АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1652/18 Справа № 209/2434/17 Головуючий у 1 й інстанції - Лобарчук О. О. Доповідач - Макаров М.О.
Категорія 30
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2017 року ОСОБА_1 , через свого представника звернувся до суду із позовом про стягнення на користь позивача з відповідача - Міністерства оборони України 100000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 , 1965 року народження, проходив військову службу в Збройних Силах з 12 жовтня 1984 року по 13 листопада 1986 року. Проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій ДРА в/ч пп 71176 з 25 квітня 1985 року по 12 листопада 1986 року. У 1986 році під час проходження служби в республіці Афганістан отримав осколкові поранення голови та правої ноги.

06 липня 1992 року прийняв військову присягу на вірність народу України.

На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (Протокол № 928 від 02 квітня 2014 року) було встановлено, що отримані позивачем поранення, (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Також зазначено, що в подальшому отримані Позивачем ушкодження здоров`я призвели до розвитку: стійких залишкових явищ перенесеною ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії 2 ст., прогресуючий, кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфунуцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними лікворо-гіпертензивними кризами. мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо - гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією 3 ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом, що підтверджено військово-обліковими та медичними документами.

При первинному огляді МСЕК Позивачу була встановлена 3 група інвалідності з 09 грудня 2014 року. У 2017 році при повторному огляді МСЕК встановлена 3 група інвалідності, причина якої є поранення, контузія та захворювання пов`язані з участю у бойових діях та перебуванні на території іншої держави була підтверджена та залишена без змін.

Позивачу було встановлено обмеження щодо характеру та умов праці: протипоказана робота пов`язана зі значними фізичними та нервово-психічними навантаженнями. Рекомендовано лікування у невропатолога, терапевта, психіатра, стаціонарне лікування у 16 відділенні ОКПБ, санаторно-курортне лікування.

Після проходження військової служби позивача часто турбували головні болі підсилюючи при зміні погоди, фізичному навантаженні, запаморочення, похитування при ході, періодичні болі у серці колючі, стискаючі, порушення сну, зниження працездатності. болі у суглобах ступнів ніг. У зв`язку з цим вимушений був часто звертатися за медичною допомогою та знаходитися на стаціонарному лікуванні, зокрема: 06 лютого 2017 -24 лютого 2017 рр., 19 червня 2017-10 липня 2017 рр. - віддаленні наслідки ЧМТ (1986 р., контузія головного мозку у ДРА), помірно виражений астено- невротичний синдром. Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло- атактичним синдромом; 18 січня 2016-08 лютого 2016 рр., 01 березня 2016 25 березня 2016 рр., 09 вересня 2016 30 вересня 2016 рр.; віддаленні наслідки ЧМТ(1986 р., контузія головного мозку у ДРА), помірно виражений астено-невротичний синдром, дисциркуляторна та посттравматична енцефалопатія 2 ст., прогресуючий кризовий перебіг, у вигляді розсіяної неврологічної симптоматики,розповсюджений ОХЗ з переважним ураженням шийного та поперекового відділу хребта; 12 січня 2015 05 лютого 2015 рр., 26 серпня 2015 25 вересня 2015 рр. - віддаленні наслідки ЧМТ(1986 р., контузія головного мозку у ДРА), помірно виражений астено- невротичний синдром; 21 березня 2014 07 квітня 2014 рр.. 18 серпня 2014 04 вересня 2014 рр., 20 листопада 2014 05 грудня 2014 рр.; стійкі залишкові явища перенесеної ЗЧМТ (1986 р. контузія головного мозку) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії 2 ст., прогресуючий кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією.

У зв`язку з інвалідністю позивач відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Звичні життєві зв`язки позивача порушені, адже, відтепер він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. Негативні наслідки травми (контузії) та пов`язаних з ним захворювань Позивач буде відчувати усе своє подальше життя.

Позивач постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, він вимушений займатися реабілітацією тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям, як наслідок, рівень взаєморозуміння між членами його сім`ї значно знизився.

У зв`язку зі зниженням працездатності позивача та встановленням обмежень щодо умов і характеру праці, він не може продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. Після встановленої інвалідності вимушений був звільнитися з роботи у зв`язку з невідповідністю займаній посаді через стан здоров`я.

У колі повністю працездатних чоловіків у нього загострюється почуття власної неповноцінності, що в свою чергу позначається на відносинах з оточуючими людьми, колегами.

Через свою інвалідність позивач вже не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім`ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні.

Враховуючи зазначене, позивач оцінює моральну шкоду, що йому спричинено, у розмірі 100000,00 грн. та вважає зазначену суму справедливою та адекватною глибині його душевних страждань.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому з огляду на недоведеність підстав позову, суд прийшов до висновку, що в його задоволенні належить відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам та рішення суду не мотивоване.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР в період бойових дій на території Республіки Афганістан у складі в/ч пп 71176 з 25 квітня 1985 року по 12 листопада 1986 року.(а.с. 12-14,15)

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Посвідчення дійсне до 01 січня 2020 року. (а.с.11).

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив службу у в/ч пп НОМЕР_3 з 24 квітня 1985 по 12 листопада 1986 року. (а.с.12-14,15-зворотня).

Відповідно до довідки Центрального архіву МО РФ від 27 вересня 2013 року, ОСОБА_1 проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій Республіки Афганістан з 24 квітня 1985 по 12 листопада 1986 року. (а.с.15-зворотній бік)

Згідно довідки огляду МСЕК серії 12ААА від 15 грудня 2016 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена третя група інвалідності з 09 грудня 2014 року в зв`язку з пораненням, контузія, захворювання у зв`язку з участю у бойових діях та перебування в іншій державі переоглядом 15 грудня 2016 року. (а.с.18).

Відповідно до довідки огляду МСЕК серії 12ААА №072589 від 05 грудня 2014 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлена третя група інвалідності з 01 січня 2017 року, причина інвалідності поранення, контузія,захворювання у зв`язку з участю у бойових діях та перебування в іншій державі. Інвалідність встановлена до 01 січня 2020 року, дата переогляду 15 грудня 2019 року. (а.с.19)

Згідно висновку Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи за № 603/ж від 01 квітня 2014 року зазначено, що зі слів ОСОБА_1 він у 1986 році, під час бойових дій в Афганістані отримав осколкові поранення голови та правої ноги. Описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1986 році. (а.с.17).

У відповідності до витягу з протоколу № 928 від 02 квітня 2014 року, засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 зазначено, що поранення голови, правої ноги (контузія головного мозку 1986 р.) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Зазначено, що отримані позивачем ушкодження здоров`я призвели до розвитку стійких залишкових явищ перенесеною ЗЧМТ у вигляді після травматичної та дисциркуляторної енецефалопатії 2 ст., прогресуючий, кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебробазілярні), гіпомнестичним синдромом, антено-невротичним, післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензівним синдромом, вираженим вести було-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією 3 ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. ГХ ст. ІХС. Дифузного кардіосклерозу(за даними ЕКГ), що підтверджується медичними та військов-обліковими документами,- поранення(контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.(а.с.16)

Відповідно до виписних епікризів ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з хворобами, що розвинулися внаслідок отримання ушкоджень здоров`я під час виконання свого військового обов`язку. (а.с.20-36)

Матеріали справи свідчать, що у 1986 році позивач отримав осколкові поранення голови, правої ноги (контузія 1986 рік).

Надані позивачем докази свідчать, що після встановлення групи інвалідності позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні хвороб, що розвинулися внаслідок отримання ушкоджень здоров`я під час виконання свого військового обов`язку.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої Радянської армії у період бойових дій та у 1986 році отримав порання за наслідками якого 15 грудня 2014 року йому було встановлено третю групу інвалідності.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що на правовідносини, за наслідками отриманого позивачем ОСОБА_1 військового поранення у 1986 року у Демократичній Республіці Афганістан, не поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та він має право на пільги визначені спеціальним законодавством, у яких не передбачено право останнього на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги є необґрунтованими, а тому з огляду на недоведеність підстав позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в його задоволенні належить відмовити.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Згідно з вимогами ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, у даному випадку, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

На підставі п.9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України апеляційний суд дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі №3-86гс14.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з Міністерства оброни України моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (КОД ) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 16 березня 2018 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова