Справа № 749/106/17 Провадження № 22-ц/795/377/2018 Головуючий у I інстанції - Шаповал З. О. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.

суддів: Висоцької Н.В., Страшного М.М.,

за участю секретаря: Шкарупи Ю.В.,

Сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Сновськ Чернігівської області,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 22.01.2018,

В С Т А Н О В И В:

25.01.2017 ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 5276,13 грн. Вказана сума складається з 1/2 частини від: вартості двотижневих курсів з підготовки до вступу у технікум (320 грн), вартості гуртожитку на цей час (150 грн), вартості квитків на проїзд (321,8 грн), вартості навчання за перший рік навчання у Чернігівському кооперативному технікумі Чернігівської Облспоживспілки (7390 грн), вартості проживання у гуртожитку протягом 6 місяців (1860 грн) та вартості лікування (510,47 грн). Загальні витрати позивача - 10552,27 грн . 1/2 частина від цієї суми - 5276,13 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14.03.2017, що було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.04.2017 позов був задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 255,24 грн (1/2 частина додаткових витрат на лікування). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.09.2017 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2017, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25.04.2017 та рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14.03.2017 скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини, справу направлено на новий розгляд у цій частині до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5020,89 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказане рішення суду від 11 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне тлумачення судом закону, що підлягає застосуванню, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи щодо наявності у апелянта можливості в повній мірі брати участь у додаткових витратах позивача, пов'язаних з утриманням неповнолітнього сина з урахуванням його матеріального стану та стану його здоров'я; на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що суд неправильно розтлумачив закон, що підлягає застосуванню - ч.1 ст.185 СК України. Так, на думку апелянта, сам факт навчання в будь-якому навчальному закладі не є розвитком здібностей, адже навчаючись дитина здобуває освіту, здобуває лише необхідні знання, навички. Навчаючись після 9 класів у технікумі, син перш за все здобуває повну загальну середню освіту, а вже потім здобуває професійне спрямування. Отже додаткові витрати викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні ст.185 СК України, а у зв'язку з бажанням позивача, щоб син продовжив навчання не у загальноосвітній середній школі, а у кооперативному технікумі.

Судом не взято до уваги висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц, від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15.

Позивачем жодним чином не надано доказів того, що син мав певні здібності, талант у області права. Єдиними доказами розвитку здібностей дитини - є оплата позивачем підготовчих курсів для вступу до технікуму, договір про підготовку молодшого спеціаліста та оплата за надання освітньої послуги, квитанції про оплату за проживання у гуртожитку, вартість проїзду.

Також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Так, істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливим обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Зокрема, апелянт зазначає, що у нього на утриманні перебувають інша дружина, яка не працює і на яку з нього стягнуті аліменти, малолітня дитина - дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої рішенням суду з нього також стягнуті аліменти. Крім того, він має незадовільній стан здоров'я і потребує постійного лікування. Медична страховка СК «Нафтогазстрах» лише частково покриває витрати на лікування. Письмові докази щодо отримання ним 100 тис. грн у відшкодування медичної страховки, на що послався суд, відсутні.

Судом односторонньо досліджені докази щодо його матеріального стану. Ним було надано підтвердження того, що він має боргове зобов'язання по картковому рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», чим підтверджено скрутне матеріальне становище апелянта, необхідність щомісячних виплат по кредиту, які він змушений відшкодовувати зі свого заробітку.

Крім того, апелянтом було надано довідки про зарплату. За 14 місяців він отримав 72 тис. грн, в середньому виходить по 5150 грн щомісячно (нараховані), з яких він сплачує податки, зобов'язання по кредиту, 200 грн перераховує добровільно сину ОСОБА_4 на картку, щомісячні платежі по утриманню будинку (світло, газ, вода, Інтернет тощо), витрати на ліки. Крім того, він постійно надає добровільно сину ОСОБА_4 матеріальну допомогу. Тобто, він в добровільному порядку приймає участь у додаткових витратах дитини, в т.ч. у додаткових витратах, пов'язаних з хворобою сина та його лікуванням.

Також апелянт зазначає, що судом досліджено, що він має у власності 7/12 частин житлового будинку та присадибну ділянку, які були подаровані йому 10.09.2015. Проте, апелянт вважає, що це не є належним доказом, який не стосується предмета доказування. Звертає увагу суду на те, що після розлучення залишив позивачу з дитиною будинок з мінімальною компенсацією.

Судом не встановлено, що є витратами на розвиток здібностей дитини. Витрати на проживання у гуртожитку, на проїзд з м.Чернігова до м.Сновськ не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, а є витратами на утримання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно визначено норму матеріального права (ст.185 СК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Витрати на проживання в гуртожитку та оплату навчання є додатковими в розумінні ст.185 СК України, адже при визначені розміру аліментів ніхто не міг передбачити такі витрати в майбутньому, а для позивача такі витрати стали додатковими непосильним навантаженням. Позивач вважає, що суд, з врахуванням постанови Верховного Суду України від 28.08.2017, максимально детально дослідив всі обставини, які мали значення для вирішення справи по суті.

Так, відповідачем не надано жодного доказу про те, що його працездатна дружина знаходиться на його утриманні.

Щодо лікування відповідача, то він має медичну страховку, яка і покриває ці витрати.

Відповідачем не надано жодного доказу того, що взятий ним в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит був витрачений ним виключно на лікування.

Щодо залишення відповідачем будинку для позивача і сина, то даний будинок у м. Сновськ по вул. П.Комуни, 57, було придбано позивачем до весілля і є її особистою власністю. Після розлучення за зроблені поліпшення в даному будинку відповідач судився і в результаті отримав від позивача значну компенсацію.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на практику ВСУ не може бути застосована, адже в постанові йде мова про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання із застосуванням ст.185 СК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, понесені позивачем по оплаті підготовчих курсів, проживання в гуртожитку, оплаті за навчання сина, пов'язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, і в розумінні ст.185 СК України є тими особливими обставинами, про які йде мова в ст.185 СК України. Цей висновок суду ґрунтується на вимогах закону і є вірним. Проте колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо зарахування до додаткових витрат затрат на проїзд за 13.06.2016 та з 20 по 24.06.2016 в сумі 321,8 грн та стягнення з відповідача 1/2 частини цих витрат.

Судом по справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року у справі № 2524/978/2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року рішення Щорського районного суду від 04.12.2014 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 скасовано. Позов в цій частині задоволено. Зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року у справі № 2524/978/2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 з 1/4 частини доходу щомісячно до 1/6 частини доходу, але не менше за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 10).

15 серпня 2016 року між Чернігівським кооперативним технікумом Чернігівської Облспоживспілки та законним представником ОСОБА_4 - ОСОБА_2 укладено договір № 58 про підготовку молодшого спеціаліста за денною формою навчання. Вартість освітньої послуги становить 33180 грн, в тому числі за перший рік навчання - 7390 грн (а.с.22).

Згідно з довідкою Чернігівського кооперативного технікуму від 20.10.2016 № 308, ОСОБА_4 навчається у Чернігівському кооперативному технікумі Чернігівської Облспоживспілки. Термін навчання з 01.09.2016 по 30.06.2020. Стипендію не отримує, навчання платне ( а.с. 27).

Відповідно до квитанцій від 17.08.2016 та від 11.01.2017 за навчання ОСОБА_4 було сплачено двічі по 3695 грн, тобто 7390 грн (а.с.21).

Згідно з квитанціями від 29 серпня 2016 року, від 26 вересня 2016 року, від 25 січня 2017 року позивачем було сплачено вартість проживання у гуртожитку в сумі 1860 грн. ( а.с. 18,20).

Укладенню договору про підготовку молодшого спеціаліста за денною формою навчання від 15.08.2016 передувало проходження неповнолітнім ОСОБА_4 курсів в Чернігівському кооперативному технікумі Чернігівської Облспоживспілки, за які позивач сплатила 13.06.2016 320 грн (а.с.23). На період проходження курсів з 13 по 24.06.2016 позивач також оплатила гуртожиток в сумі 150 грн, що підтверджується квитанцією на а.с.19.

Таким чином позивач понесла витрати на загальну суму 9720 грн (1860 + 7390 + 320 + 150 = 9720). 1/2 частина від цих витрат становить 4860 грн (9720 : 2 = 4860) .

Відповідно до ст.180,185 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує не аби яких додаткових витрат на її навчання, розвиток, тощо, а додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком, зокрема, певних її здібностей, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у даній справі (6-1489цс17 від 13.09.2017) дійшла правового висновку, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати,тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції з врахування правового висновку ВСУ, ст.3 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», проаналізувавши норми СК України, що регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку, що понесені витрати щодо навчання дитини та проживання її у цей час у гуртожитку стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається статтею 185 СК України. Наявність додаткових витрат позивачем доведена. Надані позивачем докази відповідачем не спростовані.

