Справа № 183/852/17
Провадження № 2/183/205/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з секретарем Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2017 року позивач звернулась до суду із вищезазначеною позовною заявою, яку в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що 07 грудня 2016 року вона з відповідачем досягла домовленості стосовно надання послуг посередника з приводу купівлі-продажу житлового будинку, за свої послуги відповідач попросила грошові кошти у розмірі 500 дол. США. Коли відповідач знайшла, як вона стверджувала, будинок про який вони домовились, вона його оглянула та погодилась його придбати, однак після того, як у неї виникло бажання оглянути правовстановлюючі документи про належність нерухомого майна, виявилось, що власник перебуває за кордоном, відповідач чи будь-яка інша особа не має права укладати договір купівлі-продажу житлового будинку, а тому у неї були сумніви з приводу наміру власника взагалі продавати зазначене вище нерухоме майно. Тобто послуги посередника відповідачем не виконані, інший будинок відповідач шукати відмовилась, у звязку з чим вона звернулась до відповідача з проханням повернути грошові кошти у сумі 500 дол. США, які вона надала останній в якості оплати послуг. ОСОБА_3 погодилась повернути їй 200 дол. США, мотивуючи свою позицію відсутністю решти суми, та надала розписку, в якій зобовязалась повернути 300 дол. США до 31 грудня 2016 року. Однак, до сьогоднішнього дня відповідач не виконала своїх зобовязань за борговою розпискою, гроші не повертає, сума боргу еквівалентна 8 169,00 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач не визнала позовні вимоги і надала суду заперечення проти позову, в яких посилається на те, що вона дійсно допомагала ОСОБА_1 з пошуком будинку (житла), який остання збиралась придбати. За усною домовленістю між ними, після того, як будинок (житло), який відповідатиме побажанням ОСОБА_1, буде знайдений, остання повинна була передати їй 200 дол. США за надані послуги, а вона в свою чергу зобовязалась надати позивачу інформацію про власника будинку та номер його телефону. Після надання вищезазначених послуг, позивач передала їй 200 дол. США за виконану роботу, а вона надала позивачу оговорену інформацію. ОСОБА_1 поспішала придбати житловий будинок, тому попросила її передати 300 дол. США власнику будинку в якості завдатку, зазначену суму вона взяла. Крім того, ОСОБА_1 попросила її підшукати їй якесь житло на час проведення угоди, вона виконала прохання позивача та підшукала їй квартиру в будинку за № 50а на вул. Сучкова в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, в якій позивач проживала близько місяця та за проживання в якій вона заплатила власні кошти, отримані від ОСОБА_1 в якості її гонорару. Через деякий час позивач повідомила її про те, що вона передумала купувати раніше віднайдене житло та просила повернути їй авансовий платіж та гонорар, на що вона відмовила, оскільки повністю відпрацювала зароблене. Крім того, надана позивачем розписка написана не нею та вона її не підписувала і взагалі із наданої розписки взагалі не вбачається жодних істотних умов, зокрема не наведено коли вона, ніби-то, отримала грошові кошти, за що вона їх отримала та кому зобовязана повернути. У звязку з чим, просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 19).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вважав позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав, наведених відповідачем у своїх запереченнях на позовну заяву.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір про надання послуг, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязалась надати ОСОБА_1 послуги з пошуку житлового будинку, для його придбання останньою, а ОСОБА_1 зобовязалась оплатити надану їй ОСОБА_2 послугу. За умовами цього договору позивачем було сплачено відповідачеві 200 дол. США. Зазначені обставини визнані сторонами у справі та доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 900 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України основними завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Позивачем не надано суду жодних доказів передачі нею відповідачеві окрім 200 дол. США ще 300 дол. США в рахунок оплати за договором про надання послуг, які позивач просить стягнути з відповідача. Розписка, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог (а.с. 8), не може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом в розумінні ст.ст. 77-81 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки не містить істотних умов укладеного договору, і взагалі не містить інформації щодо того, кому та за що відповідач зобов'язалась повернути 300 дол. США.

При цьому, відповідач в своїх запереченнях на позов зазначає про те, що нею від позивача отримано 300 дол. США для передачі власнику будинку в якості завдатку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в межах пред'явлених позовних вимог, права ОСОБА_1 не були порушені, не визнані або оспорені ОСОБА_2, а тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких обставин, набуті ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 300 дол. США, є такими, що набуті без відповідної правової підстави, у зв'язку з чим позивач може претендувати на їх повернення відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.Є. Майна