Справа №443/69/18
Провадження №2/443/495/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 60,9 кв.м, житловою площею 36,8 кв.м., з погосподарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку загальною площею 0,8089 га, яка складається з семи земельних ділянок, а саме: 0,1189 га, 0,1382 га, 0,1896 га, 0,1488 га, 0,0509 га, 0,0743 га та 0,0882 га згідно державного акту серія НОМЕР_1 та на земельну ділянку 0,2500 га, згідно державного акту серія НОМЕР_2, які належали на праві власності її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що житловий будинок з приналежними до нього погосподарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується записами в погосподарських книгах. Вказані особи є її, ОСОБА_1, мамою та бабцею відповідно, що підтверджується долученими нею до позову документами.. Розпорядженням голови Жидачівської РДА №331 від 16.05.1996 р. за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як за членами колишнього колгоспного двору визнано право власності на вищевказане будинковолодіння та видано свідоцтво про право власності. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Відтак, ОСОБА_2, стала одноосібно володіти житловим будинок з приналежними до нього погосподарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1: ? на підставі свідоцтва про право особистої власності та ? на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується довідкою Стрийського МБТІ. Окрім житлового будинку матері на праві власності належали дві земельні ділянки: 1) загальною площею 0,8089 га, яка складається з семи земельних ділянок, а саме: 0,1189 га, 0,1382 га, 0,1896 га, 0,1488 га, 0,0509 га, 0,0743 га та 0,0882; 2) площею 0,2500 га. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Однак ще за життя, склала заповіт, відповідно до якого все своє майно(житловий будинок та земельні ділянки) заповіла дочці(їй) ОСОБА_1 Вона, як спадкоємиця за заповітом після смерті матері, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області в судове засідання не з'явився. Проте, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути дану справі за його відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією витягу з погосподарської книги №354 від 14.07.2017 р., що цілий житловий будинок з приналежними до нього погосподарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1, належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_3(голова) та ОСОБА_2 /а.с. 9/.

З долученої до матеріалів справи копії архівного витягу №452 від 19.09.2017 р., виданого архівним відділом Жидачівської районної державної адміністрації, вбачається, що Розпорядженням голови Жидачівської районної державної адміністрації №331 від 16.05.1996 р. «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» - визнано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житловий будинок з приналежними до нього погосподарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1, як за членами колишнього колгоспного двору/а.с.11/.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3. ОСОБА_2, після її смерті, як її дочка прийняла в спадщину належну померлій частину спадкового житлового будинку/а.с.4/

Так, зокрема, як вбачається із виданої Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації довідки №1737 від 04.08.2017 року, вбачається, що згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.05.1996 р. Жидачівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядженням голови Жидачівської районної державної адміністрації №331 від 16.05.1996 р. на ? частину житлового будинку та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 17.09.1996 р. Жидачівською держнотконторою (реєстр№1623) на ? частину житлового будинку /а.с. 13/.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 одноособово належав ОСОБА_2: ? - на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.05.1996 р. Жидачівською районною державною адміністрацією та ? на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 р. ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 73 років, про що ІНФОРМАЦІЯ_2 року складено відповідний актовий запис №24 та виконавчим комітетом Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 /а.с. 5/.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 27.06.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №25, вбачається, що ОСОБА_2, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати до дня моєї смерті і на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю своїй дочці ОСОБА_1. На день смерті заповідача заповіт не змінено та не скасовано /а.с. 27, 10/.

З долучених до матеріалів справи копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 21.04.1973 року, вбачається, що ОСОБА_2 є рідною матір'ю ОСОБА_4 (позивачки по справі) /а.с. 6/.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4, у зв'язку з укладення шлюбу з ОСОБА_5, змінила своє дівоче прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» та зберегла його після розірвання шлюбу. Вказаний факт підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 15 січня 2009 року /а.с. 7,8/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вище встановлено, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, належав житловий будинок АДРЕСА_1. Окрім того померлій на праві приватної власності належали: 1) земельна ділянка загальною площею 0,8089 га, яка складається з семи земельних ділянок, а саме: 0,1189 га, 0,1382 га, 0,1896 га, 0,1488 га, 0,0509 га, 0,0743 га та 0,0882 га, розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства - згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1; 2) земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В межах законодавчо визначеного строку ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №268/02-31 від 19.05.2017 року, виданої завідувачем Жидачівської державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Івана Франка, 27 в селі Антонівка Жидачівського району Львівської області та інше майно, що належить померлій та являється спадковим майном /а.с.26/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач не заперечив проти позовних вимог, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на: житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 60,9 кв.м, житловою площею 36,8 кв.м., з погосподарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку загальною площею 0,8089 га, яка складається з семи земельних ділянок, а саме: 0,1189 га, 0,1382 га, 0,1896 га, 0,1488 га, 0,0509 га, 0,0743 га та 0,0882 га, розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства - згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,2500 га, розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко