Справа № 309/1831/17
Провадження № 2/309/264/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Попадинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 міська рада звернулася до Хустського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просить:

- зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування (кінець вул. Є.Маланюка м. Хуст) шляхом демонтажу: огорожі (паркану), надвірного туалету, господарських споруд з будівельними матеріалами, вольєру, металевого павільйону, зелених насаджень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач самовільно, без дозволу органу місцевого самоврядування, за межами власної земельної ділянки, на землях загального користування розмістив різного роду господарські споруди, а саме: металевий павільйон, вольєр для утримання собак, складування будівельних матеріалів, висадив дерева, кущі, встановив огорожу та ворота. Також ОСОБА_2 самовільно встановив надвірний туалет за межами власної земельної ділянки. Посадив фруктові дерева, чим повністю унеможливив заїзд на територію сусіднього дворогосподарства. Цими діями відповідач створює перешкоди у користуванні землями загального призначення мешканцями сусідніх дворогосподарств. Він не має жодного документу, який би посвідчував його право власності, право користування чи право оренди спірної земельної ділянки, тобто, власником і розпорядником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 міська рада.

Представник позивача ОСОБА_1 міської ради в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що світить розписка про вручення судової повістки. Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника ОСОБА_1 міської ради за наявними матеріалами у справі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що світить розписка про вручення їм судової повістки. До суду подали письмову заяву, у якій просили суд розглядати справу у їх відсутності і відмовити у задоволенні позовних вимог.

В порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності її учасників, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування доказів.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 міська рада в обґрунтування своїх вимоги у позові про зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування (кінець вул. Є.Маланюка м. Хуст) шляхом демонтажу: огорожі (паркану), надвірного туалету, господарських споруд з будівельними матеріалами, вольєру, металевого павільйону, зелених насаджень доводить актом від 30.07.2013 року, який затверджено заступником міського голови ОСОБА_5 та актом перевірки фактів, викладених у зверненні № III-1524/02-27 від 22.08.2016 року громадянки ОСОБА_6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неправомірних дій громадянина ОСОБА_2 у м. Хуст, вул. Маланюка, який затверджено 30 листопада 2016 року першим заступником міського голови ОСОБА_7.

Актами встановлено, що житловий будинок у кінці вул. Є. Маланюка у м. Хуст належить відповідачу ОСОБА_2, мешканцю м. Хуст, вул. Пирогова, 4/11. Далі у актах йдеться про те, що ОСОБА_2 самовільно, без дозволу органу місцевого самоврядування, за межами власної земельної ділянки, на землях загального користування розмістив різного роду господарські споруди (металевий павільйон, вольєр для утримання собак, складування будівельних матеріалів, висадив дерева, кущі, встановив огорожу та ворота.) Також ОСОБА_2 самовільно встановив надвірний туалет за межами власної земельної ділянки. Цими діями ОСОБА_2 створює перешкоди в користуванні землями загального призначення сусідніх дворогосподарств. Зі слів мешканців вулиці Косична та вул. Маланюка, ОСОБА_2 засипав берег потічка будівельними матеріалами (камінням, глиною, ґрунтовою сумішшю), чим звузив русло потічка приблизно на 1 м. в окремих місцях до 20 см., що перешкоджає вільному протіканню води по ньому. Також ОСОБА_2 під огорожу сусіднього житлового будинку № 15 по вул. Маланюка складовано залишки будівельних матеріалів (шматки бетону, каміння) та насаджено декілька саджанців фруктових дерев, чим унеможливлено заїзд на територію сусіднього дворогосподарства.

Вказані порушення гр. ОСОБА_2 вчиняє вже починаючи з 2013 року, про що свідчать багаторазові звернення мешканців вул. Маланюка та мешканців вул. Косична, про що є складено акт комісії ОСОБА_1 міської ради від 05.08.2013 року.

Висновки комісії: Вищезгадані дії громадянина ОСОБА_2 є порушенням ДБНів, Земельного Кодексу України, ст.197-1 ККУ, санітарних і екологічних норм і правил благоустрою у м. Хуст та правил добросусідства. Встановлення огорожі на територіях загального користування є перешкодою в користуванні даною територією власниками сусідніх дворогосподарств.

Рекомендації комісії: 1. Примірник акту направити в ОСОБА_1 міжрайонну прокуратуру, управління Держгеокадастру у Закарпатській області для вжиття заходів згідно чинного законодавства. 2. Громадянину ОСОБА_2 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку загального користування демонтувати огорожу (паркан), надвірний туалет, господарські споруди з будівельними матеріалами, вольєр, металевий павільйон. 3.Територію загального користування звільнити від насаджень, придорожню канаву привести у відповідний стан.

Однак на думку суду, посилання ОСОБА_1 міської ради на вищевказані акти у своїх вимогах до ОСОБА_2 є не обґрунтованими та передчасними.

Так, комісія ОСОБА_1 міської ради здійснюючи перевірку фактів, наведених у зверненні ОСОБА_6 від 22.08.2016 року не навела у акті від 30.11.2016 року доказів того, що саме ОСОБА_2 розмістив різного роду господарські споруди, а саме, металевий павільйон, вольєр для утримання собак, здійснив складування будівельних матеріалів, висадив дерева, кущі, встановив огорожу, ворота та надвірний туалет за межами власної земельної ділянки.

При цьому, а ні кількісних, а ні якісних характеристик цих споруд, зелених насаджень, комісія відповідача у акті від 30.11.2016 року не зазначила, що свідчить про безпідставність її висновків та рекомендацій.

Відсутність точних даних щодо меж розміщення господарських споруд, зелених насаджень, свідчить про безпідставність заявлених вимог позивачем, оскільки дана категорія позовів полягає в тому, що він може бути поданий лише щодо індивідуально-визначеного майна, яке є об'єктом права власності як абсолютного права.

Однак, а ні в акті від 30.11.2016 року, а ні в позові не наведено чіткого переліку індивідуально-визначеного майна.

Комісією позивача, на думку суд, необґрунтовано і без відповідно вимірювальної техніки зазначено у актів від 30.11.2016 року інформацію, що ОСОБА_2 звузив русло потічка приблизно на 1 м., а в окремих місцях до 20 см., що начебто перешкоджає вільному протіканню води по ньому. Не наведено, якими саме вимірювальними засобами із відповідними повірочними документами здійснював обміри русла «потічка» і чи здійснював його обміри взагалі. Не зазначено, протягом якої площі (довжини) цього потічка здійснювалися обміри. При цьому, наведене поняття «потічок», не входить до складу обєктів водних ресурсів України, згідно вимог Водного кодексу України.

Одночасно комісією ОСОБА_1 міської ради у актах не зазначено, які саме пункти, підпункти, статті, чи положення ДБНів, Земельного кодексу України, санітарних норм, екологічних норм і правил, правил благоустрою м. Хуст, правил добросусідства було порушено діями відповідача ОСОБА_2

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження свої вимог, враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 223, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про зобовязання останнього усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування (кінець вул. Є.Маланюка м. Хуст) шляхом демонтажу: огорожі (паркану), надвірного туалету, господарських споруд з будівельними матеріалами, вольєру, металевого павільйону, зелених насаджень відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_8

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_8