Провадження № 2/344/562/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, поділ спільного майна подружжя, повернення майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Мотивувала тим, що вона є власником автомобіля марки «Кіа Ріо», сірого кольору, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шассі № НОМЕР_2 . Даний автомобіль належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданим ВРЕР м. Івано-Франківська 25.10.2012 року. Дане свідоцтво про реєстрацію автомобіля видано на дошлюбне ім`я позивача - Пасічник. Автомобіль було придбано позивачем у кредит, кошти на придбання якого було отримано згідно кредитного договору № 1/1255615 від 26.10.2012 року, укладеного з ПАТ «Креді Агріколь Банк». Крім цього автомобіль було передано позивачем у заставу в якості забезпечення отриманого кредиту, що підтверджується договором застави від 26.10.2012 року.

З відповідачем позивач перебувала у шлюбі з 16.02.2013 року по 19.08.2014 року. Позивач вказує, що оскільки право власності на автомобіль було набуто позивачем до Також нею зазначено, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем збереглись приятельські відносини, внаслідок чого 20.02.2016 року вона разом з ним на її автомобілі марки «Кіа Ріо» поїхали в гості в с. Березівка Тисменицького району до спільних знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де автомобіль разом із свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу та ключами від автомобіля ними було залишено на подвір`ї у с. Березівка, оскільки до м. Івано-Франківська їх погодився відвезти спільний знайомий. В подальшому між позивачем та відповідачем стався конфлікт, внаслідок якого останній заподіяв їй тілесні ушкодження, з приводу чого вона подала заяву до органів міліції, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Через декілька днів після вищевказаного конфлікту ОСОБА_1 перебуваючи в с. Березівка Тисменицького району, незаконно заволодів автомобілем позивача марки «Кіа Ріо», ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вказана подія була зареєстрована у поліції, проводилась перевірка за результатами якої складено висновок, та позивачем отримано повідомлення від 19.07.2016 року про наслідки розгляду її заяви про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Позивач зазначає, що відповідач безпідставно та без її згоди заволодів її автомобілем та користується ним, на неодноразові вимоги повернути позивачу як власнику ключі від цього автомобіля та свідоцтво про реєстрацію відповідач не реагує. Відповідно до експертного висновку від 28.09.2016 року автотоварознавчого дослідження, середня ринкова вартість належного позивачу автомобіля «Кіа Ріо» становить 245819,80грн. На підставі наведеного просила суд зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути належний позивачу автомобіль марки «Кіа Ріо» сірого кольору, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шассі № НОМЕР_2 , та передати його позивачу; зобов`язати відповідача повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане ВРЕР м. Івано-Франківська 25.10.2012 року та передати його позивачу; зобов`язати відповідача повернути ключі від належного позивачу автомобіля марки «Кіа Ріо» сірого кольору, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шассі № НОМЕР_2 , та передати їх позивачу.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, поділ спільного майна подружжя, повернення майна. Мотивував тим, що відповідно до офіційних документів, зокрема свідоцтва про шлюб, з позивачем вони одружились 16.02.2013 року, однак до того часу вони зустрічались, а починаючи з квітня 2012 року перебували у громадянському шлюбі, проживали разом, а восени 2012 року прийняли рішення про офіційну реєстрацію стосунків і запланували подію на лютий 2013 року. Після певних обставин, 19.08.2014 року вони офіційно розірвали шлюб, однак з часом знову прийшли згоди спробувати почати ще раз спільне життя. Починаючи з березня 2015 року знову продовжили проживати разом в цивільному шлюбі аж до 21.02.2016 року. 20.02.2016 року він разом з позивачем та спільними знайомими приїхали в с. Братківці (а не с. Березівка як помилково зазначає позивач) Тисменицького району Івано-Франківської області на спірному автомобілі марки Кіа Ріо, при цьому за кермом завжди був він згідно домовленості з позивачем. З урахуванням того, що в гостях вони вживали алкоголь, по завершенні гостини даний транспорний засіб був залишений на подвір`ї знайомого, та було домовлено, що за ним відповідач приїде на наступий день, а їх з позивачем підвіз додому інший знайомий ОСОБА_5 22.02.2016 року ближче до обіду відповідач зміг забрати свій автомобіль до м. Івано-Франківська. З того часу з позивачем вони розійшлись, однак жодних претензій щодо автомобіля ОСОБА_6 вона не пред`являла, а лише 05.05.2016 року в телефонному режимі від дільничного інспектора з обслуговування села Березівка- Братківці відповідач дізнався про заяву колишньої дружини до Тисменицького ВП щодо нібито незаконного без її дозволу заволодіння відповідачем її транспортного засобу. На що був здивований та дав пояснення інспектору про фактичні обставини спарави, заява була розглянута як цивільно-правові відносини між колишнім подружжям, що повинні регулюватись Сімейним кодексомУкраїни.

