ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №581/875/17

Номер провадження 22-ц/788/465/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 12 січня 2018 року у складі судді Кузьмінського О. В., ухвалене у селищі Липова Долина,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 листопада 2010 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав та надав кредит в розмірі, встановленому договором. Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, станом на 31 серпня 2017 року у неї виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 38526 грн. 50 коп., з яких: 2719 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом, 30169 грн. 78 коп. - заборгованість по процентам, 3326 грн. 73 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1810 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з цим, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 12 січня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» виниклу станом на 31 серпня 2017 року заборгованість за кредитним договором б/н від 01 листопада 2010 року у розмірі 3984 грн. 81 коп., з яких: 2719 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом, 1265 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам, а також 160 грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії, штрафів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині зменшення розміру заборгованості по відсоткам, а також в частині відмови у стягненні пені, комісії та штрафів, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вказує, що позивачем надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові.

В частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, рішення суду не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що суд при ухваленні рішення правильно розрахував розмір процентів та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у стягненні пені, комісії та штрафу, тому просить скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762*100= 176200 грн.), є підстави для визнання цієї справи малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» при укладенні кредитного договору 01 листопада 2010 року відповідачем особисто не підписані.

Факт видачі кредитної картки із зазначеним лімітом визнається самою відповідачкою та підтверджується випискою з її карткового рахунку.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 31 серпня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 38526 грн. 50 коп., з яких: 2719 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом, 30169 грн. 78 коп. - заборгованість по процентам, 3326 грн. 73 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1810 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова).

Власного розрахунку заборгованості відповідач не надала.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивоване тим, що Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем не підписані, а тому не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Тому суд вважав, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по пені та комісії, штрафів задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача відповідних зобов'язань. Розмір процентів суд обрахував, виходячи з положень ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, на підставі наданих сторонами доказів, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Свої розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, а також пені, комісії та штрафів позивач обґрунтовував умовами, викладеними у витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг, а також посилається в апеляційній скарзі на те, що відсутність підпису позичальника на вказаних Умовах та правилах не свідчить про його не ознайомлення з ними, оскільки підписуючи заяву, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами кредитного договору та згодна з ними.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказані документи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вони не підписані позичальником.

Доводи апеляційної скарги про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, який складається не лише із заяви позичальника, а і з Умов та Правил надання банківських послуг, а також з Тарифів, не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку пені та комісії, штрафу за порушення умов виконання кредитного договору, так як банком не доведено, що у договорі передбачалась відповідальність відповідача за невиконання його умов.

Підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить, а Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які були надані до суду першої інстанції - відповідачем не підписані.

Наявність у відповідача обов'язку щодо сплати процентів передбачена ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Проте, враховуючи зазначені обставини, їх розмір, у даному випадку, має обраховуватися виходячи з положень ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за якими, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення апеляційним судом дій, пов'язаних із забезпеченням апеляційного розгляду справи та після призначення справи до розгляду, 22 березня 2018 року позивач подав до апеляційного суду підписані відповідачем Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» по договору SAMDN3257, якими було встановлено відсоткову ставку за користування кредитом, пеню та штраф, проте цей доказ колегія суддів до розгляду не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Проте, до суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів підписання відповідачем Умов кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна».

Ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Також, ч. 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При поданні апеляційної скарги доказ - підписані відповідачем Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», всупереч вимогам п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, банком не наданий, про його існування в апеляційній скарзі не зазначено. Тому при підготовці справи до апеляційного розгляду, суддя-доповідач був позбавлений можливості вирішити питання щодо поважності причин неподання цього доказу до суду першої інстанції. Отже він знаходиться поза межами розгляду справи судом апеляційної інстанції. В даному випадку має місце недобросовісне користування процесуальними правами стороною позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк», що полягає у неподанні доказів до суду першої інстанції під час розгляду справи та несвоєчасному поданні їх до апеляційного суду (після призначення справи до розгляду) і без обґрунтування об'єктивно незалежних від сторони позивача причин неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ч. 13 ст.7, ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 12 січня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук