Справа № 487/50/18
Провадження № 2/487/909/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Біржа нерухомості «Єдвайс-Консульт» про визнання договору купівлі-продажу гаражу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу гаражу № 242, розташованого за адресою: м.Миколаїв АГК «Лада», укладений 04.04.2000 року між ним (позивачем) з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони на Біржі нерухомості «Єдвайс-Консульт» дійсним.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2018 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повому обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, 04.04.2000 року ОСОБА_3, діюча від імені і за дорученням ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу гаражу. Згідно договору ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив гараж № 242, загальною площею 21,90 кв.м. з підвалом, розташований в м.Миколаєві, автокооператив «Лада». Даний договір був оформлений на Біржі нерухомості «Єдвайс-Консульт» від 04.04.2000 року, а також 19.04.2000 року у МБТІ за № 60. Нотаріально даний договір не посвідчувався.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 2000 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Згідно ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Тобто, діючі на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем норми Закону передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною.

Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час.

В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражу є обґрунтованими та підлягаютьзадоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка м.Чита, паспорт серії ЕО 834632, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНН НОМЕР_1), третя особа Біржа нерухомості «Єдвайс-Консульт» про визнання договору купівлі-продажу гаражу дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу гаражу від 04.04.2000 року, зареєстрований на Біржі нерухомості «Єдвайс-Консульт» відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив гараж № 242, загальною площею 21,90 кв.м. з підвалом, розташований в м.Миколаєві, автокооператив «Лада» - дійсним.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В.Щербина