, наслідки пропуску строку позовної давності суд не застосовує.

Також, позовну вимогу про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу - розписки від 10 червня 2012 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за клопотанням представника позивача, суд залишає без розгляду.

Згідно ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, суд відносить на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 293, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог про визнання недійсною довіреності, посвідченої 18.07.2012 року, від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Олександрівського нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Юрієм Івановичем, зареєстрованої в реєстрі за № 759 та про визнання недійсною розписки від 10 червня 2012 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Позовну вимогу про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу - розписки від 10 червня 2012 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без розгляду.

На рішення суду, протягом 30 днів, з дня складання повного рішення суду, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області.

Учасники судового розгляду справи, з повним текстом рішення, зможуть ознайомитись 23 березня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_2.

Представник позивача: ОСОБА_9, АДРЕСА_3.

Представник позивача: ОСОБА_6, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_4.

Представник відповідача: ОСОБА_8, АДРЕСА_5.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Олександрівського нотаріального округу Котляренко Юрій Іванович, АДРЕСА_6.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4, АДРЕСА_7.

СУДДЯ: /підпис/

Копія вірно:

Рішення набрало законної сили __________________________________________.

Оригінал рішення знаходиться в цивільній справі №397/791/17 (н/п 2/397/29/18).

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області С.Л.Пляка