Справа №303/1671/18
УХВАЛА

27 березня 2018 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Куцкір Ю.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 21.02.2018 року між ОСОБА_1 і ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено договір про надання індивідуального банківського сейфу, що охороняється Банком. Згідно зазначеного договору Банк надав ОСОБА_1 індивідуальний банківський сейф №38В для зберігання в ньому цінностей. При цьому, Банк гарантував останній запобігання доступу до індивідуального сейфа та його відкриття третіми особами, взяв відповідальність за зовнішню недоторканість індивідуального сейфа. Повіривши даним умовам, ОСОБА_1 зберігала у виділеному їй сейфі гроші у розмірі 120 000 доларів США. Однак, в ніч на 03.03.2018 року, невідомі особи, шляхом пролому бетонного перекриття стелі, проникли у сховище Банку, де із орендованого позивачем сейфу було викрадено вищезазначену суму. З метою завданої шкоди в тому числі і моральної, яку позивач оцінює у розмірі 120 000 доларів США, вона має намір звернутися до суду із позовом. На думку ОСОБА_1, несвоєчасне вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановлення обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 1 статтею 151 цього ж Кодексу передбачені вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в п. 3, 4, 7, в якій повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Беручи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що заява не містить достатнього обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не наведено жодних відомостей про те, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім цього, позивач просить суд накласти арешт на кореспондентський рахунок ПАТ «ВіЕс Банк» в НБУ, при цьому не зазначив інші відомості про забезпечення позову, зокрема його номер рахунку, а також позивач до заяви не додав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Між тим в рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року, яке є остаточним та обов'язковим до виконання на території України, також зазначено, що перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання позову, визначено у статті 5 Закону України «Про судовий збір» і цей перелік є вичерпним.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Аналогічна думка висловлена Верховним Судом України в ухвалах від 16.01.2016 року (справа № 6-3084ц15) від 29.01.2016 року (справа № 6-209ц16) від 03.02.2016 року (справа № 6-228ц16) від 09.02.2016 року (справа № 6-36ц16) від 01.03.2016 року (справа № 6-484ц16).

Виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, відсутні правові підстави для звільнення позивачів-споживачів від сплати судового збору за подання відповідної заяви. Крім цього, споживач не звільняється від сплати судового збору за подання до суду інших документів як окремих обєктів справляння судового збору, зокрема апеляційної, касаційної скарг, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, то у таких випадках він зобовязаний сплатити судовий збір у розмірі ставки, визначеної відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, суддя не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у зв'язку з її необґрунтованістю, а також у звязку з недодержанням вимог статті 151 ЦПК України.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосереднього до Апеляційного суду Закарпатської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Ю. Куцкір