Справа №490/546/18 02.04.2018
Провадження №22-ц/784/492/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 490/546/18
Провадження 22-ц/784/492/18
Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

02 квітня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі: заявника ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 24 січня 2018 року головуючим суддею Чулуп О.С., в приміщенні цього ж суду, повний текст якого проголошено того ж дня, по цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа -Центральний районний у м. Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території,

встановила:

19 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до суду про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина ОСОБА_5 у Слов'яносербській виправній колонії №60, на тимчасово окупованій території, в селищі Лозовське Слов'яносербського району Луганської області, Україна.

Заявник зазначав, що його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відбував покарання у Слов'яносербській виправній колонії № 60 Луганської області.

За інформацією Державної пенітенціарної служби України щодо надання інформації відносно засудженого ОСОБА_5, йому повідомлено, що виправна колонія розташована в Луганській області на території, тимчасово неконтрольованій українською владою та починаючи з 01 грудня 2014 року вони припинили зв'язок з ДПтС України, у зв'язку з чим надати будь-яку інформацію, пов'язану з зазначеною установою не можливо.

За інформацією Товариства Червоного Хреста України стосовно розшуку сина заявника, 19 грудня 2017 року Міжнародний комітет Червоного Хреста повідомив, що ОСОБА_5, який з 09 квітня 2011 року відбував покарання у Слов'яносербській виправній колонії № 60, помер у зазначеній виправній колонії ІНФОРМАЦІЯ_2 від хвороби.

Посилаючись на те, що державна реєстрація смерті ОСОБА_5 у встановленому діючим законодавством України порядку, та подальшому його знятті з реєстрації місця проживання неможливе, ОСОБА_2 просив про задоволення заяви.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2018 року ОСОБА_2 у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, представник заявника подала апеляційну скаргу, в якій просила вказане рішення скасувати та заяву ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В листі від 20 березня 2018 року заінтересована особа просила розглядати справу за відсутності її представника та відсутності заперечень проти задоволення заяви.

-2-

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано належних доказів, що підтверджували б факт смерті його сина.

Суд першої інстанцій у даній справі правильно застосував Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року (статті 1, 4), Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року (пункт 2 частини першої статті 17), ЦК України (стаття 49), врахувавши те, що заявник мав можливості надати медичні документи встановленого зразка і видані уповноваженими органами України, необхідні для реєстрації смерті ОСОБА_5

З огляду на практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou v Turkey, Cyprus v Turkey), а також Молдови і Росії (зокрема, Mozer v the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v Moldova and Russia), документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ. У справі Cyprus v. Turkey (§§ 91-94) ЄСПЛ постановив, що «зобов'язання не брати до уваги акти факти фактичних утворень не є абсолютним. Життя на відповідній території продовжується для його мешканців. Це життя має бути терпимим, і права мешканців повинні захищатися фактичними органами влади, у тому числі судами; і в інтересах мешканців, акти цих органів не можуть просто ігноруватися третіми державами і міжнародними організаціями, зокрема, судами, у тому числі цим Судом. Інший підхід був би рівнозначним позбавленню мешканців території їхніх прав кожного разу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх мінімальних прав».

Процесуальний порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, регулюється статтями 293, 294, 315 -319 ЦПК України. Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві повинно бути зазначено, зокрема причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт (п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України)

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого абро їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Таким чином, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час.

Згідно положень Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року, № 52/5 у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

-3-

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану у Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18 жовтня 2000 року (зі змінами) визначено, що для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Згідно вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2011 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України та відповідно до ч.1 ст. 70 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років (а.с. 8-10).

Покарання ОСОБА_5 відбував у Слов'яносербській виправній колонії Луганської області № 60 (а.с.56-57).

Зі змісту інформації Державної пенітенціарної служби України від 10 вересня 2015 року за зверненням ОСОБА_2 слідує, що відповідно до розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085 - р, за визначеним переліком населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, територія Слов'яносербського району Луганської області, за місцем розташування виправної колонії, є тимчасово неконтрольованою українською владою. Починаючи з 01 грудня 2014 року був припинений зв'язок з ДПтС України, тому надання будь-якої інформації, пов'язаної з зазначеною установою є неможливим (а.с. 11).

Товариством Червоного Хреста України, стосовно розшуку сина, ОСОБА_2 надана інформація про те, що 19 грудня 2017 року Міжнародний комітет Червоного Хреста повідомив, пославшись на інформацію, далі мовою оригіналу, «отриманої від міністерства внутрішніх справи «ЛНР», що ОСОБА_5, який з 09 квітня 2011 року відбував покарання у Слов"яносербській ВК, помер у зазначеній колонії ІНФОРМАЦІЯ_2 від хвороби.

Водночас, заявника просили для розгляду можливості надання допомоги з боку МКЧХ у встановленні місця поховання ОСОБА_5 та у отриманні документів про смерть написати заяву з викладенням зазначених прохань (а.с.12).

Відповідно до Статуту МКЧХ, метою Організації є відстоювання та поширення основоположних принципів Руху Червоного Хреста (гуманність, нейтральність, універсальність тощо), виконання покладених Женевськими конвенціями завдань із забезпечення дотримання норм міжнародного гуманітарного права під час збройних конфліктів, забезпечення роботи Центральної агенції з розшуку, а також ведення роз'яснювальної роботи щодо застосування гуманітарного права під час збройних конфліктів причетними до таких конфліктів міністерств та відомств.

Даних про те, що ОСОБА_2 скористався цим та звертався із такою заявою для отримання документів про смерть сина, матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять письмової відмови у проведенні державної реєстрації смерті Центрального районного у м. Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Даних про те, що ОСОБА_2 звертався із заявою про державну реєстрацію смерті ОСОБА_5 та йому було у цьому відмовлено, матеріали справи не містять.

Посилання заявника на усне роз'яснення працівника заінтересованої особи про неможливість реєстрації факту смерті через те, що документи видані будь-якими органами, посадовими особами на окупованій території, які створені, обрані чи призначені не у передбаченому законами України порядку, є незаконними, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене не є письмовою відмовою у проведені державної реєстрації смерті.

-4-

Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що заявником при зверненні до суду не було надано доказів на підтвердження неможливості одержання свідоцтва про смерть, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді:

О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

_______________________________________________________________________

Повний текст складено 02 квітня 2018 року