Справа № 291/1430/15-ц
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2018 року

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого- судді Грека М.М.

при секретарі- Кащук Л.С.

позивачки ОСОБА_1

третьої особи: - ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ружині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради, третьої особи: ОСОБА_4 про відновлення межової гідротехнічної споруди ( канави ).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Ружинської селищної ради, третьої особи: ОСОБА_4 про відновлення межової гідротехнічної споруди ( канави ).

Позовні вимоги мотивує наступним чином, що після смерті його бабусі ОСОБА_5, яка померла 08.03.1968 року, позивач успадкував житловий будинок та погосподарські будівлі в с. Заріччя, вул. Сквирська 71, Ружинського району, Житомирської області. Для оформлення спадщини та одержання паспорта забудови земельної ділянки к-п ім. Леніна, смт. Ружин виділив позивачу земельну ділянку площею 0.05 га., в зоні житлової та громадської забудови на якій розташованні вищезгадані обєкти нерухомості. Між земельною ділянкою позивача та земельною ділянкою сусіда ОСОБА_4 вул. Сквирська № 71, Ружинського району, Житомисрької області проходить водовідвідна канава шириною 3 м., привяза до осі моста автомобільної дороги смт. Ружин м. Сквира функції якої відведення стічних та паводкових вод з території с. Заріччя в річку Роставиця. Межова гідротехнічна споруда ( канава ) знаходиться між будинком позивача вул. Сквирська №71, с. Заріччя та будинком №73 по вул. Сквирській с. Заріччя, ОСОБА_4

Водовідвідна канава вказана в землевпорядних картографічних матеріалах, генеральному та опорному планах забудови с. Заріччя, Ружинського району, Житомирської області. В 2007 році позивач написав заяву на приватизацію земельної ділянки, був складений відповідний договір з ТОВ « Поліський Край «, але землевпорядник Ружинської селищної ради з невідомих причин не встановив межу між земельними ділянками.

25.07.2013 року позивачем при встановленні нової огорожі, яку проводив згідно плану забудови своєї земельної ділянки, позивачу стало відомо, що водовідвідна канава чомусь не вказана в акті інвентаризації меж, виконаної Житомирським інститутом « Житомирагропроект « в 1994 році на замовлення Ружинської селищної Ради.

На даний час межову гідротехнічну споруду зміщено від осі безпосередньо під фундамент житлового будинку позивача, змінено профіль, розміри, перетворена в траншею розміром 0.5 х 1 м., оголивши підземну частину фундаменту, що являється грубим порушенням правил експлуатації будівель.

В судове засідання позивач зявився позовні вимоги просив задовільнити з вищенаведених підстав.

В судове засідання представник Ружинської слищної ради зявився в задоволенні позовних вимог просив відмовити так як будь яких документів підтверджуючих що вказана гідроспоруда ( канава ) перебувала на балансі Ружинської селищної ради не має.

В судове засіданні третя особа та його представник зявилися в задоволенні позовних вимог просили відмовити повністю пояснивши наступне, що позивач не зміг довести свої позовні вимоги, а ще й тому, що позов не обгрунтований і безпідставний. Як на доказ існування гідроспоруди позивачем не надано до суду ні єдиного документа щодо реєстрації права власності за будь-якою фізичною чи юридичною особою, ні одного належного документа про право власності на гідроспоруду чи її існування взагалі, не навів будь-якого нормативного акта матеріального права, який би мав імперативний характер для відповідача чи третьої особи щодо гідроспоруди.

Заслухавши позивача, представника відповідача, третю особу, представника третьої особи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_6 з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позовні вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими, що підтверджуються документально а саме:

Відповідно до акту комісії від 30.07.2013 року складеного за наслідками обстеження земельних ділянок по вул. Сквирська 71, с. Заріччя, Ружинського району, яка належить ОСОБА_1 та земельної ділянки по вул. Сквирській 73, с. Заріччя, Ружинського району зобов'язано ОСОБА_1 зрізати металеву огорожу, так як вона виступає на 1,5 м на забор третьої особи на стороні відповідача (Т. 1 а.с.8).

Відповідно супроводного листа № 102 від 11.02.2015 року направленого позивачу вбачається, що рішенням Ружинської селищної ради від 30.01.2015 року, яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування акта інвентаризації та узгодження меж від 22.06.1994 року та встановлення межі. Таким чином рішення ради позивачем не оскаржувалось і не скасовано, а отже рішення законне і порушень прав позивача немає.( Т. 1 а.с.36, 37)

ОСОБА_6 листа селищної ради № 678 від 2.09.2013 року райвиконком своїм рішенням від 29.05.1976 р. затвердив свідоцтво, а відтак і межі наданої позивачу земельної ділянки. З цим погодились, підписавши документи у технічному звіті (Т. 1 а.с.38).

ОСОБА_6 встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.06.1994 р. претензій не заявлено. Інженерно-геодезичні роботи та встановлення меж виконані відповідно до діючих норм, інструкцій.( Т. 1 а.с.47)

ОСОБА_6 відповіді прокуратури Ружинського району від 16.12.2014 року порушень прав ОСОБА_1 немає, порушень прав земельного законодавства не встановлено. (Т. 1 а.с.50- 52)

Листом № 612 від 1.08.2013 року, яким повідомлено третю особу на стороні відповідача про встановлення межі і складання відповідного акта, який додається. ОСОБА_7 рекомендовано прибрати встановлену ним огорожу.( Т. 1 а.с.80)

Відповідно листа-відповіді № 6 від 11.04.2016 року топографічна зйомка місцевості відсутня, за даними картографічних матеріалів неможливо визначити наявність канави на генеральному плані по вул. Сквирській, 73 с. Заряччя. (Т. 1 а.с. 138)

ОСОБА_6 акта комісії від 26.04.2016 року з метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 м з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються:

обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово;

ОСОБА_6 п. 1.12 Правил безпеки систем газопостачання України, затвердженого наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01 жовтня 1997 року № 154 Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 травня 1998 року за № 318/2758 (НПАОП 0.00-1.20-98) проведення гідроспоруд через газопровід заборонено і з технічних причин не можливо.

ОСОБА_6 висновку експерта № 441/06-2017 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26.06.2017 року слідів підтоплення та пошкоджень конструктивних елементів житлового будинку та господарських споруд по вул. Сквирській. 71 в с. Заріччя Ружинського району Житомирської області не виявлено.

Між будинковолодіннями № 71 та № 73 наявна водовідвідна канава, що проходить на відстані 20 см від стіни будинку, конструкції якої знаходяться в задовільному технічному стані. (Т.2 а.с.51).

Створення гідротехнічних споруд без відповідного розробленого проекту забороняється. Самовільно, без відповідного дозволу органів державної влади і місцевого самоврядування будівництво гідротехнічної споруди проводити не міг ніхто, оскільки для цього необхідні були відповідні рішення і дозвола компетентних органів. Таких документів позивачем на підтвердження своїх вимог не надано. Також не надано ним інших документів, які свідчили про взяття на баланс відповідачем чи оформлення права власності на гідроспоруду третьою особою на стороні відповідача. Натомість у матеріалах справи є архівні довідки і копії документів, які вказують на відсутність будівництва і експлуатації гідроспоруди (канави).

Так, позивач зазначає в позові, шо в 2007 році він не здійснив приватизації своєї ділянки, так як землевпорядник не встановив межу між ділянками.(Т. 1 а.с.З) Тобто про проблеми межі чи її порушення позивач взнав в 2007 році, хоча повинен був знати з 1968 року, тобто моменту оформлення права власності в порядку спадкування, так як гідроспоруду не можна миттєво забрати чи засипати лопатою. Якщо гідроспоруда вибула із володіння позивача, то де правовстановлюючі документи на гідроспоруду. При цьому згідно наданих суду документів та огляду в суді документації по інвентаризації меж інституту «Житомирагропроект» та картографічних матеріалів межа існує з 1954 року по даний час. При цьому загальновідомим є розуміння того, що межа не є власністю окремої особи, а поняття межова гідроспоруда відсутнє взагалі, а отже позов безпідставний.

Також позивач вказує, що за рахунок межової гідроспоруди розширена земельна ділянка подвір'я сусіда ОСОБА_4 Однак при перевірці в судовому засіданні площі земельних ділянок по вул. Сквирська № 71 та № 73 розбіжностей із документацією не встановлено. ОСОБА_6 обстеження розмір земельної ділянки позивача не зменшено.

До того ж позивач не надав документів або інших доказів, які б свідчили про факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_4 чи притягнення його до відповідальності за самовільний захват земельної ділянки чи за знищення межових знаків.

Відповідно до матеріалів інвентаризації меж земельної ділянки в натурі вона проводилась в присутності землекористувачів про що складались відповідні акти про встановлення в натурі меж земельної ділянки, що суміжними землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж землекористування не заявлено. Межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, вказані представником в натурі.

Пунктом 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року (далі інструкція) передбачено, що технічна документація із землеустрою, крім іншого, включає акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Пунктом 3.12 зазначеної Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) сумісжих земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користуваців) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п"ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур"єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв"язку, які забезпечують фіксацію забезпечення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повдомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез"явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Таким чином, нормами ЗК України, а також положеннями чинного законодавства передбачений порядок закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез"явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Разом з тим, в розумінні статей 118, 198 Земельного кодексу України, "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами", є лише складовою кадастрових зйомок та проекту землеустрою чи технічної документації із землеустрою.

Це також вбачається з Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року, відповідно до пункту 2.8 якої, технічна документація із землеустрою, крім іншого, включає акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Посилання в позовній заяві на статті 27, 55 Закону України «Про землеустрій» № 858 від 22.05.2003 р. є неправомірним, так як будинки будувалися і межа визначалась до 1954 року. Спадщина відкрилась після смерті баби ОСОБА_5, 08.03.1968 р. Тобто відносини виникли з моменту вступу в спадщину позивача або з моменту надання йому для будівництва 0,05 га земельної ділянки 1976 року, тобто до появи Закону, а тому цей Закон не підлягає застосуванню.

Посилання на норми Земельного кодексу України також неправомірне, так як кодекс був прийнятий в 1992 році, а відносини щодо межі та землекористування з 1968 чи 1976 років, тобто до його прийняття.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

ОСОБА_6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість позивач не надав жодних належних доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування.

Доказування позивачем своїх вимог повністю побудовано на припущеннях, що є порушенням ч. 4 ст. 81 ЦПК України.

Частиною третьою статті 22 Закону України "Про забезпечення санітарною та епідемічного благополуччя населення" визначено, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами ст. 12 ЦПК України, позивач зобов'язаний належно довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може грунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як пояснює позивач, що гідроспоруда вибула із його володіння що з 2007 року пройшло десять років, а з 1994 року минуло 23 роки, як позивач мав знати про інвентаризацію меж і відсутність гідроспоруди. А тому пропустив трирічний строк загальної позовної давності у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Безперечних доказів про те, що гідроспоруда існувала, чи її ліквідував або пошкодив, чи знищив саме відповідач або третя особа у судовому засіданні встановлено не було. А тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради, третьої особи: ОСОБА_4 про відновлення межової гідротехнічної споруди ( канави ) слід відмовити.

Керуючись ст. 19,48, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 13, 45, 142 Конституції України, Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні «, ст. ст. 5, 15, 16, 21, 324 ЦК України, Закону України « Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення « суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради, третьої особи: ОСОБА_4 про відновлення межової гідротехнічної споруди ( канави ) відмовити повністю.

Повне рішення виготовлено 23.03.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. М. Грек.