Справа №488/4080/16-ц 20.03.2018
Провадження №22-ц/784/349/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №488/4080/16-ц

20 березня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: представників позивачки: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представника відповідачки адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2017 року ухвалене суддею Селіщевою Л.І. о 12 годині 5 хвилин у цивільній справі за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Миколаївської міської організації Політичної партії «Об'єднання «Самопоміч»

про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачка зазначала, що 15 жовтня 2015 року о 18 год. 30 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом - Mitsubishi Colt д/н НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, виконуючи поворот ліворуч на перехресті з вул. ОСОБА_6, не зайняла відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, змінила напрямок руху ліворуч, не впевнилась в безпеці свого маневру та допустила зіткнення з належним їй транспортним засобом Nissan Maxima, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який рухався зліва від неї в попутному напрямку. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. На відновлення ушкоджень транспортного засобу, отриманих з вини відповідача, витрачено 18365,50 грн., а страхове відшкодування нею отримано лише 9867,39 грн.

Посилаючись на вказане позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 8498,11 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП-10498 грн.11 коп., з яких матеріальна шкода 8498 грн. 11 коп. і моральна шкода 2000 грн. Розподілено судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, оскільки на думку апелянта, позивачка не довела наявність в неї права на пред'явлення позову, а також що розмір збитків не є доведеним належними доказами, в зв'язку з чим просила його скасувати та відмовити в задоволенні позову.

В відзиві, наданому позивачем на апеляційну скаргу, наведені заперечення з посиланням на те, що доводи апеляційної скарги є надуманими а відтак подачею апеляційної скарги відповідач намагається затягнуть виконання рішення, яке, на думку позивача, є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2015 року о 18 год. 30 хв. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом - Mitsubishi Colt д/н НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, виконуючи поворот ліворуч на перехресті з вул. ОСОБА_6, не зайняла відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, змінила напрямок руху ліворуч, не впевнилась в безпеці свого маневру та допустила зіткнення з транспортним засобом Nissan Maxima, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який рухався зліва від неї в попутному напрямку.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2016 року ОСОБА_4 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП Ураїни (а.с. 8).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вина відповідачки в скоєнні ДТП є доведеною і не підлягає доказуванню в даній справі.

Як слідує із наведеної постанови внаслідок зіткнення транспортних засобів, вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

За загальною нормою викладеною в ст.1166 ЦК України шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1187 ЦК України передбачено, що Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За вказаних обставин районний суд, вірно визначивши характер спірних правовідносин, як деліктні зобов'язання, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка ОСОБА_4, з вини якої заподіяно шкоду, зобов'язана відшкодувати її в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із змісту позовних вимог вбачається, що пошкоджений автомобіль позивачки 24 грудня 2015 року відремонтовано.

Так, в автосалоні ТОВ «Н-Авто» пошкоджений автомобіль було оглянуто на предмет стану ходової частини та електронної перевірки кутів установки коліс, за що позивачем сплачено загальну суму 326 грн. 64 коп., що підтверджується відповідним фіскальним чеком (а.с. 22, 28, 29).

Відповідно до рахунку-фактури № Н-38185 від 21 жовтня 2015 року ТОВ «Н-Авто», вартість запланованих ремонтних робіт визначена 16823 грн. 29 коп. (а.с. 20). А відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Н-0001262 від 24 грудня 2015 року, реальна вартість ремонту становила 16496 грн. 65 коп. (а.с. 18).

Вказана в акті сума була сплачена позивачкою двома квитанціями від 21 жовтня 2015 року на суму 7000 грн. та від 24 грудня 2015 року на суму 9496 грн. 65 коп. (а.с. 22).

Так, визначаючи розмір реально заподіяних збитків, районний суд правильно включив до їх загальної суми вказані витрати.

Крім цього, позивач, також зазначав, що перед ремонтом автомобіль було досліджено ПП ОСОБА_7 з метою виявлення пошкоджень та їх характеру, вартість зазначених послуг щодо проведення такого дослідження становить 800 грн.

В той же час до матеріалів справи долучена квитанція від 19 жовтня 2015 року про сплату вказаної суми, однак саме дослідження в матеріалах справи відсутнє, судом не досліджено, підстав для залучення вказаного дослідження в апеляційній інстанції не встановлено, відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Крім цього, позивач вказує також на понесені ним витрати пов'язані з направленням поштових повідомлень (телеграм) відповідачці з метою її участі в огляді пошкодженого автомобіля як за місцем проживання так і за місцем роботи на загальну суму 65 грн. 76 коп. (а.с. 24-28). Однак, з наданих повідомлень про проведення експертизи та чеків про сплату коштів за їх відправлення на адресу відповідачки вбачається, що така експертиза проводилась експертом Смаровоз Ю.О., тоді, як висновок вказаного експерта суду не надавався та судом не досліджувався.

Також до суми збитків, яка підлягає відшкодуванню, позивачем включено і 500 грн. сплачених за квитанцією від 19 жовтня 2015 року за № 1/19 на ім'я ПП ОСОБА_7 з зазначенням призначення вказаного платежу, як контроль справи МТСБУ, тоді як характер таких витрат не можна вважати обґрунтованими витратами пов'язаними із ДТП (а.с. 17).

Районний суд не звернув уваги на вказані обставини та не дав належної оцінки даним доказам, безпідставно включивши вказані платежі на суму 800 грн., 500 грн. та 65 грн. 76 коп. в суму збитків.

При цьому, районний суд правильно прийняв до уваги, що позивачем на картковий рахунок отримані кошти в розмірі 9867 грн. 39 коп. від МТСБУ, як страхове відшкодування відповідно до наказу № 4042 від 23 травня 2016 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_4 не застрахована (а.с.23).

З урахуванням викладеного, загальна сума невідшкодованих збитків становитиме не 8498 грн. 11 коп., а 7132 грн. 35 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що у позивачки відсутнє право вимоги, оскільки нею не надано до суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на її ім'я, а також в матеріалах справи відсутня довідка, складена працівниками поліції під час оформлення ДТП з зазначенням пошкоджень автомобіля, а також на те, що надані позивачкою докази на підтвердження її витрат не є належними доказами.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представнику позивачки у відповідності до положень п.3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснено право на надання доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві з посиланням на докази, щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Представник позивача пояснив про те, що свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу Nissan Maxima, д/н НОМЕР_2, належного позивачці, було надано суду як додаток до позовної заяви, тому про відсутність вказаного документа в матеріалах справи йому не було відомо, в зв'язку з чим просив залучити до матеріалів справи копію відповідного свідоцтва.

Враховуючи що в позовній заяві свідоцтво про реєстрацію автомобіля НОМЕР_3 вказано в переліку додатку під № 4, а в порушення п. 2.6 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах конверти (пакети), в яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів в зв'язку з відсутністю документа, вказаного як додаток до позову не складено відповідний акт, колегія ухвалила про долучення копії відповідного свідоцтва.

Також в судовому засіданні апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи за клопотанням представника позивача оригінали актів виконаних робіт, дослідження ходової частини автомобіля та квитанцій про сплату коштів пов'язаних з відновленням автомобіля, оскільки вони відповідають їх копіям, які наявні в матеріалах справи, а тому не є новими доказами. Також в зазначеному порядку апеляційним судом долучена до матеріалів справи довідки відділку Поліції про пошкодження автомобіля, оскільки, як і в попередньому випадку право на надання такого доказу позивачу судом не роз'яснювалось.

Таким чином, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу засобом Nissan Maxima, д/н НОМЕР_2 його власником є ОСОБА_5, а ОСОБА_1 має право керування вказаним автомобілем (а.с.170).

Відповідно до довідки, виданій ОСОБА_1, в тому, що 15 жовтня 2015 року о 18 годині 30 хвилин автомобіль НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження: переднє праве крило, передні праві двері, декоративний молдинг правих передніх дверей, царапини, передній правий брудовидбивач, деформація захисту переднього правого крила правого крила (а.с. 157).

Так, характер проведених робіт відповідно до наведеного акту в повній мірі відповідає характеру спричинених пошкоджень, за такого доводи апеляційної скарги стосовно відсутності причинно-наслідкового зв'язку з неправомірними діями відповідачки та заподіянням шкоди, підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги, щодо неналежності доказів на підтвердження здійснення ремонтних робіт ТОВ «Н АВТО», а саме актів здачі-прийняття виконаних робіт, рахунку фактури, оскільки вони не відповідають вимогам, які ставляться до оформлення документів відповідно до Правил бухгалтерського обігу, підлягають відхиленню, так як вказані документи містять всі необхідні реквізити для ідентифікації виконавця робіт (послуг), мають підписи відповідальних осіб та відбитки печаток для документообігу в даному підприємстві, що є достатнім для визначення розміру збитків та характеру проведених робіт (наданих послуг). В той же час порушення Правил бухгалтерського обігу при оформленні вказаних документів, є підставою для реагування відповідних контролюючих органів.

Статтею 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи доведеність неправомірних дій відповідачки внаслідок яких пошкоджено майно належне позивачці, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок цього позивачці заподіяно моральну шкоду, розмір якої суд правильно визначив в сумі 2000 грн., що відповідає обсягу моральних переживань їх глибині та тривалості.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім цього положеннями ч. 3 вказаної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_4, обгрунтовуючи незаконність оскаржуваного нею рішення поміж іншим посилається також і на те, що їй не було відомо про розгляд даної справи, оскільки вона не отримала судових повісток та повідомлень. Вказане підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що судові повідомлення про час та місце розгляду справи повернуті підприємством поштового зв'язку без вручення (а.с.50, 59, 62).

За таких обставин, з урахуванням викладених положень процесуального закону, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення.

В апеляційній скарзі відповідач посилалась також на те, що оскільки при подачі позову, не в повній мірі було сплачено судовий збір, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 257 ЦПК України є підставою для залишення позовної заяви без руху. Проте, таке не грунтується на вимогах наведеного процесуального закону, так як вказана норма передбачє такі наслідки, як залишення без руху позовної заяви в тому випадку, коли позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. Враховуючи, що суд не надавав позивачу строк для усунення вказаних недоліків, відсутні підстави і для застосування таких наслідків, до того ж недоліки допущені судом не можуть негативно впливати на права учасника справи.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачкою заявлено дві позовні вимоги, які відповідно до п.п. 1,2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час пред'явлення позову, підлягали оплаті судовим збором кожна з вимог по 551грн. 20 коп. Позивачкою сплачено лише 551 грн. 21 коп. (а.с.40). Так враховуючи часткове задоволення позовних вимог, недоплачений судовий збір підлягає стягненню в дохід держави: в процентному відношенні до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1157 грн. 50 коп. з ОСОБА_4, а в частині в процентному відношенні до незадоволених вимог в сумі 220 грн. 50 коп. з ОСОБА_5. Судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. сплачений при подачі позову, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2017 року скасувати, у справі ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної в наслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7132 грн. 35 коп. на відшкодування матеріальних збитків завданих в наслідок ДТП, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути в дохід держави судовий збір: з ОСОБА_4 - 1157 грн. 50 коп., з ОСОБА_5 - 220 грн. 50 коп.

Сягнути з ОСОБА_4 на корись ОСОБА_5 551 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту, який буде виготовлений на п'ятий день після проголошення.

Судді: Т.З. Бондаренко

І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська