ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1265/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Леонтьєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2010 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року, розірвано. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її індивідуальному утриманні. Відповідач працює, має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, незважаючи на укладений договір про утримання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. 00 коп. щомісячно, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 як батьками укладений нотаріально посвідчений договір від 06 грудня 2013 року щодо здійснення ними батьківських прав та визначення місця проживання дитини, умовами якого виначені: місце проживання дитини - 50% часу з батьком й 50% часу - з матір»ю, а також порядок, спосіб й умови утримання дитини, який має строк дії до 19 вересня 2012 року - до часу досягнення дитиною десятиріччя (п. 4.1), який наразі є чинним. Зважаючи на нехтування умовами вказаного договору ОСОБА_2, яка пред»явили позовні вимоги до нього про стягнення аліментів, з метою захисту його прав як батька, який згідно умов договору також утримує дитину, просить стягнути з матері дитини на його користь аналогічно визначену позивачкою суму аліментів - 10 000 грн. 00 коп. щомісячно на утримання дитини, оскільки дочка згідно обумовленого договору половину свого часу перебуває також й на його як батька утриманні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали й у задоволенні якого просили відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7, діючий на підставі довіреності від 04 жовтня 2017 року, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у його задоволенні за безпідстаністю, посилаючись на дію договору між колишнім подружжям щодо утримання дитини та визначення її місця проживання, зустрічний позов просив заходольнити.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги як за первісним позовом, так й зустрічні позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2010 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року, що набув чинності, розірвано (а.с.5, 7). Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), яка проживає наразі з позивачкою, що визнається сторонами.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах посуті справи, поясненнях учасників спрви, їхніми представниками (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

Між сторонами укладений нотаріально посвідчений договір від 06 грудня 2013 року між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а.с.93-95 том 2) зі строком дії до досягнення дитиною десятиріччя - 19 вересня 2020 року (п.4.1 договору), який наразі є чинном. Предметом даного договору є місце проживання дитини: в батька - в період з 20 год. 00 хв. щосереди до 20 год. 00 хв. щосуботи, в матері - в період з 20 год. 00 хв. щосуботи до 20 год. 00 хв. щосереди (п.1.1., 1.3), тобто місце проживання дитини - 50% часу з батьком й 50% часу - з матір»ю, а також порядок, спосіб й умови утримання спільної дочки. Так, батько зобов»язаний нести витрати по утриманню дитини (харчування, забезпечення санітарно-гігієнічних умов проживання тощо) у період, коли дитина проживає з батьком (п.3.1.5), оплачувати витрати на навчання, відвідування дитячого дошкільного закладу, відвідування додаткових заходів з розвитку дитини у розмірі 2 000 грн. щомісячно (п. 3.1.6) тощо.

Сторони договору домовилися щодо усіх його істотних умовах договору, що підтверджується їх підписами, і відбулося, що визнається ними, часткове його виконання.

Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Батьки, згідно ч.1 ст. 189 СК України, мають право укладати договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов»язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого нипису нотаріуса.

Оскільки сторони на підставі ч.1 ст. 181, ч.1 ст. 189 СК України визначилися із способом виконання обов»язку утримувати дитину - за домовленістю між ними шляхом укладеного договору від 06 грудня 2013 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а.с.93-95 том 2) зі строком дії до досягнення дитиною десятиріччя - 19 вересня 2020 року (п.4.1 договору), підстав для вирішення судовим рішення питання про стягнення аліментів немає.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 189, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Суддя: Коренюк А.М.