Постанова

Іменем України

07 березня 2018 року

м. Київ

справа № 752/20855/14-ц

провадження № 61-9153св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року в складі судді Антонової Н. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року в складі суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року, проте з 26 грудня 2013 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_7 З 19 червня 2014 року відповідач чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з ОСОБА_7 та в участі у його вихованні.

На підставі викладеного ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив установити наступний порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_7: щотижня в середу, четвер та п'яницю з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., з можливістю постійного знаходження в цей час дитини з батьком; щотижня з 12 год. 00 хв. неділі до 12 год. 00 хв. вівторка, з можливістю в цей час цілодобового знаходження дитини з батьком; щороку протягом одного місяця літніх канікул - серпня, з можливістю в цей час цілодобового знаходження дитини з батьком.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду, яка підлягає задоволенню в силу вимог пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач особисто звернувся до суду із заявою про залишення його позовної заяви без розгляду, тому наявні правові підстави для застосування норми пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просив скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що по справі зупинено провадження до вирішення іншої справи між тими ж сторонами про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо сина ОСОБА_7 Судом першої інстанції з порушенням норм процесуального закону відновлено провадження у даній справі на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду та вирішено вказану заяву по суті, оскільки провадження в іншій справі про позбавлення батьківських прав не завершено.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що подання заяви про залишення позову без розгляду є його процесуальним правом, яким він скористався відповідно до вимог закону, а відповідач не може змусити його підтримувати заявлені вимоги. Відповідач навмисне намагається затягнути судові процеси, щоб не дозволити батьку бачитись із сином та брати участь у його вихованні. Процесуальним законом передбачено обов'язок суду залишити позов без розгляду у разі подання позивачем відповідної заяви.

20 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року провадження у даній справі зупинено до розгляду Голосіївським районним судом справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

28 квітня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року провадження у даній справі відновлено та продовжено судовий розгляд.

Голосіївським районним судом м. Києва від 29 квітня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено, позов залишено без розгляду відповідно до норми пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

За змістом статті 207 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Суд зобов'язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_4 про залишення позовної заяви без розгляду, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що відповідно до вимог статті 207 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав таку заяву, і надане позивачу право на подання такої заяви не залежить від думки інших учасників справи.

Отже, доводи представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про те, що суд не врахував думку відповідача та його представника щодо залишення позову без розгляду, не є підставою для скасування оскаржуваних ним ухвал.

Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне судове рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк