АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року суд апеляційної інстанції у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.
при секретаріПотапьонок К.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство "Житлово-Експлуатаційна організація Голосіївського району м. Києва про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання першочергового права на приватизацію, визнання права користування та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вимогами, з урахуванням їх подальших уточнень, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4, виданого на ім'я ОСОБА_8, визнання за ОСОБА_7 першочергового права на приватизацію та права власності на спірну квартиру, визнання за ОСОБА_7 права на проживання та користування спірною квартирою та вселення в неї. /т. 2 а.с. 47/

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року позов залишено без задоволення./ т. 2 а.с. 123-126/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

№ справи 752/7600/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/730/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_8 приймала участь у приватизації квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,70 кв.м. (житлова - 28,80 кв.м.), згідно розпорядження органу приватизації Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.11.2005 № 5401. Право на приватизацію державного житла використано в обсязі 21,85 кв.м. при нормі 26,00 кв.м. Натомість, 18 червня 2015 року, ОСОБА_8, звертається із заявою про безоплатну приватизацію житла, а саме квартири АДРЕСА_4 В заяві відсутня інформація стосовно того, що відповідач використала своє право на безоплатну приватизацію житла. 17.07.2015 року, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, видає розпорядження №38221, яким безоплатно (повторно) передає квартиру АДРЕСА_4, що суперечить вимогам закону. Також судом першої інстанції, не взято до уваги те, що відповідач зареєстрована у квартирі, що є предметом позову, з порушенням Порядку застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженого Постановою виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і президії Київської міської ради профспілок від 15.07.1985 року № 582. Відповідно до вищезазначеного Порядку, норма житлової площі на одну людину при реєстрації у житловому приміщенні, не може бути меншою ніж 9 м. кв. Загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_4 складає 42,00 кв. м., житлова площа 28-30 кв.м. На момент проведення реєстрації ОСОБА_10, у квартирі були зареєстровані ОСОБА_11 (батько Позивача), ОСОБА_12 (мати Позивача), ОСОБА_13 (брат Позивача). Для законної реєстрації Відповідача, згідно чинного законодавства, житлова площа квартири повинна була становити не менше 36 кв.м.

ОСОБА_14 звернулася з відзивом на апеляційну скаргу, зазначаючи про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Вказувала про те, що дійсно приймала участь у приватизації квартири АДРЕСА_2, водночас при приватизації вказано державного житла нею не в повному обсязі було використано право на безоплатну приватизацію в межах житлового чеку. Посилалася на те, що приватизація спірної квартири було здійснена без порушень чинного законодавства, оскільки вона оплатила вартість надлишку загальної площі приватизованого житла. Крім того, зауважила, що апелянтом не надано доказів порушення порядку реєстрації її у спірному приміщенні, оскільки така реєстрація була проведена за згодою всіх наймачів. Посилалася на те, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що апелянт у спірній квартирі не зареєстрована та не проживає, тому права на її приватизацію не має.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 у відповіді на відзив посилався на те, що ордер № 34043 від 29.07.1961 року на житлове приміщення був виданий батьку ОСОБА_7 - ОСОБА_11 та членам його сім'ї, тому наймачами спірної квартири є ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_15, що свідчить про першочергове право позивача на приватизацію спірної квартири.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, доводи та заперечення інших учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 29.07.1961 року ОСОБА_11 на сім'ю з трьох осіб, яка складається з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_15, було видано ордер № 34043 на право зайняття двох кімнат в квартирі АДРЕСА_4 /т.2, а.с. 22/

ОСОБА_7 /Захаренко/ О.С. була зареєстрована у спірній квартирі до 1978 року.

Згідно довідки Форма № 3 від 17.06.2015 року ОСОБА_10 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 26.02.1998 року, за згодою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 /т. 2, а.с. 20/

Згідно Розпорядження Голосіївської РДА в м. Києві № 658 від 24.10.2014 року, у зв'язку зі смертю дідуся ОСОБА_11 змінено договір найму на нового наймача ОСОБА_8 /т. 2, а.с. 23/

Розпорядженням органу приватизації Голосіївської РДА в м. Києві № 38221 від 17.07.2015 року, прохання наймача ОСОБА_8 про передачу квартири, в якій вона мешкає і знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, задоволено і передано вказану квартиру у приватну власність. Затверджено розрахунок площі, що безоплатно приватизується, вартість надлишків загальної площі квартири. Нараховано ОСОБА_8 суму в розмірі 7,07 грн. за надлишки загальної площі гр. ОСОБА_8 /т. 2, а.с. 21 зворот/

Згідно з вищевказаним розпорядженням, 17.07.2015 року ОСОБА_8 отримала Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 /т. 1, а.с. 44/

21.05.2016 року внаслідок реєстрації шлюбу між ОСОБА_16 та ОСОБА_8, остання змінила прізвище на «ОСОБА_16» /т.2, а.с. 130/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» України про те, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз; рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10.06.2010 року щодо офіційного тлумачення п. 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Встановивши, що позивачем не доведено факти, які мали підтвердити, її право на першочергову приватизацію спірної квартири, підстави для визнання права на користування нею спірним житловим приміщення та вселення до нього, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги у зазначеній частині, висновків суду першої інстанції не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-38/2010 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_17 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (справа про безоплатну приватизацію житла) № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 рок розтлумачено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, щоприватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Так, оцінивши докази надані сторонами по справі, суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку, що приватизація ОСОБА_14 квартири АДРЕСА_4 не може вважатися повторною, з тих підстав, що остання приймала участь у приватизації квартири АДРЕСА_3, оскільки при приватизації першої квартири відповідачем право на приватизацію державного житла використано в обсязі 21,85 кв.м. при нормі 26,00 кв.м.

Таким чином, оскільки на дату приватизації квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_14 не в повному обсязі використала житловий чек на приватизацію державного фонду, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо повторно використання ОСОБА_14 житлового чеку.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, також вірно виходив з того, що ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_4 станом на дату її приватизації не проживала та зареєстрованою не була.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-121 цс 13 від 11.12.2013 року.

Тому встановивши, що ОСОБА_7 у спірному житловому приміщенні не зареєстрована та не проживає, що підтверджується актом КП «ЖЕО-103» від 08.07.2014 року /т.1, а.с. 247/, та було підтверджено в судовому засіданні показами свідків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Доводи апелянта про порушення порядку реєстрації відповідача у спірному житловому приміщенні, підтверджені в ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не були, а тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_54/ судовий збір у розмірі 1068 грн. 74 коп. за подання апеляційної скарги на рішення суду на розрахунковий рахунок Апеляційного суду м. Києва: Отримувач коштів УДКС у Соломґянському районі м. Києва, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, Банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, Код банку отримувача (МФО) 820019, Рахунок отримувача 0010, Код ЕДРПОУ суду 02894757.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 15.03.2018 року.

Головуючий: Судді: