Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1295/17

Провадження № 2/126/52/2018

"20" березня 2018 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , що перебуває у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності. Позов мотивує тим, що 06.03.1997 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

За час спільного проживання ними було набуто спільне майно: будівлю магазину , загальною площею 150,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2

земельну ділянку розміром 0,0247 га, що знаходиться в АДРЕСА_1;

земельну ділянку розміром 0,2109 га, що знаходиться в АДРЕСА_2

автомобіль Renault Master 2003 року випуску ;

автомобіль Mitsubishi Padjero Wagon 2008 року випуску;

Позивачка стверджує, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25.05.2016 року шлюб між ними розірвано.

Крім того , в уточненій позовній заяві позивачка вказує, що в порядку позасудового врегулювання питання щодо поділу спільного майна в травні 2016 року вона, в присутності сина ОСОБА_3, передала відповідачу ОСОБА_2 50000 доларів США, а він в свою чергу мав переоформити вказану нерухомість на неї, однак від виконання домовленості відмовився.

Сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, а тому позивачка , з урахуванням того , що автомобілі знаходяться в постійному користуванні відповідача, а вона з сином проживає в житловому будинку в с. Джулинка Бершадського району Вінницької області та здійснює підтриємницьку діяльність в належному їм магазині, просить визнати об'єктами права спільної сумісної власності її та відповідача наступне майно: будівлю магазину , загальною площею 150,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 земельну ділянку розміром 0,0247 га, що знаходиться в АДРЕСА_1; земельну ділянку розміром 0,2109 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 автомобіль Renault Master 2003 року випуску; автомобіль Mitsubishi Padjero Wagon 2008 року випуску; поділити майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності виділивши їй у власність будівлю магазину, загальною площею 150,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2; земельну ділянку розміром 0,0247 га, що знаходиться в АДРЕСА_1; земельну ділянку розміром 0,2109 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 стягнути з ОСОБА_2 на її користь 25000 доларів США, що станом на 9 жовтня 2017 року за офіційним курсом НБУ (1 долар США= 26,74 грн.) становить 668500 грн.

Позичка ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву в якій уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину всього нажитого майна, а справу розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду письмову заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав повністю, просить слухати справу у його відсутність.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 06.03.1997 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25.05.2016 року шлюб між ними було розірвано.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що за час перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно: будівлю магазину, загальною площею 150,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим виконкомом Джулинської сільської ради від 23.03.2006 року ( відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкова вартість 404512 грн.);

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12932131 від 18.12.2006 року (відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкова вартість 355482 грн);

земельну ділянку розміром 0,0247 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 виданим 09.04.2004 року (відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкова вартість 10794 грн);

земельну ділянку розміром 0,2109 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 виданим 19.05.2010 року (відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкова вартість 92164 грн);

автомобіль Renault Master 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;

автомобіль Mitsubishi Padjero Wagon 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно пункту 23 даної постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Позивачка просить розділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частку вказаного майна.

Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки ґрунтується на нормах закону, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 209, 247, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 364, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 62, 63, 69, 70, 71 СК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину будівлі магазину- А, вхідний майданчик-а, склад-а1, загальною площею 150,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1

1/2 частину житлового будинку-А загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: веранда -А, вхідний майданчик-а1, сарай-В, погріб-П, туалет-Т, криниця-К, 1-3 -огорожа, що розташований в АДРЕСА_2

1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0247 га, розташованої в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг , кадастровий номер НОМЕР_5, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 виданий 09.04.2008 року;

1/2 частину земельної ділянки розміром 0,2109 га, розташованої в АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_6, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 виданим 19.05.2010 року;

1/2 частку автомобіля Renault Master 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;

1/2 частку автомобіля Mitsubishi Padjero Wagon 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на : 1/2 частину будівлі магазину- А, вхідний майданчик-а, склад-а1, загальною площею 150,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1

1/2 частину житлового будинку-А загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: веранда -А, вхідний майданчик-а1, сарай-В, погріб-П, туалет-Т, криниця-К, 1-3 -огорожа, що розташований в АДРЕСА_2

1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0247 га, розташованої в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг , кадастровий номер НОМЕР_5, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 виданий 09.04.2008 року;

1/2 частину земельної ділянки розміром 0,2109 га, розташованої в АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_6, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 виданим 19.05.2010 року;

1/2 частку автомобіля Renault Master 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;

1/2 частку автомобіля Mitsubishi Padjero Wagon 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Припинити право спільної сумісної власності на вище вказане майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Губко