Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 664/250/16-ц

провадження № 61-5879св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

представник позивача, відповідача за зустрічним позовом - адвокат ОСОБА_2,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

треті особи: Служба у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника - адвоката ОСОБА_2, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2016 року в складі судді Савчака С. П. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2016 року в складі суддів: Склярської І. В., Вейтас І. В., Цуканової І. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що розміру аліментів в сумі 250 грн, які сплачує ОСОБА_3, не достатньо для забезпечення потреб дитини, а відповідач займається підприємницькою діяльністю та має дохід більший, ніж раніше.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд змінити розмір аліментів з твердої грошової суми 250 грн, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісяця, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду і до повноліття сина.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання сина - ОСОБА_4, з ним та стягнути на його утримання аліменти з ОСОБА_1

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1, перебуваючи у другому шлюбі, народила дитину, та у зв'язку з цим не має достатньо вільного часу для виховання, піклування та матеріального забезпечення умов проживання їх сина, що в свою чергу призвело до погіршення успішності навчання дитини у школі та його поведінки. Крім того, між його сином - ОСОБА_4 та вітчимом існує конфлікт та між ними склалися неприязні відносини. Неприязні відносини призвели до того, що дитина була вимушена покинути місце проживання з матір'ю та вітчимом. У квартирі ОСОБА_3 повністю обладнана кімната, він має змогу забезпечити належні умови проживання та навчання сину. У його сина склалися дружні стосунки з дружиною ОСОБА_3 та вона приділяє увагу його вихованню. На момент звернення з зустрічним позовом ОСОБА_4 досяг 12 років та він бажає проживати з батьком.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за первісним позовом задоволено частково. Змінено розмір стягуваних аліментів з твердої грошової суми у розмірі 250 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 08 лютого 2016 року і по 31 липня 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за зустрічним позовом задоволено у повному обсязі. Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_3. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 459 грн 30 коп., щомісяця починаючи з 01 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що місце проживання дитини слід визначити з батьком - ОСОБА_3, оскільки в сім'ї ОСОБА_1 дитина не зростає в атмосфері любові, миру, гідності і взаємоповаги. Дитина зазнала жорстокого поводження, зокрема до неї фактично було застосовано покарання за невиконання вимог дорослого члена сім'ї, а матір'ю конфлікт врегульовано не було. У родині ОСОБА_1 судом встановлено конфлікт між дитиною та вітчимом, який призвів до того що дитина була вимушена покинути місце свого постійного проживання з матір'ю.Судом указано, що дитина сторін - ОСОБА_4, бажає жити з батьком. Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_3 в його помешканні створені необхідні умови для проживання дитини: окреме спальне місце, письмовий стіл, комп'ютер, спортивний куток, література та іграшки відповідно віку дитини, куточок з музичними інструментами.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2016 рокурішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. Зокрема, судом зазначено, що 24 травня 2016 року дитина у присутності матері та без присутності батька надала уповноваженому органу особисті пояснення щодо бажання жити з батьком, а послідовність бажання дитини жити з батьком виявилася і у висловленій ним такої ж думки в судовому засіданні суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в особі представника - адвоката ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні вимог його зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що в частині визначення місця проживання дитини з батьком суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, ухвалили необґрунтовані та незаконні рішення. Висновки судів про те, що мати не приділяє належну увагу навчанню та розвитку сина не відповідають матеріалам справи, які містять відомості щодо характеристики її сина. Судами не було залучено до розгляду справи шкільного психолога, який міг би довести, що її син легко піддається впливу оточуючих та легко сприймає нав'язування сторонніх тверджень. Батько, на думку скаржника, не приділяє уваги вихованню сина, чим і зумовлений його авторитет в очах дитини, не цікавиться розвитком дитини та її навчанням.

Касаційна скарга не містить доводів щодо скасування оскаржених судових рішень в іншій частині, у зв'язку із чим згідно вимог статті 400 ЦПК України касаційним судом справа переглядається тільки в частині позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обґрунтування касаційної скарги є надуманими та містять виключно незгоду скаржника з оскарженими рішеннями. Зазначено, що постійне відвідування матір'ю дитини батьківських зборів, її зацікавленість у розвитку на навчанні дитини не спростовують висновків судів у даній справі. Доводи касаційної скарги щодо безпідставного незалучення до розгляду справи свідків не відповідають дійсності, оскільки до початку розгляду справи судом першої інстанції позивачу неодноразово було роз'яснено її право надавати відповідні клопотання, які останньою залишено без уваги. Заявник вважає, що для правильного вирішення даного спору слід виходити з інших обставин, які враховані судами попередніх інстанцій, але не зазначаються скаржником у касаційній скарзі, зокрема щодо конфлікту у новій сім'ї ОСОБА_1, за наслідком якого його малолітній син отримав нервовий стрес, був змушений покинути домівку після конфлікту з вітчимом у присутності матері, яка не вирішила конфлікт. Права матері спілкуватися з дитиною заявником ніяк не обмежені, вона без перешкод може бачитися з їх сином, брати участь у його вихованні та розвитку. Судами правильно враховано думку дитини, висловлену останнім щодо бажання проживати з батьком.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 рокусправу призначено до судового розгляду.29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1, є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2007 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 250 грн, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 05 червня 2007 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 28 січня 2016 року в родині ОСОБА_1 існує конфлікт між ОСОБА_4 та вітчимом, що спричиняло самовільне залишення дитиною постійного місця проживання.

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_3 в його помешканні створені необхідні умови: окреме спальне місце, письмовий стіл, комп'ютер, спортивний куток, література та іграшки відповідно віку дитини, куточок з музичними інструментами.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради, надав висновок в якому зазначено доцільним та в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_3

Судами установлено, що 24 травня 2016 року дитина у присутності матері надала завідувачу сектору освіти служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради особисті пояснення щодо бажання жити з батьком. Указані пояснення дитина писала у присутності матері та за відсутності батька.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 підтвердив своє бажання проживати з батьком - ОСОБА_3

Частиною першою статті 3, статтею 9 Конвенції про права дитини, частинами другою та третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 161 СК України визначено, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Згідно з частиною 2 статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Разом із тим відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною першою статті 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, судовий орган: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Врахування думки дитини щодо її життя передбачає стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій визначено, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суди мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині встановлення місця проживання дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши ставлення батьків до виконання їх батьківських обов'язків стосовно ОСОБА_4, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, тобто виконавши вимоги частини першої статті 161 СК України, суди дійшли обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_3

При цьому, ОСОБА_1 було роз'яснено, що вона не розлучається з сином, не позбавлена батьківських прав та можливості приймати участь у вихованні сина і спілкуванні з ним.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають матеріалам справи спростовуються змістом актів обстеження умов проживання дитини, висновками компетентних органів, а також належним обґрунтуванням судів першої та апеляційної інстанції своїх висновків про те, що проживання дитини з батьком буде відповідати найкращим інтересам ОСОБА_4, які прийняті на підставі оцінки усіх наданих сторонами доказів в їх сукупності.

Доводи касаційної скарги про те, що батько дитини, на думку скаржника, не приділяє уваги вихованню сина, чим і зумовлений його авторитет в очах неповнолітнього, не цікавиться розвитком дитини та її навчанням не підтверджені належними та допустимими доказами та зводиться до власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин сторін. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, що не може бути підставою для скасування оскаржених рішень.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника - адвоката ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик