Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 2-196/12

провадження № 61-3060св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 червня 2016 року у складі судді Смотрицького В. Г. та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Перепелюк Л. М., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Чернівецькою міською радою 21 серпня 2009 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,10 га на вулиці АДРЕСА_1 в місті Чернівці Чернівецької області.

По сусідству з її земельною ділянкою на вулиці АДРЕСА_1 в місті Чернівці (від літ. «А» до літ. «Г» згідно з планом земельної ділянки), на вулиці Глибоцькій, 19 в місті Чернівці розташована земельна ділянка, співвласниками якої є відповідачі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В 2006 році відповідачами була самовільно захоплена частина її земельної ділянки площею 0,0046 га та без будь-якої проектної документації та відповідних дозволів збудований монолітний фундамент та гараж, що підтверджується висновком № 1219 експертного будівельно-технічного дослідження від 29 жовтня 2009 року, висновком № 927 експертного будівельно-технічного дослідження від 02 вересня 2009 року.

В березні 2005 року ОСОБА_1 з членами своєї сімʼї почали виготовляти проектну документацію на добудову житлового будинку, гаражу та технічних споруд за адресою АДРЕСА_2. Вони отримали робочий проект від 10 жовтня 2005 року, а 24 листопада 2005 року одержали дозвіл на виконання будівельних робіт від Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міста Чернівці і розпочали будівельні роботи - заклали фундамент і звели стіни.

Навесні 2006 року, приїхавши на будівництво, побачили на частині самовільно захопленої відповідачами земельної ділянки, відповідачами самовільно, без будь-якої проектної документації та відповідних дозволів збудовано гараж з монолітним фундаментом. В зв'язку з цим виникла суперечка між її батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відповідачем

ОСОБА_2

Внаслідок самовільного спорудження відповідачами гаража на відстані 1,2 метра від належного їй на праві власності житлового будинку на вулиці АДРЕСА_1 в місті Чернівці, без спеціального інженерно-технічного обладнання для запобігання стіканню атмосферних опадів, з покрівлі гаража на належний їй будинок та технічні споруди стікали атмосферні опади, внаслідок чого споруди зазнавали руйнувань, а саме пошкоджено: фасад житлового будинку, внутрішні поверхні стін, підлогу в кімнаті житлового будинку, дощату обшивку фасаду господарських будівель.

Відповідно до висновку № 927 експертного дослідження спеціаліста-будівельника від 02 вересня 2009 року вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт конструктивних елементів житлового будинку та господарських будівель домоволодіння АДРЕСА_5 в місті Чернівці становить 9 073 грн.

ОСОБА_1 зазначала, що неодноразово в мирний спосіб намагались спілкуватись з відповідачами по справі з метою врегулювання питання встановлення меж між їхніми ділянками та системи водовідведення з їхнього гаражу, однак зусилля були марними.

Це все тривало довгий період часу і як з її сторони, так і зі сторони її рідних перенесено моральні страждання, що вона розцінює як моральну шкоду. Крім того, вона понесла і інші затрати свого часу на відвідування державних установ, пошуку майстрів для проведення ремонтних робіт та інше.

ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заподіяну майнову шкоду внаслідок пошкодження належного їй на праві власності житлового будинку та господарських будівель в розмірі 9 073 грн, витрати на експертні дослідження в розмірі 780 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В подальшому ОСОБА_1 збільшила свої позовні вимоги і просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 Ю, крім майнової шкоди в розмірі 9 073 грн, ще й інфляційні втрати в сумі 7 114 грн 04 коп., а крім витрат на експертні дослідження в розмірі 780 грн та інфляційні втрати в сумі 906 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 9 246 грн 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що діями відповідачів, ОСОБА_1 заподіяно майнову шкоду, яку суд визначив в розмірі

6 804 грн 75 коп., та моральну шкоду, яку суд визначив в розмірі 1 500 грн, а також витрати, повʼязані з проведенням експертизи, в розмірі 780 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування інфляційних втрат майнової шкоди та витрат відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дія частини другої статті 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, не поширюється на правовідносини, що виникають у звʼязку із завданням матеріальної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 червня

2016 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 6 804 грн 75 коп. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1 500 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 17 грн 86 коп. на відшкодування судового збору та по 20 грн 45 коп. на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції помилково, в порушення вимог пункту 4 частини третьої статті 79 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій), яка передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належить витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, стягнув на користь позивачки 780 грн, як компенсацію за проведене експертне дослідження, що не є висновком призначеної судом експертизи, а тому зазначена сума не підлягає стягненню.

В інші частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

15 листопада 2016 року ОСОБА_2 через засоби поштового звʼязку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час звернення до суду із цим позовом, ОСОБА_1 не була власником будинку, розташованого на вулиці АДРЕСА_3 в місті Чернівці Чернівецької області.

Не зрозумілим залишається те, у чому суд побачив причинний звʼязок між самовільною побудовою відповідачами гаража і завданням шкоди житловому будинку.

Згідно з висновком № 1617 будівельно-технічної експертизи від 18 вересня 2010 року причиною зміни площ земельних ділянок будинку АДРЕСА_4 та будинку АДРЕСА_5 в місті Чернівці є невідповідність меж, закріплених правовстановлюючими документами (державними актами, договорами оренди) фактичному їх розташуванню на місцевості. Причиною такої невідповідності є ряд послідовних помилок та порушень, як з боку проектних організацій, що займались виготовленням державних актів та кадастрових планів договорів оренди.

У цьому висновку зафіксовано вільний простір між земельними ділянками позивачки і відповідачів і саме на цю частину земельної ділянки частково могли попадати дощові води з гаража відповідачів. Хоча під час огляду земельних ділянок на місцевості було видно що нахил даху гаража відповідачів був у бік саду, а не будинку позивачки.

Стягувати з відповідачів моральну шкоду суд не мав жодних підстав, тому що вини відповідачів у тій ситуації, що склалася, немає. Навпаки через помилки проектних організацій та недобросовісність погодження меж з боку ОСОБА_6 відповідачі, на їх думку, безпідставно були позбавлені правовстановлюючого документа на земельну ділянку.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до договору дарування земельної ділянки від 25 липня 2008 року та державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Чернівецькою міською радою 21 серпня 2009 року, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 0,10 га та 0,02 га на вулиці АДРЕСА_3 в місті Чернівці Чернівецької області.

Також відповідно до договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку і свідоцтва про право власності від 06 лютого 2015 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку на цій земельній ділянці.

По сусідству з земельною ділянкою ОСОБА_1 на вулиці АДРЕСА_1 в місті Чернівці (від літ. «А» до літ. «Г» згідно з планом земельної ділянки), на вулиці Глибоцькій, 19 в місті Чернівці розташована земельна ділянка, співвласниками якої є відповідачі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено факт захоплення відповідачами земельної ділянки позивачки та самовільного будівництва гаража, зобов'язано їх не чинити перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,0045 га, зобов'язано відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0045 га, звільнивши зазначену самовільно захоплену частину земельної ділянки площею 0,0045 га шляхом знесення за їхні кошти незаконного самовільно збудованого гаража на вулиці Глибоцькій, 19 в місті Чернівці, який був споруджений на частині земельної ділянки, яка належить позивачу.

Внаслідок самовільного спорудження відповідачами гаража на відстані 1,2 метра від належного їй на праві власності житлового будинку на вулиці АДРЕСА_1 в місті Чернівці, без спеціального інженерно-технічного обладнання для запобігання стіканню атмосферних опадів, з покрівлі гаража на належний ОСОБА_1 будинок та технічні споруди стікали атмосферні опади, внаслідок чого споруди зазнавали руйнувань, а саме пошкоджено: фасад житлового будинку, внутрішні поверхні стін, підлогу в кімнаті житлового будинку, дощату обшивку фасаду господарських будівель.

Відповідно до висновку № 927 експертного дослідження спеціаліста-будівельника від 02 вересня 2009 року вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт конструктивних елементів житлового будинку та господарських будівель домоволодіння АДРЕСА_5 в місті Чернівці становить 9 073 грн.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Судами попередніх інстанцій правильно визначено розмір майнової шкоди з врахуванням того, що пошкодженню майну позивача сприяло незаконне, з порушенням ДБН та норм протипожежної безпеки, встановлення гаража на межі з ділянкою позивача, з даху якого стікала вода після дощу в місце, де знаходиться будинок позивачки.

Затікання будинку було здійснено не по периметру будинку, а саме в тому місці, де незаконно знаходився гараж на частині захопленої земельної ділянки на вулиці АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та затікання спричинено саме гаражем.

Факт самочинного будівництва відповідачами гаража з порушенням будівельних норм і правил, норм пожежної безпеки встановлений рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 грудня 2012 року (справа № 318/12), яке набрало законної сили.

Вказаним рішенням суду відповідачі зобовʼязані не чинити перешкоди у користуванні належною на праві власності ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0045 га, зобов'язано відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення за їхні кошти незаконного самовільно збудованого гаража.

Але до часу розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі вказане рішення не виконали.

Посилання заявника ОСОБА_2 в касаційній скарзі на те, що станом на 2009 рік ОСОБА_1 не була власником будинку на вулиці АДРЕСА_1 в місті Чернівці, спростовані договором дарування незавершеного будівництва житлового будинку від 25 липня 2008 року.

Посилання заявника на те, що між земельними ділянками позивачки і відповідачів є простір, і що саме на цю частину земельної ділянки частково могли попадати дощові води з гаража відповідачів не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком будівельно-технічної експертизи від 18 вересня 2010 року № 1617.

Частиною першою, пунктом 3 частини другої статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій врахували вказані вимоги закону, принцип розумності та справедливості та дійшли вмотивованого висновку про те, що винними діями відповідачів позивачці завдана і моральна (немайнова) шкода, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 1 500 грн.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_2 у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 червня

2016 року, в не зміненій його частині, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило