Справа № 161/6900/17 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/220/18 Категорія: 44 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Карпук А.К., Киці С.І.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Луцької міської ради, про виселення за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

3 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про виселення. Позовні вимоги мотивувала тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року її позов до ОСОБА_4 про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки задоволено.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за нотаріально посвідченим договором позики від 15 липня 2011 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 454770,41 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру № АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, НОМЕР_2, посвідченого 10 жовтня 2003 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 4-2934.

Реалізувати предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» із початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_7 в добровільному порядку відмовляється виселитись з квартири.

Позивач просила суд виселити ОСОБА_4 та її неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, на яку звернуто стягнення на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року у справі № 161/5917/14-ц, провадження № 2/161/2199/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки, без надання іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено виселити ОСОБА_4 та її неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, на яку звернуто стягнення на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року у справі № 161/5917/14-ц, провадження № 2/161/2199/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки, без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник відповідача ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав.

Позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та представник третьої - особи служби у справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 отримала вимогу про виселення з житлового приміщення, на яке проводиться звернення стягнення відповідно до Закону України «Про іпотеку», однак в добровільному порядку дану вимогу не виконала, у зв'язку з чим порушено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що 15 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1030, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 240000 грн. зі сплатою 5 % в місяць до 16 січня 2012 року (а.с. 5).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 15 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала в іпотеку двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 29,5 квм., яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10 жовтня 2003 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 4-2934.

Згідно п. 3 договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки становить 240000 грн. (а.с. 8, 9).

З будинкової книги серії НОМЕР_3 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-13).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки задоволено.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за нотаріально посвідченим договором позики від 15 липня 2011 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 454770,41 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру № АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, НОМЕР_2, посвідченого 10 жовтня 2003 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 4-2934.

Реалізувати предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» із початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 14, 15).

7 лютого 2017 року представник позивача ОСОБА_1 направив ОСОБА_4 вимогу про добровільне виселення, яку відповідач отримала за місцем проживання 8 лютого 2017 року (а.с. 20, 21).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як гарантовано ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 41 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог та наявність передбачених ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України правових підстав, враховуючи, що є рішення суду про звернення стягнення на вищевказану квартиру як предмет іпотеки.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10 жовтня 2003 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 4-2934 (а.с. 11-13).

Враховуючи вищевикладене колегія судів приходить до висновку, що підстав для виселення відповідача ОСОБА_4 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 із вищевказаної квартири не має, оскільки спірна квартира була придбана не за рахунок кредитних коштів, а набагато раніше до моменту укладення договору позики.

Позивачем не надано доказів, що відповідач забезпечена іншим постійним житлом, в матеріалах справи відсутні такі відомості.

Не доведено належними доказами наявність перешкод для реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах на підставі рішення суду від 20 травня 2014 року, а тому доводи представника позивача, висловлені в суді апеляційної інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту прав є єдиним ефективним способом такого захисту, до уваги не беруться.

У зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Луцької міської ради, про виселення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді