Справа № 139/179/18
Провадження № 2/139/74/18
РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування та визнання права на завершення приватизації і отримання документа про право власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

30 травня 1999 року померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області по вул. Центральній (колишня - Леніна), № 7. Позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 і прийняв спадщину. Позивач не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме спадкове майно. За захистом своїх прав та інтересів ОСОБА_1 з відповідним позовом 02 березня 2018 року звернувся до суду.

Ухвалою від 06 березня 2018 року (а.с. 47) відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання.

Представник відповідача Михайловецької сільської ради у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначила, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обємі, справу просила розглянути у її відсутності (а.с. 49).

З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Позивач підтримав свою позовну вимогу, заявив, що подав до суду всі докази, лише просив задовольнити його клопотання про витребування з Мурованокуриловецької ДНК для огляду в судовому засіданні спадкову справу до майна померлої ОСОБА_2

Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

В судовому засіданні позивач заявив, що його мати ОСОБА_2 володіла житловим будинком № 7 по вулиці Леніна (тепер - Центральна) в с. Михайлівні, але не отримала на нього свідоцтво про право власності. 30 травня 1999 року його мати померла, а він не може у нотаріальній конторі оформити спадщину через відсутність правовстановлюючого документа. Крім того, мати за життя розпочала процес приватизації земельних ділянок під будівництво і обслуговування будинку та для ОСГ, а всього 0,40 га, але не отримала державний акт на земельні ділянки. Просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на домоволодіння та право на завершення процедури приватизації і отримання документів на земельні ділянки.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного:

Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 169753, виданим 20 травня 2010 року (а.с. 13), стверджується, що ОСОБА_2 померла 30 травня 1999 року у с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 34-38) та довідками виконавчого комітету Михайловецької сільської ради № 34 від 17 січня 2018 року та № 4 від 04 січня 2018 року (а.с. 15, 16), виписками з погосподарських книг із 1971 року до 1999 року (а.с. 19-33) стверджується, що ОСОБА_2 володіла житловим будинком № 7 по вул. Леніна (тепер - Центральна) в с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області, який було побудовано у 1972 році (а.с. 38).

Виконком Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів своїм рішенням № 108 від 16.06.1988 року постановив оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, зокрема, в с. Михайлівці, а відповідній сільській раді видати власникам свідоцтво про право власності на житловий будинок (а.с. 41).

Із довідки начальника комунального підприємства Могилів-Подільське МБТІ (а.с. 39) слідує, що інвентаризація житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в с. Михайлівці по вул. Центральній, 7 Мурованокуриловецького району Вінницької області проведена, інвентаризаційна справа заведена на ОСОБА_1.

Довідкою виконавчого комітету Михайловецької сільської ради № 4 від 04 січня 2018 року (а.с. 16) стверджується, що свідоцтво про право власності на житловий будинок № 7 в с. Михайлівці по вул. Центральній не видавалось, а довідкою КУ «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 2 від 10 січня 2018 року (а.с. 39) стверджується обставина, що право власності за спадкодавцем не зареєстровано.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до норм ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Із оглянутої в підготовчому засіданні спадкової справи Мурованокуриловецької ДНК № 7/2018, зокрема, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру по заповітах № 50511953 від 10.01.2018 (а.с. 55) вбачається, що ОСОБА_2 по своїй смерті заповіту не залишила.

Статтею 537 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначено, що частина майна, що залишилась не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу.

Дружина та діти спадкодавця, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року є спадкоємцями першої черги за законом.

Свідоцтвом про смерть (а.с. 13), свідоцтвом про своє народження (а.с. 14), довідкою виконавчого комітету Роздолівської сільської ради № 34 від 17 січня 2018 року (а.с. 15) позивач довів своє право спадкувати у першій черзі спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями ( ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Довідкою виконавчого комітету Роздолівської сільської ради (а.с. 14) стверджується, що позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця.

оглянутої в підготовчому засіданні спадкової справи Мурованокуриловецької ДНК № 7/2018 вбачається, що спадкові права після смерті ОСОБА_2 ніхто не оформляв, спадкова справа заведена 10 січня 2018 року (а.с. 42) на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с. 54).

Таким чином, позивач довів факт смерті спадкодавця, своє право спадкувати та факт прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори № 10/02-31 від 10 січня 2018 року (а.с. 40) позивач довів, що іншим чином, окрім як через суд, він не зможе захистити свої права спадкоємця.

Враховуючи вищевикладене, а також обставину, що відповідач визнав позовну вимогу і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси, суд вважає за правильне визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами.

Щодо вимоги про визнання права на звершення приватизації і отримання документа про право власності на майно (земельні ділянки 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,15 га - для ведення особистого селянського господарства), що розташовані в селі Михайлівні Мурованокурнловецького району, Вінницької області но вулиці Центральній, 7, в порядку спадкування, суд вважає, що вона підлягає до повного задоволення також.

Так, у відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно ст.ст. 81, 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Пунктом 1 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Із рішення № 13 виконавчого комітету Михайловецької сільської ради від 15 березня 1994 року (а.с. 17) та рішення 11 сесії 4 скликання Михайловецької сільської ради від 15 жовтня 2004 року вбачається, що ОСОБА_2 безоплатно було передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і 0,15 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вулиці Леніна, 7 в селі Михайлівні Мурованокурнловецького району, Вінницької області.

Як вбачається із звернення позивача до Михайловецької сільської ради (а.с. 43) та відповіді сільської ради № 02-17/20 від 08 лютого 2018 року (а.с. 44), спадкодавець не отримала державних актів на приватизовані земельні ділянки, а ОСОБА_1 відмовлено в завершенні приватизації.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку, згідно вимог ст.126 ЗК України, оформлюється заповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в статті 27 визначено підстави для державної реєстрації прав, в т.ч. свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи і інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Керуючись ст. 524, ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст.ст. 12, 13, 76-81,197-198, 200, 211, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 100% житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вулиці Центральній (раніше - Леніна), 7 в с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка настала 30 травня 1999 року.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка настала 30 травня 1999 року, на завершення приватизації та одержання документів про право власності на земельні ділянки площею: 0,25 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,15 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області по вулиці Центральній (раніше - Леніна), 7.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: __________