З огляду на положення ст.180 та 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (ст.141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми законодавства, яке регулює спірне питання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 1/2 частини понесених позивачем витрат на навчання неповнолітньої дитини та проживання її у цей час у гуртожитку.

Доводи апелянта щодо незгоди з тим, що навчання дитини у технікумі не є розвитком її здібностей колегія суддів до уваги не приймає з врахуванням наступного. Слід одразу зауважити, що поняття «здібність» не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання. Як і всі інші індивідуально-психологічні особливості, здібності не даються людині відразу, не є природною властивістю. Здібності кожної людини, її індивідуальні особливості є результатом її розвитку.

Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Навчання дитини у технікумі з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об'єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.

З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачем по оплаті підготовчих курсів, оплаті за навчання сина, а також проживання в гуртожитку під час навчання, пов'язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, і в розумінні ст. 185СК України є додатковими.

Твердження відповідача, що його дитина в технікумі набуває повну загальну освіту, а не професійну спростовується умовами договору №58 від 15.08.2016 між Чернігівським кооперативним технікумом Чернігівської Облспоживспілки та законним представником ОСОБА_4 - ОСОБА_2, відповідно до якого за умов успішного закінчення навчального процесу, ОСОБА_4 отримає освітньо-кваліфікаційний рівень - молодший спеціаліст.

Не може колегія суддів погодитися і з доводами апелянта щодо неможливості нести тягар додаткових витрат на дитину через невеликі доходи, наявність інших утриманців та незадовільний стан здоров'я через який відповідач має постійно вживати ліки.

Суд першої інстанції детально оцінив кожен з доводів відповідача та вірно визначився з тим, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у додаткових витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Так, суд врахував, працездатний вік, матеріальне становище відповідача, а також наявність на утриманні відповідача малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сновської міської ради Чернігівської області від 20.11.2017 року №03-18/5581 (а.с.199) та копією судового наказу від 22 жовтня 2014 року у справі № 749/1233/14 (а.с.252). Також був врахований хворобливий стан відповідача, проте суд послався на наявність медичної страховки. Доводи апелянта щодо невірного висновку суду про отримання ним за цією страховкою 100 тис грн є безґрунтовними, оскільки суд не констатував даної обставини, а лише зазначив розмір медичної страховки - 100 000 грн (а.с.264). Наявність медичної страховки підтверджується листом начальника виробничого підрозділу локомотивного депо Сновськ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» від 01.12.2017 (а.с.228) та не заперечується відповідачем. Відповідач не надав суду жодних доказів того, що вказана медична страховка не покриває витрат на його лікування, а також доказів на відшкодування витрат на лікування, яке передбачено постановою КМУ від 27 березня 2017 року «Про забезпечення доступності лікарських засобів», Порядком відшкодування вартості лікарських засобів та Порядком визначення розміру відшкодування вартості лікарських засобів, вартість яких підлягає відшкодуванню, якими визначено механізм повного або часткового відшкодування вартості лікарських засобів під час амбулаторного лікування осіб, що страждають на серцево-судинні захворювання. Не було ОСОБА_3 надано доказів на підтвердження того, що постійний прийом медикаментів перешкоджає оплаті додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4. Згідно з довідкою лікаря Сновської центральної районної лікарні Сіренко від 01.11.2017 ОСОБА_3 знаходиться на амбулаторному лікуванні з приводу власного захворювання і потребує постійного прийому медикаментів. Вказана довідка не містить ані даних щодо часу лікування, ані даних про якісний та кількісний склад медикаментів, яких потребує відповідач, що унеможливлює визначення суми витрат відповідача на ці медикаменти. Відсутність даних щодо страхового відшкодування за медичною страховкою, також не дає можливості зробити висновки щодо власних витрат ОСОБА_3 на лікування, та, відповідно, прийняти доводи апелянта, як ґрунтовні.

Доводам ОСОБА_3 щодо надсилання дитині ОСОБА_4 грошових переказів, суд першої інстанції надав належну оцінку, зазначивши, що в період з червня 2016 року по лютий 2017 року вказані перекази мали місце (а.с.47,48, 200, 203-207). Однак, ці перекази грошових коштів були здійснені відповідачем на рахунок своєї дитини в якості добровільної допомоги своєму сину. Надання сину добровільної допомоги, суд розцінив як допомогу на дрібні побутові витрати, які також несе та несла позивач (а.с.201,202). Апеляційна скарга не містить ґрунтовних спростувань вказаного висновку.

Посилання апелянта на наявність іншого утриманця - дружини ОСОБА_8, на утримання якої стягнуті аліменти, спростовується рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 03.09.2014 (а.с.250), відповідно до якого аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 (яка на той час перебувала на 34 тижні вагітності) стягнуті на період її вагітності. З врахуванням народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, дане судове рішення є вичерпаним. На час ухвалення судом першої інстанції рішення, що є предметом оскарження, даних, що ОСОБА_8 є непрацездатною особою, в матеріалах справи не має. Малолітній дитині ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося 3 роки.

Не може бути підставою для зменшення розміру додаткових витрат і та обставина, що відповідач має кредитні зобов'язання перед банківською установою. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.11.2017 за період з 20.11.2015 по 20.11.2017 ОСОБА_3 за карткою/рахунком з кредитним лімітом 15000.00 грн витратив 146879,95 грн, при цьому надходження на вказану картку/рахунок становлять 146929,95 грн. Щомісячні надходження за цей період становили від 1636,94 грн (листопад 2017) до 15972 грн (квітень 2016) (а.с.208). Дані щодо використання цих коштів на лікування відповідача, на що посилався останній в апеляційній скарзі, в матеріалах справи відсутні. З довідки про доходи ОСОБА_3, що надана Виробничим підрозділом локомотивного депо Сновськ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» вбачається, що за період з липня 2016 по вересень 2017 за відрахуванням аліментів загальна сума доходів відповідача становить 72071 грн.

Аналізуючи дані з довідки банківської установи та дані з довідки про доходи відповідача з липня 2016 по вересень 2017, слід зазначити, що при доході у грудні 2016 року 2623,88 грн (4756,76 грн (нараховано) - 856,22 грн (податки) - 1276,66 грн (аліменти) =2623,88 грн ), ОСОБА_3 було сплачено на погашення кредиту в цьому місяці 13556,97 грн, тобто суму, яка в 5 разів перевищує його дохід в цьому місяці. Відомості щодо додаткових джерел доходів відповідача в матеріалах справи відсутні.

Не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача на постанову ВС у справі №622/733/16-ц від 29.02.2018 та висновки ВСУ, що висловлені у справі №6-129цс15 від 24.02.2016, оскільки у цих справах висновок (правовий висновок), який є обов'язковим для застосування, відсутній, до того ж у цих справах вирішувалося питання щодо додаткових витрат на повнолітніх дітей.

Проаналізувавши сімейний та майновий стан відповідача, а саме, наявність утриманця, стан здоров'я, наявність постійного заробітку, забезпечення житлом, наявність іншого нерухомого майна, суд першої інстанції зробив вірний висновок щодо можливості відповідача нести тягар половини додаткових витрат на дитину.

Колегія суддів погоджується з цими висновками та, враховуючи обставини, що викладені вище, вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного включення до додаткових витрат вартості проїзду з м. Щорса (Сновська) до м. Чернігова та у зворотному напрямку - з м.Чернігова до м. Щорса (Сновська) 20.06.2016, 21.06.2016, 22.06.2016, 23.06.2016, 24.06.2016 на суму 321,8 грн (а.с.24-26). Позивач в позові стверджувала про оплату гуртожитку під час проходження курсів з 13.06.2016 по 24.06.2016. З огляду на наявність оплаченого гуртожитку за цей період, підстави для відшкодування витрат на проїзд відсутні.

Враховуючи вказане вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Із загальної суми, що стягнута судом першої інстанції з відповідача, слід виключити 1/2 частину вартості квитків - 160,9 грн (321,8 : 2 = 160,9), зменшивши загальну суму стягнення з 5020,89 до 4860 грн (1860 (гуртожиток) + 7390 (навчання) + 320 (курси) + 150 (гуртожиток на час курсів) = 9720 грн; 9720 : 2 = 4860 грн) .

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають перерозподілу.

Апеляційна скарга задоволена на 3% (4860 х 100 : 5020,89 = 97%; 100 - 97 = 3%).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 1313 грн підлягає зміні шляхом зменшення вказаної суми до 1273,61 грн (1313 х 97 : 100 = 1273,61).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою апелянт сплатив 960 грн судового збору. 3% від цієї суми становить 28,8 грн (960 х 97% : 100 = 931,2 грн; 960 - 931,2 = 28,8 грн). Вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь позивача.

Керуючись ст. 141,367, 374, 376 ч.1 п.3, 381- 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2018 року змінити, зменшивши суму додаткових витрат, пов'язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини, яка стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 5020, 89 грн до 4860 грн та суму судового збору з 1313 грн до 1273,61 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 28,8 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, як касаційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 21.03.2018.

Головуючий:Судді: