Ухвала

Іменем України

01 березня 2018 року

м. Київ

справа № 640/12564/14-ц

провадження № 61-10847ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на постанову апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору станом на 30 травня 2014року утворилася заборгованість у розмірі 11 622 грн 58 коп., із яких: 4 066 грн 68 коп. - заборгованість за кредитом; 3 944 грн 22 коп. - проценти; 2 582 грн 03 коп. - пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 529 грн 65 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану суму боргу із відповідача.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року у розмірі 11 622 грн 58 коп. та 243 грн 60 коп. судового збору.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 011 грн 72 коп., з яких: 4 066 грн 68 коп. - заборгованість за кредитом; 3 486 грн 90 коп. - заборгованість за процентами; 1 485 грн 14 коп. - пеня. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 190 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій 20 січня 2018 року, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 4 статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Судами встановлено, що 21 березня 2008 року шляхом підписання заяви про отримання банківських послуг між сторонами укладено в письмовій формі кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд, виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута у судовому порядку.

Обґрунтованими є висновки апеляційного суду про стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту за картковим рахунком починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Також, судом правильно застосовано положення статті 549 ЦК України та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів.

Доводи касаційної скарги про те, що у заяві про отримання банківських послуг не зазначено строку дії кредитної картки, не з'ясовано, коли саме закінчився строк дії картки та із наданого позивачем розрахунку неможливо встановити дату, коли відповідач востаннє використовувала кредитну картку, є безпідставними, оскільки судом встановлено, що кредитна картка видана ОСОБА_4 до березня 2012 року.

При визначенні суми заборгованості відповідача, апеляційним судом, обґрунтовано взято до уваги наданий банком розрахунок заборгованості, при цьому доводи відповідача щодо неправильного нарахування суми кредитної заборгованості останнім не підтверджено.

Доводи касаційної скарги про те, що зміст укладеного кредитного договору є неповним, не містить істотних умов та не відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є необґрунтованими, оскільки підписання особисто відповідачем заяви про отримання банківських послуг, та довідки, в яких викладено передбачені законодавством кредитні умови, свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано доказів видачі ОСОБА_4 грошових коштів, також є необґрунтованими, оскільки встановлено, що відповідач здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, 28 лютого 2011 року нею була погашена заборгованість за процентами.

Крім того, з підстав безгрошовості чи невідповідності вимогам законодавства щодо змісту кредитний договір у судовому порядку не визнаний недійсним, а тому є обов'язковим до виконання сторонами.

Встановлено, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на постанову апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В.С. Висоцька

С.Ю. Мартєв