АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2441/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовомузасіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного підприємства «Сільгоспагроторг», Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТД АГРО», Приватне підприємство «Агротехніка ІНК» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року,

встановив:

у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та стягнення грошових коштів та просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_4 рухоме та нерухоме майно в межах ціни позову - 4 318 416 грн. 00 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року заяву про забезпечення позову було задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та представника Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_4 майно, позивач посилався, що між сторонами наявний спір майнового характеру та враховуючи значний розмір вимог до відповідача невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року заяву про забезпечення позову було задоволено.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено правила підсудності при відкритті провадження у справі, що він вважає підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

В ст. 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями ст. 152 ЦПК України визначено порядок подачі заяви про забезпечення позову, зокрема встановлено, що після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся із заявою про забезпечення позову до Шевченківського районного суду м.Києва після відкриття провадження у справі, що свідчить про те, що ним було дотримано порядок звернення до суду із відповідною заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В даному випадку між сторонами виник спір про визначення договорів купівлі-продажу недійсними та стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 4 318 416 грн. 00 коп., що, враховуючи значний розмір майнових вимог, може унеможливити виконання рішення суду про стягнення вказаних коштів.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 березня 2018 року.

Головуючий

Судді