АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 683/2551/17
Провадження № 22-ц/792/485/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

учасники справи: представник органу опіки та піклування Черновський С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2018 року (суддя - Сагайдак І.М.) за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив відібрати у ОСОБА_5, ОСОБА_6, малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування для влаштування на навчання в державний заклад.

Позов мотивовано тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не належним чином виконують батьківські обов'язки, не забезпечують здобуття синами освіти, станом на 25.09.2017 року діти не приступили до навчання у загальноосвітніх школах міста, що є грубим порушенням права дітей на освіту та призведе до нездобуття ними загальної середньої освіти. Виконавчим комітетом міської ради відповідачів попереджено про порушення ними права дітей на освіту, що свідчить про ухилення ними від виконання батьківських обов'язків. Проте, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не вжито заходів щодо виконання вимог законодавства про забезпечення здобуття дітьми освіти.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Сагайдак І.М. Категорія: 48

Доповідач: Янчук Т.О.

матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що судом першої інстанції не враховано систематичність та довготривалість порушення прав дітей на освіту з боку відповідачів. Крім того, судом першої інстанції не визнано незабезпечення здобуття повної загальної середньої освіти малолітніми дітьми, як ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків. Також судом першої інстанції не взято до уваги, що незабезпечення малолітніх дітей освітою негативно відобразиться на рівні інтелектуального, духовного та фізичного розвитку дітей та створить несприятливі умови для їх подальшої соціальної адаптації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначав, що рішення суду першої інстанції є правильним, таким, що відповідає інтересам дітей. Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі піклуються про дітей, забезпечують їх усім необхідним, діти охайні та доглянуті, виховуються в любові обох батьків. Позивачем не спростовано твердження відповідачів про те, що ОСОБА_5, мати дітей, особисто займається навчанням дітей. Зазначає, що позивач вчиняє дії, які спрямовані на роз'єднання сім'ї, тобто батьків з їхніми дітьми, що не відповідає змісту «позитивних обов'язків» держави за ст.8 Конвенції.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Черновський С.Г. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Заслухавши доповідача, пояснення представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_4.

З лютого 2017 року діти відповідачів не відвідують загальноосвітні навчальні заклади.

Із довідки служби у справах дітей виконкому Старокостянтинівської міської ради від 15.09.2017 року вбачається про проведення бесіди з батьками щодо влаштування дітей на навчання у загальноосвітній заклад.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 13.11.2017 р. у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ухиляються від батьківських обов'язків щодо забезпечення здобуття своїми малолітніми дітьми повної загальної середньої освіти, орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, відібрання без позбавлення батьківських прав та влаштування на навчання до державного закладу малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Аналіз положень статей 164, 170 СК України дає підстави для висновку, що відібрання дитини від батьків, які ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, без позбавлення їх батьківських прав застосовується судом як крайній захід тоді, коли внаслідок невиконання батьками своїх обов'язків умови проживання дитини є небезпечними для неї.

Звертаючись до суду з позовом, Орган опіки та піклування зазначив як підставу відібрання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зазначали те, що останні ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а саме, не забезпечують здобуття їх синами загальної середньої освіти. При цьому позивачем підтверджено, що відповідачі піклуються про дітей, забезпечують їх усім необхідним, діти охайні та доглянуті, виховуються в любові обох батьків. Позивачем не спростовано твердження відповідачів, що в силу фізичного розвитку та здібностей дітей та їх віку, ОСОБА_5 на початковому рівні самостійно займається освітою та розвитком дітей.

Докази у справі об'єктивно вказують на те, щоз лютого 2017 року діти відповідачів не відвідують загальноосвітні навчальні заклади, але відповідачі піклуються про дітей, забезпечують їх усім необхідним, діти охайні та доглянуті, виховуються в любові обох батьків. У якнайкращих інтересах дітей є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Колегія суддів вважає, що представником позивача не наведено виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дітей з батьками. При цьому враховується, що відібрання дітей позбавить їх батьківської турботи та допомоги і може призвести до погіршення їх становища. Крім того, позивачем не використані всі можливі заходи впливу на батьків, щодо створення ними умов для отримання їх дітьми освіти, а саме, притягнення батьків до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на зазначене, відібрання дітей у батьків за неналежне виконання ними батьківських обов'язків є передчасним.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для відібрання дитини від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні.

Посилання Органу опіки та піклування на наявність таких підстав не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук