Справа № 697/198/18
Провадження № 2/697/221/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

у складі:

головуючого судді Русакова Г.С.

за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі цивільну справу, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, вони з відповідачем мають спільну дитину ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Відповідач допомогу на утримання дочки надавав, але в даний час відмовився утримувати дочку, а тому утримання дитини позивач здійснює сама. Відповідач працездатний, отримує доходи від підприємницької діяльності, стан здоровя його задовільний, на його утриманні інших дітей немає. Позивачка не має можливості повністю покривати матеріальні витрати на забезпечення належного рівня життя дитини без участі відповідача. В зв'язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви.

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання їх спільної дитини. Дану вимогу мотивує тим, що їх донька хвора, їй поставлений діагноз: синдром Дауна,регулярна трисомія . Їх донька потребує постійного стороннього догляду та додаткових витрат на її лікування та реабілітацію, на закупівлю необхідних та коштовних ліків, проходження реабілітаційних процедур, купівлю спеціального ортопедичного взуття та інших заходів. Оскільки позивач повністю самостійно займається реабілітацією, лікуванням, доглядом за дитиною виходячи з особливих обставин, а саме хвороби дитини, вважає, що відповідач повинен надавати додаткову допомогу в сумі 2000,000 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи в звязку з мирним врегулюванням спору.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, наполягали на розгляді справи без участі відповідача, оскільки вважають, що він навмисно затягує розгляд справи, крім того позивач зазначила, що відповідач не звертався до неї з проханням мирно врегулювати спір, враховуючи викладені обставини просять суд задовольнити позовні вимоги.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, а також врахувавши ті обставини, що відповідачем не надано належних доказів щодо поважності пропуску судових засідань та спростування позивачем заяви відповідача щодо мирного врегулювати спору, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СР № 227064, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області.

Як встановлено в судовому засіданні, донька проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо і добровільно відмовляється надавати їй допомогу щодо утримання дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№ 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від виконання обов'язку утримувати доньку, а тому аліменти на її утримання підлягають стягненню в судовому порядку.

Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладення батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоров'ю відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов'язань не має, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує регулярної матеріальної допомоги. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню у розмірі у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної упостанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Щодо стягнення додаткових витрат.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з хворобою дитини.

В підтвердження зазначених вимог позивачка надала до суду копію картки історії розвитку дитини , копію консультативного висновку спеціаліста в якому зазначено діагноз хвороби дитини, а також копії документів, які підтверджують той факт, що дитина дійсно хворіє та потребує постійної допомоги та витрат на лікування.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, врахувавши ті обставини, що дитина є інвалідом та постійно потребує лікування, керуючись ст. 185 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання хворої доньки підлягають задоволення в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 48,76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 185 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, Законом України «Про охорону дитинства», суд

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити..

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, 17.04.1977р.н.,ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, 12.01.2016 р.н у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2018 р. і до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1,17.04.1977р.н.,ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 06.02.2018 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн..

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.03.2018 року.

Головуючий підпис Г.СМ. Русаков

з оригіналом згідно: оригінал зберігається при матеріалах справи № 697/198/18

Головуючий Г . С . Русаков