Справа № 454/1329/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/7124/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої злочином, в кінцевій редакції позовних вимог якого (а.с. 92) просили суд стягнути з відповідача на користь позивачів 623 грн. 62 коп. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та 12 112 грн. 04 коп. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що02.01.2012 року відповідач у житловому будинку АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин спричинив позивачам легкі тілесні ушкодження, що встановлено вироком Сокальського районного суду Львівської області від 25.11.2014 року (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.02.2015 року), яким відповідача визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Зазначали, що неправомірними діями відповідача їм завдана значна матеріальна та моральна шкода. Зокрема, згідно призначення лікаря та наявних чеків ними витрачено на придбання ліків 623 грн. 62 коп. Крім цього, внаслідок протиправних дій відповідача їм також спричинено моральну, яку оцінюють у 10 000 грн.

Також зазначали, що у зв'язку із не відшкодуванням відповідачем в добровільному порядку спричиненої шкоди, що встановлена в ході розгляду кримінальної справи, вони були змушені звертатися за правовою допомогою в рамках кримінальної справи, а в даний час - і в рамках цивільної справи, про відшкодування шкоди, у зв'язку з чим просять стягнути з відповідача вартість наданої ним правової допомоги у розмірі 12 112 грн. 04 коп. (а.с. 1-3, 55-56, 85, 92)

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 162 грн. 67 коп. спричиненої майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 2 000 грн. відшкодування моральної шкоди та ОСОБА_5 1 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 11 826 грн. 84 коп. понесених витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 132-135).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить рішення суду змінити „та постановити рішення відносно зменшення стягнення з (апелянта) в користь ОСОБА_3 спричиненої майнової шкоди", а також скасувати рішення в частині стягнення з нього на користь позивачки витрат на правову допомогу та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає неправомірним стягнення з нього витрат на лікування „у результаті звернення до лікарні через більше ніж місяць після проходження лікування з приводу тілесних ушкоджень та далеко не пов'язаного з попереднім лікуванням".

Вважає необгрунтованими доводи позивачів стосовно понесених ними витрат на правову допомогу (а.с. 137).

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 172-174), в судове засідання не з'явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивачки ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 162 грн. 67 коп. спричиненої майнової шкоди суд мотивував тим, що доказами по справі стверджується, що позивачка ОСОБА_3 зверталася до лікаря-травматолога з 05.01.2012 року по 13.01.2012 року і наявними у матеріалах справи квитанціями на придбання лікарських препаратів від 10.01.2012 року, 11.01.2012 року, 12.01.2012 року, 14.01.2012 року та 16.01.2012 року стверджується, що згаданою позивачкою затрачено 162 грн. 67 коп. на придбання медичних препаратів.

А часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 11 826 грн. 84 коп. понесених витрат на правову допомогу суд мотивував тим, що згідно наданого представником позивачів розрахунку витрат на правову допомогу в період розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України з 19.04.2012 року по 24.02.2015 року такі витрати становлять 8 587 грн. 04 коп., а квитанціями до прибуткового касового ордера № 63 від 25.05.2015 року та № 108 від 22.07.2015 року стверджується, що позивачкою ОСОБА_3 сплачено кошти в сумі 3 350 грн. на правову допомогу, а тому „згідно приписів ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення із відповідача" 11 826 грн. 84 коп.

Колегія суддів вважає, що вище згадані висновки зроблені за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а відтак ці висновки невідповідають обставинам справи та зроблені з порушенням і неправильним застосування норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Статтями 10 і 60 ЦПК України (в редакції, чинній на день ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться і у статтях 12 та 81 ЦПК України в редакції 2017 року.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз'яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

У підпунктах „а" і „в" п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз'яснення про те, що компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування (якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі) визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК або судово-медичною експертизою на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали, а розмір витрат на ліки, лікування, протезування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

В обгрунтування позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів 623 грн. 62 коп. матеріальної шкоди останніми було подано до суду фотокопію фіскальних чеків про придбання ліків (а.с. 21), дві довідки про вартість окремих медакаментів (а.с. 23, 88) та довідку Комунального закладу „Сокальська центральна районна лікарня" від 11.02.2016 року про звернення позивачки ОСОБА_3 до лікаря-травматолога та лікаря-кардіолога і позивача ОСОБА_5 до лікаря-хірурга та про призначення згаданими лікарями позивачам відповідних ліків (а.с. 87).

Часткове задоволення вище згаданої позовної вимоги - у розмірі 162 грн. 67 коп. - суд мотивував тим, що позивачами до суду було подано квитанцій на придбання лікарських препаратів саме на суму 162 грн. 67 коп.

В той же час, порівняльний аналіз медичних препаратів, які зазначені у фіскальних чеках про їх придбання (а.с. 21), та медичних препаратів, перелік яких наведено у вище згаданій довідці Комунального закладу „Сокальська центральна районна лікарня" від 11.02.2016 року (а.с. 87), свідчить про те, що з числа придбаних позивачами медичних препаратів лікарями їм був виписаний лише дексалгін, який було придбано за 28 грн. 11 коп.: рецептів, довідок тощо про необхідність придбання позивачами інших лікарських препаратів, які зазначені у фіскальних чеках, позивачами до суду подано не було.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність внесення відповідних змін до оскаржуваного рішення, а саме - про зменшення розміру шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки, з 162 грн. 67 коп. до 28 грн. 11 коп.

ЦПК України (в редакції, чинній на день ухвалення оскаржуваного рішення) було встановлено, що витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи (п.2 ч.3 ст. 79), і що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст. 88).

У пункті 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" міститься роз'яснення про те, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а також про те, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В обгрунтування своєї вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на правову допомогу останніми було подано до суду три квитанції до прибуткового касового ордера на загальну суму 8 587 грн. 04 коп.: від 25.05.2015 року № 63 на суму 350 грн. (а.с. 57), від 22.07.2015 року № 108 на суму 3 000 грн. (а.с. 58) та від 23.02.2016 року № 26 на суму 5 237 грн. 04 коп. (а.с. 84), а також Розрахунок витрат на правову допомогу в зв'язку із розглядом цивільного позову в кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 125 КК України - також на суму 8 587 грн. 04 коп. (а.с. 59).

Таким чином, заявлені позивачами до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу були понесеними ними у іншій кримінальній справі, а відтак такі витрати не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом даної цивільної справи, а тому не можуть бути стягнутими в якості судових витрат по даній справі.

Принагідно слід зауважити, що ні вирок Сокальського районного суду Львівської області від 25.11.2014 року, ні ухвала Апеляційного суду Львівської області від 24.02.2015 року (якою згаданий вирок було залишено без змін) не містять згадки про те, що в ході розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України розглядався також і цивільний позов до нього (а.с. 24-27).

З урахуванням вище наведеного оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в даній справі підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови - про відмову позивачам у задоволенні цієї позовної вимоги.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи) встановлено, що у випадку, коли сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат (в даному випадку - позивачі), з другої сторони (відповідача) стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а за змістом частини 13 ст. 141 - що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як зазначалося вище, вимога позивачів про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу до задоволення не підлягає, а від сплати судового збору позивачі звільнені.

Інші судові витрати по справі відсутні.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення (у зв'язку з його змінами) в частині стягнення з ОСОБА_4 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 спричиненої майнової шкоди змінити, зменшивши розмір такої шкоди з 162 грн. 67 коп. до 28 грн. 11 коп.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 11 826 грн. 84 коп. витрат на правову допомогу скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 витрат на правову допомогу.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 в дохід держави судового збору скасувати.

В решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: