Єдиний унікальний номер 226/1203/17 Номер провадження 22-ц/775/207/2018

Єдиний унікальний номер 226/1203/17
Номер провадження 22-ц/775/207/2018
Головуючий у 1 інстанції Редько Ж.Є.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №226/1203/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Мирноград Донецької області, об 15 годині 54 хвилини,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити її на посаді інспектора господарчо-фінансового відділу Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 січня 2016 року по день ухвалення судом рішення.

Позов мотивовано тим, що 13 вересня 2011 року на підставі розпорядження від 13 вересня 2011 року № 300 вона була прийнята відповідачем на посаду інспектора з технічного утримання приміщення відділу загальних питань та архівної справи, з якої 15 лютого 2014 року на підставі розпорядження від 12 лютого 2014 року №61 була переведена на посаду інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету міської ради.

20 листопада 2015 року на підставі рішення Димитровської (Мирноградської) міської ради №УІІ/1-17 внесені зміни до рішення міської ради від 13 травня 2015 року №УІІ/99-29 «Про структуру та чисельність виконавчих органів міської ради» про те, що з 01 лютого 2016 року зі складу структури господарчо-фінансового відділу міської ради виведено посаду інспектора.

29 січня 2016 року на підставі розпорядження Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради від 22 січня 2016 року №18 її було звільнено у зв`язку зі змінами в організації та виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення незаконне, оскільки було проведено без отримання дозволу профспілкового комітету відповідача, членом якого вона на час звільнення була, а також, їй не було надано пропозиції щодо переведення на інше місце роботи, не було отримано від неї згоди або відмови від вказаної пропозиції, просила суд поновити строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі як пропущений з поважної причини, поновити її на посаді інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету Мирноградської міської ради та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 29 січня 2016 року до дня постановлення рішення.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду за вирішенням трудового спору; поновлено позивача на посаді інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету Мирноградської міської ради; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2016 року по 06 грудня 2017 року у розмірі 55216 гривень; стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 гривень. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнень за один місяць, що складає 2400 гривень, допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач Виконавчий комітет Мирноградської міської Ради просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права: суд не з`ясував чи дійсно у відповідача мали місце зміни в структурі, а саме вивільнення зі структури господарчо-фінансового відділу Виконавчого комітету міської ради посади «інспектор». Також, суд не врахував, що у позивача не має середньо-спеціальної або вищої освіти, які є обов`язковими для всіх вакантних посад відповідача. Суд дійшов невірного висновку про неповідомлення профспілкового комітету відповідача про звільнення ОСОБА_1 , оскільки відповідного листа профспілковому комітету було направлено 30 листопада 2015 року, але будь-якого рішення профспілковий комітет з цього приводу не приймав, що також було встановлено судом першої інстанції. Не відповідають фактичним обставинам справи і висновки суду в частині того, що позивачу не було запропоновано посаду завідуючого віськово-облікового бюро, оскільки на той час вказана посада вже була зайнята. Адже 19 листопада 2015 року було видано розпорядження міського голови про прийняття (затвердження) на вказану посаду з 14 грудня 2015 року іншої особи. Такий розрив у часі затвердження та прийняття особи на вказану посаду пов`язаний із тим, що вказане питання вирішується за погодження з відповідним військовим комісаром. Крім цього, в порушення вимог ч.9 ст.43 КЗпП України суд першої інстанції не зупинив провадження у справі та не з`ясував питання щодо діяльності у виконкомі не лише профспілкового комітету, а й профспілкового представника, оскільки згоду на звільнення працівника за нормами законодавства можна отримати не лише у профспілкового комітету.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради Новосельцева О.В. та ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та ї представник ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи судове рішення, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Рішенням Димитровської (Мирноградської) міської ради від 20 листопада 2015 року №УІІ/1-17 внесені зміни до рішення міської ради від 13 травня 2015 року №УІІ/99-29 «Про структуру та чисельність виконавчих органів міської ради» про те, що з 01 лютого 2016 року зі складу структури господарчо-фінансового відділу міської ради виведено посаду інспектора.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала у Виконавчому комітеті Мирноградської міської Ради на посаді інспектора господарчо-фінансового відділу Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради. (а.с.5)

29 січня 2016 року на підставі розпорядження міського голови Димитрівської (Мирноградської) міської Ради від 22 січня 2016 року №18 позивача було звільнено у зв`язку зі змінами в організації та виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

24 листопада 2015 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з 01 лютого 2016 року у зв`язку із змінами в організації виробництва.

Згідно акту від 20 листопада 2015 року позивачу було запропоновано взяти участь у конкурсному відборі на заміщення вакантних посад. (а.с.14)

Позивач була членом профспілки Виконавчого комітету Мирноградської міської ради. (а.с.15)

Частиною 9 статті 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

30 листопада 2015 року на адресу профспілкового комітету працівників Виконавчого комітету Димитровської міської ради направлено лист із повідомленням про звільнення позивача із займаної посади шляхом скорочення займаної посади. Зазначений лист отриманий профспілковим комітетом 30 листопада 2015 року. (ас.69,70)

Рішення з приводу надання згоди або на відмову у наданні такої згоди профспілковий комітет не приймав, відповідь на наведений вище лист роботодавцю не надавав.

Проте відсутність згоди профспілкової організації на звільнення не є беззаперечною підставою для визнання такого звільнення незаконним, оскільки законодавець передбачив можливість усунення порушення роботодавцем указаних вимог законодавства під час судового розгляду трудового спору.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і

діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не

буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду

профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

В супереч даних вимог закону суд першої інстанції встановивши, що діяльність профспілки працівників відповідача припинена на час розгляду справи, дійшов до помилкового висновку про відсутність можливості виконати вимоги ч.9 ст.43 КЗпП України щодо отримання згоди або відмови в дачі згоди на звільнення працівника під час розгляду справи.

Згідно наданого відповідачем суду апеляційної інстанції Протоколу засідання працівників Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 17 жовтня 2017 року вбачається, що було вирішено про доручити Андрюхіній І.В. виконувати обов`язки уповноваженої особи трудового колективу Виконавчого комітету Мирноградської міської ради.

Суду апеляційної інстанції надано звернення відповідача від 16 березня 2018 року до уповноваженої особи трудового колективу про вирішення питання щодо погодження/непогодження розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з 21 січня 2016 року за ч.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату).

Згідно відповіді представника трудового колективу відповідача ОСОБА_4 від імені трудового колективу надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Суд першої інстанції зазначені обставини не з`ясував та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність можливості виконати вимоги ч.9 ст.43 КЗпП України щодо отримання згоди або відмови в дачі згоди на звільнення працівника під час розгляду справи та про порушення трудових прав позивача, як підстави для поновлення позивача на роботі.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вказувала, що на час її звільнення була вакантна посада завідуючого військово-облікового бюро, яку їй не запропонували.

Згідно штатних розписів на 2015 рік та на 01 січня 2016 року з наступними змінами до них протягом року, листа від 06 грудня 2017 року, довідки від 18 листопада 2017 року, розпоряджень міського голови від 02 жовтня 2015 року № 297 та 19 листопада 2015 року № 364 про звільнення і прийняття на роботу, положення про військово-облікове бюро, затвердженого рішенням Мирноградської міської ради 11 липня 2012 року № УІ/37-4, вбачається, що посада завідуючого військово-облікового бюро, яке є структурним підрозділом відповідача, не відноситься до публічної служби і у період з 02 жовтня 2015 року по 10 листопада 2015 року була вакантною.

Інших вакантних посад, які б могла обіймати позивач у відповідача не було.

10 листопада 2015 року виконавчий комітет Димитровської міської ради звертався до комісаріату з листом про узгодження кандидатури ОСОБА_5 на посаду завідувача військово-облікового бюро. Документи на ОСОБА_5 надійшли до служби діловодства військового комісаріату 19 листопада 2015 року разом із наказом №364 від 19 листопада 2015 року про прийняття на роботу та згодою ОСОБА_5 на обробку її персональних даних. Листом від 10 грудня 2015 року видане погодження щодо призначення ОСОБА_5 на посаду завідуючої військово-обліковим бюро.

Наказом №364 від 19 листопада 2015 року прийнято на роботу ОСОБА_5 на посаду завідуючого військово-облікового бюро.

Отже, на час попередження позивача про звільнення 24 листопада 2015 року вказана вище посада фактично не була вакантною.

З аналізу наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи щодо не запропонування в порушення вимог ч.2 ст.49-2 КЗпП України позивачеві наведеної вище посади, адже така не була вільною.

З огляду на приведені та проаналізовані докази судом апеляційної інстанції достовірно встановлено відсутність порушення трудових прав позивача при звільненні.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому ухвалене у справі судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та, відповідно до ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради задовольнити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 23 березня 2018 року.

Головуючий