ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/824/15-ц

провадження № 22-ц/781/427/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М.;Кіселика С.А.

Учасники справи: позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Антарктида -17»;

відповідач - ОСОБА_1.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2015 року, у складі головуючого - Гершкула І.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Антарктида -17» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання своїх трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ТОВ «Антарктида-17» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання своїх трудових обов'язків у сумі 25732,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач - ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем - ТОВ «Антарктида-17» на посаді - водія автотранспортних засобів.

Між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідача.

02.02.2015 року відповідач згідно товарно-транспортної накладної отримав вантаж, який мав доставити до ТОВ «ІСТ-ЗАХІД-ФРАХТ», але автомобіль прибув із пошкодженою пломбою та при його розвантажені виявлено недостачу товару на суму 29571,22 грн.

За зазначених обставин ТОВ «ІСТ-ЗАХІД-ФРАХТ» висунуто позивачу претензію на вказану суму, яку було задоволено та сплачено відповідні кошти. Відповідачем добровільно відшкодовано позивачу 3838,59 грн., а решта суми залишилась не відшкодованою. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача суму шкоди та судові витрати.

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Антарктида-17» матеріальну шкоду в сумі 25 732 грн. 63 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи та ухваленим з порушенням норм матеріального права. Зазначав, що судом не перевірено, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений, за відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Від позивача не надійшов відзив на апеляційну скаргу у порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1,3 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрнутованість позову та доведеність, що відповідач несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної позивачу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Аналогічні положення містяться у ст.ст.263, 264 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-УШ від 03.10.2017 року, чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам зазначеного закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 20.11.2012 року прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів у відділі експлуатації транспортних засобів ТОВ «Антарктида-17», що підтверджується наказом №26-к від 20.11.2012 року (а.с.7).

При прийнятті на роботу між ТОВ «Антарктида-17» та ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого ОСОБА_1 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей (а.с.8).

З підписки про матеріальну відповідальність від 20.11.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з правилами роботи і зобов'язується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та термінів подання звітності, про що поставив свій підпис (а.с.9).

02.02.2015 року ТОВ «Антарктида-17» на підставі заявки ТОВ «ІСТ-ЗАХІД-ФРАХТ» на перевезення вантажу на міжміському сполученні №15-02/15ф взяли на себе зобов'язання по перевезенню вантажу насіння в кількості 22 тонни (а.с.14).

Згідно товарно-транспортної накладної серія №M-SE 63955 від 02.02.2015 року ОСОБА_1 отримав вантаж для перевезення на суму 2 323 452,80 грн. (а.с.15-16).

04.02.2015 року на місці розвантажування вантажу було виявлено недостачу в розмірі 14 посівних одиниць, автомобіль прибув за місцем призначення із зірваною пломбою, що підтверджується відповідним актом (а.с.18).

По вказаним обставинам ОСОБА_1 пояснив, що під час перевезення ввіреного йому вантажу він потрапив під сильний снігопад, де тричі був буксируваний, а коли прибув за місцем призначення виявив злом, після чого викликав працівників міліції (а.с.10, 17).

У зв'язку з виявленою недостачею ТОВ "КВИН ПЛЮС" звернулось із претензією до ТОВ «ІСТ-ЗАХІД-ФРАХТ» на суму 29 571,22 грн., яку було задоволено (а.с.11-12, 19).

Після чого, ТОВ «ІСТ-ЗАХІД-ФРАХТ» звернулось із претензією до ТОВ «Антарктида-17» на суму збитків - 29 571,22 грн., яку було задоволено (а.с.13, 20).

07.04.2015 року ОСОБА_1 вніс до каси ТОВ «Антарктида-17» кошти у сумі 3838,59 грн. у рахунок погашення заборгованості по пошкодженню вантажу, тобто визнав завдання матеріальних збитків позивачу (а.с.21).

Відповідно до вимог ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно вимог ст.134 ч.1 п.1 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Частина друга статті 131 та стаття 139 КЗпП України зобов'язують працівника бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації (далі - підприємство) і вживати заходів до запобігання шкоді, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. У КЗпП (ст. 130) зазначається, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну ними підприємству порушенням покладених на них трудових обов'язків.

Матеріальна відповідальність працівника - це вид відповідальності, який полягає в обов'язку працівника відшкодувати в установленому законом порядку і розмірах шкоду, заподіяну підприємству, де він працює, внаслідок невиконання чи неналежного виконання без поважних причин трудових обов'язків.

Під час покладення матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються встановленням відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду лише в межах і порядку, передбачених законодавством, та за умови, коли таку шкоду заподіяно підприємству винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність зазвичай обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом першим договору про повну матеріальну відповідальність від 20.11.2012 року передбачено, що працівник - ОСОБА_1 займає посаду або виконує роботу безпосередньо пов'язану з збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей та приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому цінностей і зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вжити заходів для попередження збитків.

Договір про повну матеріальну відповідальність від 20.11.2012 року підписаний відповідачем і не був ним оскаржений ні повністю ні частково, а тому він є чинним.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374 ЦПК України, судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369,ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

21.03.2018 року - виготовлено повне судове рішення.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Суддя: С.М. Єгорова

Суддя: С.А. Кіселик