Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 701/570/16-ц

провадження № 61-11345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - нотаріус Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко НаталіяГригорівна,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року у складі судді Костенка А. І. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Міщенка С. В., Подороги В. М., Захарової А. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося з позовом до нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н. Г., третя особа ОСОБА_5, про визнання безпідставною відмови у видачі дубліката правовстановлюючого документа та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Цим рішенням банку надано право продати від власного імені будинок АДРЕСА_1 для задоволення своїх вимог за кредитним договором № CSMWGA від 18 лютого 2008 року.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав правовстановлюючих документів, необхідних для продажу зазначеного предмета іпотеки, банк звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу будинку від 16 вересня 1998 року, реєстраційний номер 1284, однак завідувач цієї нотаріальної контори Шевченко Н. Г. безпідставно відмовила у вчиненні такої нотаріальної дії.

На підставі викладеного, банк просив суд визнати незаконною відмову завідувача Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н. Г. від 22 квітня 2016 року у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі дубліката посвідченого цією нотаріальною конторою договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 від 16 вересня 1998 року, реєстраційний номер 1284, а також зобов'язати її видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат зазначеного договору.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що договір іпотеки, предметом якого є будинок, розташований на АДРЕСА_1, визнано судом недійсним після задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому банк втратив статус іпотекодержателя та право здійснювати продаж цього будинку, що також позбавляє його права витребовувати правовстановлюючі документи.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відсутні передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат» та главою 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України підстави для видачі позивачу дубліката правовстановлюючого документа.

15 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані із поданням позову, апеляційної та касаційної скарг.

Касаційна скарга мотивована тим, що державним нотаріусом та судами не надано належної оцінки судовому рішенню, яке набрало законної сили, про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок, розташований на АДРЕСА_1, шляхом продажу цього будинку банком з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. При цьому вказано, що про існування судового рішення, яким визнано недійсним відповідний договір іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» невідомо.

У касаційній скарзі позивач також посилається на статтю 38 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, що, на його думку, дозволяє йому отримувати усі документи, необхідні для такого продажу. Разом із цим зазначає про відсутність у нотаріуса передбачених статтею 49 Закону України «Про нотаріат» підстав для відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у видачі дубліката правовстановлюючого документа.

13 березня 2017 року доВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення третьої особи ОСОБА_5 на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

У своїх запереченнях ОСОБА_5 зазначив, що у зв'язку з визнанням договору іпотеки недійсним банк втратив статус іпотекодержателя, а отже, і право продажу предмета іпотеки, тому не може отримувати від нотаріуса дублікати правовстановлюючих документів.

При цьому стверджує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» навмисно вводить суд в оману про те, що йому невідомо про наявність рішення про визнання договору іпотеки недійсним.

З огляду на викладене третя особа вважає рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а зазначені судові рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSMWGA від 18лютого 2008 року в розмірі 85 208,69 грн звернуто стягнення, зокрема, на будинок, розташований по АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (справа № 2/2312/10/11).

Предмет іпотеки належить на праві власності ОСОБА_5, а правовстановлюючим документом, що посвідчує таке право є договір купівлі-продажу будинку від 16 вересня 1998 року, реєстраційний номер 1284, посвідчений Маньківською державною нотаріальною конторою.

У зв'язку з відсутністю у ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначеного правовстановлюючого документа банк звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу його дубліката.

Листом завідувача Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н. Г. від 22 квітня 2016 року № 792/01-16 ПАТ КБ «ПриватБанк» роз'яснено обов'язок нотаріуса зберігати в таємниці відомості, одержані в зв'язку з вчиненням нотаріальних дій, а також повідомлено, що інформація про вчинення нотаріальних дій та документи видаються тільки громадянам та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» видача дублікатів нотаріальних документів відноситься до нотаріальних дій, які вчиняються нотаріусами.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з частиною четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Докази того, що заявник вимагав надати йому письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії та що нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у справі відсутні.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів. Лист нотаріуса таким критеріям не відповідає.

Суди, порушуючи вимоги статей 214, 215, 315 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи), на зазначені норми закону уваги не звернули, не застосували їх до спірних правовідносин та передчасно дійшли до висновків про необхідність відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав наявності рішення про визнання недійсним договору іпотеки та відсутності у нотаріуса повноважень на видачу банку дубліката правовстановлюючих документів з огляду на положення статті 53 Закону України «Про нотаріат» та глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання безпідставною відмови у видачі дубліката правовстановлюючого документа та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають у зв'язку з відсутністю юридичного акта, який може бути оскаржено у судовому порядку, - постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для зміни судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного, мотивувальна частина рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року та мотивувальна частина ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року підлягають зміні у частині встановлення правових підстав для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання безпідставною відмови у видачі дубліката правовстановлюючого документа та зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року змінити у частині встановлення правових підстав для відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

В іншій частині рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

С.П. Штелик