Справа № 311/452/18
Провадження № 2/311/415/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.

при секретарі судового засідання: Листопад В.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, суд,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначив, що 11 березня 2015 року він надав грошову позику відповідачу ОСОБА_2 в сумі 14 920,00 грн., про що було укладено розписку в письмовій формі.

Згідно умов позики, відповідач зобовязувався повернути позику у строк до 31 грудня 2015 року. Крім того, відповідач прийняв на себе зобовязання сплати на користь позивача штрафних санкцій у розмірі 7 000,00 грн. (47% від суми позики) у випадку несплати суми основного боргу в зазначений вище строк.

Проте, в порушення умов договору позики, відповідач ОСОБА_2 в установлений договором строк борг не повернув. На теперішній час загальна сума боргу за договором позики становить: 14 920,00 грн. + 7 000,00 грн. = 21 920,00 грн.

На підставі викладеного, позивач проси суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також понесені витрати на оплату судового збору.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що він в 2015 році працював неофіційно рибалкою у батька позивача. Розписку позивача про отримання грошових коштів він писав в якості гарантії виконання ним трудових обовязків та отримання ним від батька позивача приладдя для лову риби, зокрема, сіток і моторного човна. Зазначив, що фактично грошові кошти у позивача він не брав.

Вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З викладеного виходить, що підставою для предявлення вимоги позикодавцем до позичальника про повернення грошових коштів та сплати грошової суми відповідно до ст. 625 ЦК України є невиконання або несвоєчасне виконання позичальником свого зобовязання.

Згідно ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядок, що встановлені договором. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 11 березня 2015 року надав грошову позику відповідачу в сумі 14 920,00 грн., про що було укладено розписку в письмовій формі (а.с.5), оригінал якої досліджено в судовому засіданні.

Згідно умов договору, відповідач ОСОБА_2 зобовязувався повернути позику у строк до 31 грудня 2015 року. Крім того, відповідач прийняв на себе зобовязання сплати на користь позивача штрафних санкцій у розмірі 7 000,00 грн. (47%) у випадку несплати суми основного боргу в зазначений вище строк.

В порушення умов договору позики, відповідач ОСОБА_2 установлений строк борг не повернув.

Приймаючи до уваги, що розписка, яка підтверджує боргові зобовязання відповідача ОСОБА_2 знаходяться у позивача ОСОБА_1, доказів повернення заборгованості за договором позики в ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано, а сума боргу відповідачем до теперішнього часу не повернута, суд приходить до висновку, що боргові зобов'язання, визначені у розписці від 11.03.2015 відповідачем ОСОБА_2 не припинені, сума заборгованості за договором позики в розмірі 14 920 грн., до теперішнього часу не повернута, тому вказана сума, а також сума неустойки в розмірі 7 000 грн., яка складає 46,9 % від суми заборгованості, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Суд критично відноситься до пояснень відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що розписки, укладені між позивачем та відповідачами є належними доказами на підтвердження не лише факту укладення договорів, але й факту передачі грошової суми позичальникам.

Крім того, відповідачем порушення вимог ст.. 80 ЦПК України, не надано суду належних доказів на підтвердження вказаних ним в запереченнях обставин.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на оплату судового збору в розмірі 704,80 грн..

Керуючись ст. ст. 81, 82, 263-268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), який мешкає за адресою: Запорізька область, місто Василівка, вулиця Молодіжна, 25, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2), який мешкає за адресою: Запорізька область, місто Василівка, провулок Гетьманський, 24, суму заборгованості за договором позики в розмірі 14 920 грн., неустойку в розмірі 7 000 грн., судовий збір в розмірі 704,80 грн., а всього 22 624 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 березня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3