ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1279/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"20" березня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Ляшенко Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Мотивуючи свої вимоги тим, що він та третя особа ОСОБА_3 - його матір на праві спільної власності володіють квартирою АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 06 серпня 2007 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) від 06 серпня 2007 року, зареєстрованого в КМБТІ 22 серпня 2007 року за № 8440. В даній квартирі з 04 квітня 2007 року зареєстрований його батько ОСОБА_4, який набув права реєстрації у спірній квартирі за погодженням співвласників, проте з березня 2014 року відповідач, забравши всі свої носильні речі та залишивши житло, перереїхав до іншого місця, його речей в квартирі немає, спірною квартирою він не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з"являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжив заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого він та його матір як єдині власники квартири вимушені сплачувати за відповідача як зареєстровану особу житлово-комунальні послуги, що впливає на їх бюджет. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.
В судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, з можливим ухваленням заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача.
Треті особи без самостійних вимог в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Звернулись до суду із заявою про можливий розгляд за відсутності його представника.
За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 - матір позивача на праві спільної власності володіють квартирою АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 06 серпня 2007 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) від 06 серпня 2007 року, зареєстрованого в КМБТІ 22 серпня 2007 року за № 8440 (а.с.7).
В даній квартирі з 04 квітня 2007 року зареєстрований батько позивача - ОСОБА_4, який набув права реєстрації у спірній квартирі за погодженням співвласників (а.с.29, 46).
Проте з березня 2014 року відповідач, забравши всі свої носильні речі та залишивши житло, перереїхав до іншого місця, його речей в квартирі немає, спірною квартирою він не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з"являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжив заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивач та його матір як єдині власники квартири вимушені сплачувати за відповідача як зареєстровану особу житлово-комунальні послуги, що впливає на їх бюджет.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актами ЖЕД № 206 Дарницького району м. Києва, складеним комісією (а.с.31, 32), в яких засвідчено ті факти, що ОСОБА_4 не проживає у вказаній квартирі з березня 2014 року року, відсутність його особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою, не встановлено.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином, ОСОБА_4 понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в спірній квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов"язки по сплаті комунальних послуг не несе, відтак, останній, втратив право користуватися цим житлом.
Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача про те, що відповідачка з власної ініціативи залишив місце проживання в спірній квартирі; позивач, третя особа не чинили та не чинить перешкоди відповідачу у користуванні (проживанні) спірною квартирою: замки у вхідних дверях не замінювали, не застосовував будь-яких фізичних перешкод.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.
Вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підялгає, виходячи із таких правових підстав.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.).
Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому КАС України.
На підставі вищевикладеного, ст. 405 ЦК України, керуючись керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.