БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/230/18, cправа № 361/2527/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» березня 2018 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарях: Харченко Т.В., Деменковій Ю.І., Телепі Т.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1; відповідач - комунальний заклад Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги»;

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, предтавників відповідача комунального закладу Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги»: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання незаконним й скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и в:

24 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що вона працює на посаді медичного реєстратора амбулаторії № 6 комунального закладу Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі - КЗ БМР «БМЦПМСД»). На підставі наказу головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» від 23 січня 2017 року № 22 її притягнуто до дисциплінарної відповідальності й оголошено догану за відсутність на робочому місці 21, 22 та 23 грудня 2016 року. Разом із тим, 21 січня вона була на роботі, що підтверджується табелем обліку робочого часу та її записами в журналі реєстрації викликів лікарів додому, а 22 та 23 грудня хворіла, у зв'язку із чим до неї додому здійснювався виклик лікаря. Їй не було відкрито лікарняний листок лише у зв'язку із вказівкою керівництва КЗ БМР «БМЦПМСД» та вимогою надати довідку з жіночої консультації. Цю довідку вона у подальшому одержала, однак у відкритті лікарняного листка їй все одно було відмовлено. 23 січня 2017 року вона написала заяву про надання їй відпустки за власний рахунок, яку о 09 годині ранку того ж дня на її прохання до амбулаторії № 6 КЗ БМР «БМЦПМСД» віднесла дружина її брата ОСОБА_7

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» від 23 січня 2017 року № 22.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позов й просили його задовольнити, підтвердивши викладені у ньому підстави та мотиви в обґрунтування заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні представники відповідача КЗ БМР «БМЦПМСД»: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не визнали позов та просили у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 в обґрунтування вимог, змісту та предмету спору, пояснення представників відповідача КЗ БМР «БМЦПМСД»: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в обґрунтування заперечень на вимоги позивача, їх обґрунтованості та доведеності, дослідивши показання свідків й зібрані письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді медичного реєстратора АЗПСМ № 6 КЗ БМР «БМЦПМСД».

Наказом головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» від 23 січня 2017 року № 22 оголошено догану ОСОБА_1 із позбавленням преміальних виплат протягом року на підставі доповідної записки медичної сестри АЗПСМ № 6 ОСОБА_8 та Акту № 1 від 23 грудня 2016 року про відсутність на робочому місці (а.с.31).

Як вбачається із копії доповідної записки виконуючої обов'язки старшої медичної сестри ОСОБА_8, із 08 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. 21 та 22 грудня 2016 року медичний реєстратор ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці. Причини відсутності на роботі за здалегідь не повідомила, медичну довідку чи листок непрацездатності про звільнення від роботи не надала (а.с.7).

Із копії Акту від 23 грудня 2016 року № 1 (який також підписано й виконуючою обов'язки старшої медичної сестри ОСОБА_8.) видно, що 21 та 22 грудня 2016 року із 08 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. медичний реєстратор ОСОБА_1 була відсутня на роботі. ОСОБА_1 запропоновано надати довідку про звільнення від роботи або листок непрацездатності, однак нею не надано жодного документу, який би підтверджував її непрацездатність (а.с.8).

У письмових запереченнях головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» на позовну заяву ОСОБА_1 зазначається, що, як встановлено зі слів медичних працівників амбулаторії ЗПСМ № 6, 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 без дозволу керівництва самовільно залишила своє робоче місце о 12 год. 10 хв. й до кінця робочого часу не з'являлася, а 22 грудня 2016 року взагалі не вийшла на роботу. Акт про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 складено виконуючою обов'язки старшої медичної сестри ОСОБА_8 у той час коли остання знаходилася у відпустці, однак у зв'язку із виробничою необхідністю з власної ініціативи вийшла на роботу для допомоги медичним працівникам у роботі. ОСОБА_8 згідно із наказом № 649-К від 07 грудня 2016 року перебувала у відпустці з 19 грудня 2016 року по 05 січня 2017 року. Дані щодо ОСОБА_1 за грудень 2016 року (а саме 22 й 23 грудня) були відкориговані (а.с.21).

Таким чином, як зазначено вище, під час складення доповідної записки про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 21 та 22 грудня 2016 року та Акту від 23 грудня 2016 року № 1 про відсутність на роботі ОСОБА_1 у ці ж дні - виконуюча обов'язки старшої медичної сестри ОСОБА_8 перебувала у відпустці, а тому на переконання суду не мала повноважень на складення й підписання цих документів, які покладені в основу прийнятого наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення до позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 дала пояснення, що наявні копії з журналу обліку викликів лікаря додому за 21 грудня 2016 року зроблені нею (а.с. 27-30).

Згідно із копією пояснювальної записки медичного реєстратора ОСОБА_1 від 06 січня 2017 року, 22 й 23 грудня вона була відсутня на робочому місці у зв'язку із хворобою. Про це вона попереджала завчасно завідуючого ОСОБА_9, який запропонував надати медичну довідку й на цій підставі їй буде відкрито лікарняний лист. Медична довідка була нею надана. За день до того, як не вийшла на роботу, вона знову запитувала як їй краще вчинити чи писати заяву про надання відпустки за власний рахунок чи буде відкриватися лікарняний лист, однак чіткої відповіді їй не було надано. 22 грудня 2016 року за місцем її проживання викликано лікаря. На виклик приїхав завідуючий з акушером гінекологом. У вечері цього ж дня вона зателефонувала ОСОБА_9 й запитала про те, як їй вчинити наступного дня й знову конкретної відповіді не одержала. Вона склала письмову заяву про надання їй відпустки за власний рахунок, яку дружина її брата ОСОБА_10 передала вранці 23 грудня 2016 року завідуючому у присутності двох медсестер (а.с. 9, 38).

11 й 12 січня 2017 року відбулися збори членів трудового колективу медичної амбулаторії ЗПСМ № 6 КЗ БМР «БМЦПМСД» на яких прийнято рішення про притягнення ОСОБА_11 до дисциплінарної відповідальності (протоколи №№ 2, 3) (а.с.25, 26).

Встановлено, що й раніше ОСОБА_1 була відсутня на роботі. Її відсутність на роботі не оформлювалася, робочі дні у табелях обліку робочого часу заповнювалися. Підставою для невиходу на роботу була наявна у неї хвороба «Дисменорея».

Із наявної у матеріалах справи копії медичної документації видно, що ОСОБА_1 періодично звертається за медичною допомогою до лікарських установ у період загострень наявної у неї хвороби «Дисменорея».

22 грудня 2016 року ОСОБА_1 було виписано направлення на планову госпіталізацію у поліклінічне відділення Броварської ЦРЛ (а.с.73).

У матеріалах справи наявна довідка жіночої консультації Броварської центральної районної лікарні від 22 грудня 2016 року, з якої видно, що ОСОБА_1 була оглянута лікарем гінекологом (а.с.72).

Записи лікаря про звернення ОСОБА_1 до лікарні 22 грудня 2016 року містяться й у її медичній книжці (а.с.92).

Між тим, згідно із повідомленням Броварської центральної районної лікарні від 04 жовтня 2017 року № 2736, - амбулаторна картка ОСОБА_1 знаходиться у неї; довідки про звернення ОСОБА_1 до лікаря гінеколога 22 грудня 2016 року у вихідних книгах лікарні не зареєстровані (а.с.83).

Відповідно до повідомлення Медичного департаменту Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2017 року № 04 02 21-Т-17904/15300зв, наданого на запит ОСОБА_1, «Дисменорея» (незапальні хвороби жіночих статевих органів) - порушення менструацій, яке проявляється переймоподібними болями внизу живота, поперековій ділянці, та супроводжується загальним нездужанням. Розрізняють чотири ступеня тяжкості дисменореї: - нульовий ступінь, при якому працездатність жінки не знижена, системні симптоми відсутні; - перший ступінь, при якому працездатність жінки знижена рідко, системні симптоми відсутні; - другий ступінь, при якому працездатність жінки помірно знижена, системні симптоми поодинокі; - третій ступінь, при якому працездатність жінки різко знижена, системні симптоми виникають часто. Втрата працездатності можлива при третьому ступені важкості дисменореї (а.с.182).

У судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що 22 грудня 2016 року він виїздив до ОСОБА_1 із акушером. Був проведений огляд й ОСОБА_1 направлено на огляд до лікаря гінеколога. Вона лежала на кроваті обличчям до стіни й не хотіла розмовляти. Посміхалася. На запитання не хотіла відповідати. Були скарги на виражений больовий синдром. Ступінь больового синдрому він не міг оцінити. Особисто він оглядав ОСОБА_1, міряв температуру тіла, оглядав живіт. Невідкладної швидкої допомоги ОСОБА_1 не вимагала. У ОСОБА_1 кожен місяць виникали проблеми й вона по два, три дні була відсутня на роботі. Дозволяла собі йти кожен день на обід додому й була відсутня на робочому місці по 30 - 40 хвилин. На роботу приходила мати ОСОБА_1 й при ній він відповідав на телефонні дзвінки, а не вів прийом пацієнтів. Також санітарка бігала піднімати слухавку, поки між ними не виник конфлікт. Раніше він йшов на зустріч, відпускав ОСОБА_1 з роботи. Медичної довідки на передодні 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 не приносила. Він радив ОСОБА_1 звернутися до медичну допомогу до лікаря гінеколога й 22 грудня 2016 року оформлював направлення.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що 22 грудня 2016 року вона як лікар акушер із завідуючим відділу ОСОБА_9 виїздила на виклик додому до ОСОБА_1 Вдома ОСОБА_1 лежала в ліжку. Провели її огляд. На біль у животі при нажимах не реагувала. ОСОБА_1 на запитання не відповідала. Діагноз «Дисменорея», виражений больовий синдром. ОСОБА_1 повідомила, що якщо їй буде гірше, то вона викличе швидку медичну допомогу. Після того як було виписано направлення до лікаря, то вона допомогла ОСОБА_1 й підвезла її до лікарні на власному транспортному засобі. ОСОБА_1 направлено у стаціонар для підтвердження діагнозу.

Свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що вона із 19 по 23 грудня 2016 року перебувала на лікарняному із дитиною. ОСОБА_1 проживає в одному помешканні із її сім'єю. Вона викликала сімейного лікаря додому. ОСОБА_1 не могла навіть встати. На виклик приїхав лікар ОСОБА_9 із акушером ОСОБА_12 Проводили огляд ОСОБА_1 Акушер ОСОБА_12 запитувала у лікаря ОСОБА_9 щодо відкриття лікарняного листка, однак той прийняв рішення про госпіталізацію. Вони говорили про роботу, про те, що санітар повинен піднімати слухавку на роботі. ОСОБА_12 запропонувала підвести ОСОБА_1 до лікарні, що у подальшому й було зроблено. Додому з лікарні ОСОБА_1 привіз її чоловік на автомобілі. 23 грудня 2016 року вона носила лікарю ОСОБА_9 заяву ОСОБА_1 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати й передала її у присутності медсестр. ОСОБА_9 нічого не відповів, а заяву передав медсестрі. Ситуації зі станом здоров'я у ОСОБА_1 відбуваються кожен місяць. Вона проходила лікування, однак воно не допомогло, були випадки, що ОСОБА_1 втрачала свідомість.

Свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що 22 та 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 себе погано почувала, лежала у ліжку. Їй відомо, що ОСОБА_7 викликала лікаря. Вона допомагала ОСОБА_1 підійматися з ліжка й пересуватися по помешканню. Ліки не допомагали. Були випадки, що викликали швидку медичну допомогу, втрачала свідомість, перебувала у лікарні. У ОСОБА_1 це відбувається по два, три дні щомісяця.

Свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що вона працювала у поліклініці, виконувала обов'язки старшої медсестри. ОСОБА_1 неодноразово не з'являлася на роботі, причини не повідомляла. Кожен місяць два чи три дні ОСОБА_1 не було на роботі. Працівники медичної амбулаторії вимушені були залишати свою роботу й відповідати на телефонні дзвінки, тобто виконувати роботу ОСОБА_1 З нею проводили роз'яснювальну роботу, збиралися колективом. За весь час роботи ОСОБА_1 жодного разу не надала медичної довідки про стан здоров'я чи лікарняний листок. Відсутність на роботі пояснювала лише словами про те, що погано себе почуває. Табелі про вихід на роботу заповнювала вона. Заповнювали табелі обліку робочого часу про перебування ОСОБА_1 на робочому місці, керівництво йшло їй на зустріч, надавалася можливість не виходити на роботу.

За змістом пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), прогулом є невихід на роботу, а також відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин.

За своєю правовою природою відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 148-151 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 147, частин першої, третьої статті 149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 залишила місце роботи 21 грудня, а 22 грудня 2016 року не вийшла на роботу через загострення наявної у неї хвороби. Цю обставину залишення місця роботи й відсутності на роботі суд визнає поважною. При цьому судом враховуються у сукупності, як наявні у матеріалах справи письмові докази, так і показання свідків щодо загострення у позивача хвороби у цей період.

Враховуючи періодичні не виходи позивача ОСОБА_1 на роботу з підстав загострення хвороби й наявної у керівництва відповідача про це відповідної інформації, здійснення відміток про роботу в табелях обліку робочого часу при фактичній відсутності працівника, не може свідчити про дотримання відповідачем трудового законодавства при застосуванні дисциплінарного стягнення.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від статі, гендерної ідентичності, віку, стану здоров'я, інвалідності тощо.

Статтями 12, 13, 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Причини відсутності на роботі є поважними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Визнати незаконним й скасувати наказ головного лікаря комунального закладу Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 23 січня 2017 року № 22 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин