АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року місто Київ.

Унікальний № 755/12871/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/279/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Рубан С.М., секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року, ухваленого у складі судді Гончарука В.П. в приміщенні суду в місті Києві (інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня) в справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

18.08.2016 року, позивач, через свого представника звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Нова», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12.05.2016 року о 14 год. в м. Києві водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Богатирська - вул. Полярна, здійснив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Шкода д.н. НОМЕР_2, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.07.2016 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Шкода д.н. НОМЕР_2 який належить позивачу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Нова» згідно Полісу АЕ № 2724157.

Відповідно до звіту № 03/06/16 від 21.06.2016 року про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу складеного ФОП ОСОБА_4 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Шкода д.н. НОМЕР_2 склала 185874,96 грн. (з урахування ПДВ). Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 238625,55 грн.

Відповідно до звіту № 80/06/16 від 21.06.2016 року про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу складеного ФОП ОСОБА_4 ринкова вартість аварійного пошкодженого автомобіля Шкода д.н. НОМЕР_2 склала 67394,25 грн. без ПДВ.

Витрати з визначення вартості матеріального збитку та виготовлення звітів склали 1400 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» ідентифікаційний код 31241449 на користь ОСОБА_3 - 50 000 грн. матеріального збитку спричиненого внаслідок ДТП; 559,4 грн. витрат по сплаті судового збору та 700 грн. витрат на проведення авто товарознавчого дослідження, а всього стягнуто 51 259,4 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3 - 55001,85 грн. матеріального збитку спричиненого внаслідок ДТП; 559,4 грн. витрат по сплаті судового збору та 700 грн. витрат на проведення авто товарознавчого дослідження, а всього стягнуто 56 261,25 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права. Вказував на те, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_2 кошти у загальному розмірі 55 001,85 грн., оскільки відповідно до Звіту № 03/06/16 від 21.06.2016 р. встановлено, що вартість матеріального збитку завданого позивачу склала 185 874,96 грн. (з урахування ПДВ). Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 238 625,55 грн. Відповідно до Звіту № 80/06/16 від 21.06.2016 року вартість аварійного пошкодженого автомобіля позивача склала 67 394.25 грн. без ПДВ. Так як, позивачем не надано доказів проведення відновлювального ремонту автомобіля, ПДВ не підлягає стягненню з відповідача 2. Тобто вартість матеріального збитку у розмірі 185 874,96 грн. має бути зменшена на відповідну суму ПДВ. Таким чином вартість матеріального збитку без ПДВ становить 185 874,96 грн. - 185 874,96 грн. * 0,2 = 148 699,97 грн. Враховуючи положення ст. 30 Закону України № 1961-IV позивачу має бути відшкодована шкода у загальному розмірі 148 699,97 грн. - 67 394,25 грн. = 81305,72 грн. Враховуючи, що відповідач 1 повинен здійснити виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 50 000,00 грн., то з відповідача 2 підлягає стягненню 81 305,72 грн. - 50 000,00 грн. = 31 305,72 грн. Крім того посилався на те, що Звіт № 0З406/16 від 21.06.2016 р. та Звіт № 80/06/16 від 21.06.2016 р. не є належними та допустимими доказами, адже проведені з порушенням норм чинного законодавства, зокрема ОСОБА_5 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 р.).

До апеляційного суду сторони не з'явились. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2016 року о 14 год. в м. Києві водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Богатирська - вул. Полярна, здійснив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Шкода д.н. НОМЕР_2, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.07.2016 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Шкода д.н. НОМЕР_2, що належить позивачу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Нова» згідно Полісу АЕ № 2724157.

Згідно листа від 22.02.2017 року членство ПАТ «Страхової компанії «Нова» в МТСБУ припинено. До виплат приймаються виключно заяви що надійшли до МТСБУ в період з 02.01.2017 року по 28.02.2017 року, а оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 12.05.2016 року, підстав для розгляду справи щодо проведення відшкодування ОСОБА_3 немає.

Суд встановив, що з відповідача ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача необхідно стягнути 55001,85 грн. матеріального збитку, який був визначений судом шляхомвирахування різниці між ринковою вартістю автомобіля до пошкодження та його вартістю в пошкодженому стані, так як автомобіль залишився у позивача. Також суд відняв 50 000 грн., які зобов'язана відшкодувати страхова компанія в межах ліміту відповідальності.

Дослідивши наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про доведеність вимог в частині відшкодування майнової шкоди та визначення її розміру відповідає встановленим обставинам та наявним в справі письмовим доказам.

Так, за загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 30.2., ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди».

Згідно п. 30.3., ст. 30 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ».

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму № 4 ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 вищенаведеного Закону, який згідно ст. 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним,- витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Так, як відповідач не погоджувався з висновками спеціаліста, які надавались суду першої інстанції , на перевірку доводів скарги з приводу визначення розміру відшкодування, ухвалою апеляційного суду від 24.10.2017 року призначалась судова авто-товарознавча експертиза.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, згідно з висновком експерта № 21815/17-54 від 14.02.2018 року комісійної судової авто-товарознавчої експертизи, які попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку ринкова вартість транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 на момент настання ДТП 12.05.2016 року, складала: 191 537 грн. 82 коп.

Ринкова вартість транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП станом на 12.05.2016 року, складала: 81 990 грн. 46 коп.

Так, як позивач побажав залишити пошкоджений автомобіль у своїй власності. на його користь підлягає відшкодуванню різниця між вартістю автомобіля до пошкодження та після пошкодження, що становить суму 109 547 грн. 36 коп. Віднявши від цієї суми 50 000 грн., які зобов'язана, згідно ліміту відшкодувати страхова компанія, з винної особи підлягає стягненню 59 547 грн. 36 коп.

При цьому, оскільки рішення суду позивачем не оскаржене, і доводів того, що суд стягнув менший розмір збитків ніж завдані винними діями відповідача , в передбачений ЦПК України спосіб не наведено, апеляційний суд не вважає за необхідне виходити за межі доводів скарги та покладати на відповідача відповідальність в більшому розмірі ніж визначив районний суд.

Доводи скарги про те, що суд поклав в основу рішення звіти, які не відповідали методиці, колегія не приймає, так як апеляційним судом проведена судова експертиза, з дотриманням всіх вимог Законодавства, яка не спростувала висновки спеціалістів, а навпаки підтвердила, спричинення збитків позивачу ще в більшому розмірі , ніж стягнув суд першої інстанції.

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Рішення в частині стягнення сум з ПАТ «Страхова компанія «Нова» не оскаржувалось в апеляційному порядку, і відповідно не перевірялось апеляційним судом в цій частині.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 20 березня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

ОСОБА_5