Відповідач ОСОБА_1 також зазначає, що під час спільного проживання у громадянському шлюбі з позивачем, 25.10.2012 року вони вирішили придбати спільно за спільні кошти автомоліь марки Кіа Ріо в автосалоні «Укравто», та з урахуванням майбутнього весілля сторонами було домовлено, що на спірному автомобілі буде їздити колишня дружина, скільки на той час відповідач мав у приватній власності автомобіль марки Daewoo Lanos, придбаний до початку спільних відносин. На протязі 2012-2013 років ними було виплачено кредит за спірний автомобіль. У серпні 2013 року вони вирішили продати автомобіль відповідача Daewoo Lanos і на спільні кошти придбати автомобіль марки Nissan Qashqai 2013 року випуску чорного кольору, р.н. НОМЕР_4 , який купили 31.08.2013 року, при цьому домовились, що відповідач за собою залишає автомобіль Кіа Riо, а дружина буде їздити на ОСОБА_7 .

Отже автомобіль Nissan Qashqai, р.н. НОМЕР_4 , придбаний ним та позивачем у шлюбі, і про який вона не вказала у своєму позові, є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає поділу відповідно до положень СК України. Відповідач вказує, що виплата коштів за придбання транспортних засобів, про які вказано ним вище, здійснювалась спільно з позивачем із їхніх доходів від підприємницької діяльності, які вони разом витрачали на потреби сім`ї та у спільному проживанні та шлюбі. Під час шлюбу та після його розірвання між сторонами була домовленість, що автомобіль Кіа Riо залишається в користуванні та власності відповідача, а автомобіль Nissan Qashqai у користуванні та власності позивача, однак подавши позовну заяву, позивач цю домовленість розірвала, тому відповідач вважає за можливе провести розподіл двох автомобілів відповідно до вимог СК України. Відповідно до висновку експертного дослідження, складеного Івано-Франківським НДЕКЦ, середня ринкова вартість автомобіля Nissan Qashqai станом на 09.11.2016 року становить 421809грн. Згідно висновку експертного дослідження, складеного Івано-Франківським НДЕКЦ, середня ринкова вартість автомобіля Кіа Riо станом на 09.11.2016 року становить 227350грн. Враховуючи, що поділити в натурі спірне майно немає можливості, то доцільним буде залишити автомобілі у власності кожного з них окремо, та виплатити різницю вартості т/з, переоформивши всі відповідні документи.

Крім цього позивач приховала від суду факт спільного придбання квартири перебуваючи у шлюбі, площею 84 кв.м., по АДРЕСА_1 , де в даний час проживає позивач і яка оформлена на рідного брата позивача, кредит по якій вони разом виплатили приблизно в січні 2015 року. Після останнього конфлікту, який відбувся між сторонами в лютому 2016 року, у позивача залишились особисті речі відповідача, які вона відмовляється йому повернути в добровільному порядку, а саме: оригінал його закордонного паспорту, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 833387, виданий 25.12.2006 року на ім`я матері відповідача ОСОБА_8 , довідка з військового комісаріату на ім`я відповідача, зовнішній накопичувач (вінчестер) з комп`ютера з архівом особистих даних відповідача, картина без назви художника ОСОБА_9 , подарована відповідачу останнім ще у 1994 році, є частиною трилогії. На підставі наведеного просив суд визнати автомобіль Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_4 чорного кольору 2013 р.в. та автомобіль Кіа Riо р.н. НОМЕР_1 сірого кольору 2013 р.в. об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності кожного на 1/2 частину автомобіля Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_4 чорного кольору 22013 р.в.; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності кожного на 1/2 частину автомобіля Кіа Riо р.н. НОМЕР_1 сірого кольору 2013 р.в.; виділити в натурі та взнати право власності одноосібно ОСОБА_1 на автомобіль Кіа Riо р.н. НОМЕР_1 сірого кольору 2013 р.в.; виділити в натурі та взнати право власності одноосібно ОСОБА_2 на автомобіль Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_4 чорного кольору 2013 р.в.; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні перереєстрації автомобіля Кіа Riо р.н. НОМЕР_1 на нього та переоформлення відповідних документів; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 97229,50грн. різниці спільної сумісної вартості транспортних засобів; зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 особисті речі, а саме: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_1 , серія НОМЕР_5 від 14.06.2012 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 833387, виданий 25.12.2006 року на ім`я ОСОБА_8 , довідку з військового комісаріату на ім`я ОСОБА_1 , зовнішній накопичувач (вінчестер) комп`ютерний з особистими архівними даними, картину без назви художника ОСОБА_9 , отриману в подарунок у 1994 році від автора, частину трилогії, а судові витрати покласти на сторони відповідно до ЦПК України.

22.02.2017 року, 07.08.2017 року та 25.09.2017 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 подавав заяви про зменшення та уточнення зустрічних позовних вимог (а.с.80,120,126) та остаточно просив суд: визнати автомобіль Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_4 чорного кольору 2013 р.в. об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як спільно нажите майно; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_4 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 особисті речі, а саме: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_1 , серія НОМЕР_5 від 14.06.2012 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 833387, виданий 25.12.2006 року на ім`я ОСОБА_8 , довідку з військового комісаріату на ім`я ОСОБА_1 , зовнішній накопичувач (вінчестер) комп`ютерний з особистими архівними даними, картину без назви художника ОСОБА_9 , отриману в подарунок у 1994 році від автора, частину трилогії, судові витрати покласти на сторони відповідно до ЦПК України.

20.02.2018 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 вкотре уточнив позовні вимоги та з урахуванням часткового повернення ОСОБА_2 документів просив суд залишити без розгляду зустрічні позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 закордонний паспорт та довідку з військового комісаріату. А також просив вважати 1/2 вартості автомобіля Nissan Qashqai в розмірі 210904,50грн., яку стягнути з ОСОБА_2 на його користь. (а.с.154).

20.02.2018 року позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила суд її позовні вимоги залишити без розгляду у зв`язку з добровільним поверненням майна відповідачем (а.с.155).

Позивач (за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Відповідач (за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні позов з урахуванням уточнення заперечили, посилаючись на письмове пояснення (а.с.151-152), вважають, що ОСОБА_1 не наведено жодних обставин та доказів, якими б були підтвердженні його позовні вимоги в частині визнання придбаного ОСОБА_2 автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права на 1/2 його вартості, при цьому заявлені вимоги щодо сплати додатково компенсації 1/2 вартості автомобіля фактично означає вимоги щодо сплати йому 100% його вартості. Також щодо вимог про повернення особистих речей і документів, то ОСОБА_2 зазначила, що повернула ОСОБА_1 всі наявні у неї документи особисто йому під підпис згідно акту прийому-передачі від 20.02.2018 року. Просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, і регулюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_12 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.02.2013 року по 19.08.2014 року, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.13), та про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 (а.с.14) .

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 031/08 від 31.08.2013 року, укладеному між ТОВ «Альянс-А» та ОСОБА_2 , остання придбала автомобіль Nissan Qashqai НВ 1.6 2WD 5MT SE, чорного кольору 2013 року випуску (а.с.101-102,103).

Відповідно до договору застави № Z2/1255615 від 05.09.2013 року, в забезпечення вимог, що випливають з кредитного договору № 3/1255615 від 05.09.2013 року, укладеному між заставодержателем та заставодавцем, ОСОБА_2 передала в заставу ПАТ «Креді Агріколь Банк» транспортний засіб марки Nissan модель Qashqai, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с.104-111).

Так відповідно до ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Можливо стягнення компенсації за згодою іншого з подружжя.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 2, 3 ст. 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, у сімейному законодавстві України діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості в розумінні ст. 77-78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком в розумінні ст. ст. 12,76 ЦПК України.

Згідно із частиною 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

З копії виписки з розрахунку ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с.93-100) вбачається, що у період перебування у шлюбі, за автомобіль Nissan Qashqai, який було придбано за кредитні кошти згідно кредитного договору № 3/1255615 від 05.09.2013 року, нею було сплачено 39734,72грн. в подальшому на погашення кредиту було сплачено суму в розмірі 164106,34грн.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, в тому числі і доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Натомість відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже при визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно встановленню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 07.09.2016р. у справі №6-801цс16; від 12.10.2016р. у справі №6-846цс16; від 07.12.2016р. у справі №6-1568цс16).

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, ОСОБА_2 являється його колишньою дружиною.Після розірвання шлюбу у них зберіглися добрі стосунки та він допомогав їй матеріально. Йому не відомо,щоб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом та вели спільне господарство після розірвання шлюбу.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу між сторонами вона приходмла в гості до ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 в квартирі за місцем проживання ОСОБА_2 вона не бачила, його особистих речей в квартирі не було.

Таким чином, дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути половину коштів згідно кредитного договору за автомобіль Nissan Qashqai в період перебування в шлюбі в розмірі 19867 гривень 36 копійок.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що сторони після розірвання шлюбу проживали разом і позивач надавав кошти для погашення кредиту, оскільки дані обставини належними та допустимими доказами не підстверджені.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

ОСОБА_1 просить зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 особисті речі, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 833387, виданий 25.12.2006 року на ім`я ОСОБА_8 , зовнішній накопичувач (вінчестер) комп`ютерний з особистими архівними даними, картину без назви художника ОСОБА_9 , отриману в подарунок у 1994 році від автора, частину трилогії.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищезазначені речі та документи знаходяться у ОСОБА_2 позивачем суду не надано.

ОСОБА_2 вказала, що згідно акту приймання передачі документації від 20.02.2018 року вона повернула ОСОБА_2 всі наявні в неї документи (а.с.153).

На підставі наведеного, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення та з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 коштів згідно кредитного договору в період перебування в шлюбі в розмірі 19867 гривень 36 копійок.

Керуючисьст.ст. 4,12,13,81,82,141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, поділ спільного майна подружжя, повернення майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка проживає по АДРЕСА_1 , і/н НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає по АДРЕСА_2 , половину коштів згідно кредитного договору в період перебування в шлюбі в розмірі 19867 гривень 36 копійок.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 26 березня 2018 року.