Справа № 502/171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до

Кілійської міської ради

про встановлення належності та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 01.02.2017 р. звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви, вбачається, що 13 січня 2009 року помер ОСОБА_3, який на день смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з 42/100 частин житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Войкова, 30. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями за законом, після смерті ОСОБА_3, померлого 13.01.2009 року. Спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, позивачі прийняли відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України, тобто фактично, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. Позивач, ОСОБА_1О перебувала у зареєстрованому шлюбі на час відкриття спадщини із ОСОБА_3Позивач, ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 Таким чином позивачі мають право як спадкоємці за законом, після смерті ОСОБА_3, на 42/100 частин житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Войкова, 30 у рівних частках. ОСОБА_3, який помер 13.01.2009 року належало 42/100 частин житлового будинку №30 м. Кілія, Одеська область, вул. Войкова на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 22 жовтня 1996 року. 58/100 частин житлового будинку розташованого за №30 в м. Кілія Одеська область вул. Войкова належало також на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 22 жовтня 1996 року ОСОБА_4. Однак відповідне рішення на 42/100 частини вказаного будинку, не було зареєстровано на той час спадкодавцем у відповідному порядку. Таким чином право власності на 42/100 частин вказаного житлового будинку вважається не зареєстрованим. Під час звернення до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 позивачам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надано розяснення щодо того, що з доданих документів до нотаріальної контори право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, тому неможливо видати свідоцтва про право власності на спадщину та нотаріус радила звернутися до суду. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину, не має.

В звязку з зазначеним, позивачі просили суд:

- встановити факт належності житлового будинку м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Войкова, 30 ОСОБА_3, який помер 13 січня 2009 року.

- визнати за ОСОБА_1, 16 жовтня 1957 р.н та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 42/100 частин житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області по вул. Войкова, 30 у рівних частках, який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 31,0 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м., господарських будівель: літ.Б кухня, літ.Г літня кухня, літ.З убиральня, 1-5 надвірні споруди, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 13 січня 2009 року.

Позивачами було надано заяви, відповідно до яких вони підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили розглянути справу в підготовчому засіданні без їх участі.

Представник відповідача Кілійської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву про підтримання позовних вимог позивача та просив розглянути справу у межах чинного законодавства України, за його відсутності.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, в звязку з визнанням відповідачем позову суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з паспорту серії КК 741606, виданого 1 листопада 2001 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, місце проживання позивача по справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 31 березня 1986 року.

З витягу Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5133- від 11.10.2017 р. вбачається, що місце проживання позивача по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 був укладений 20.11.1982 року рай ЗАГС м. Кілія Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії ІІ-ЖД № 310019 від 20.11.1982 року, актовий запис № 206. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_6 було присвоєне прізвище «Соловйова».

Відповідно до свідоцтва про народження V-ЖД № 389696, виданого в м. Кілія р/в ЗАГС Кілійського району Одеської області, - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Шлюб між ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 був укладений 02.09.2017 року Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖД № 294918 від 02.09.2017 року, актовий запис № 202. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_7 було присвоєне прізвище «Тону».

Як вказано в свідоцтві про смерть серії 1-ЖД № 156386, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 21, ОСОБА_3, помер 13.01.2009 року.

За ОСОБА_3, на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області № 2-643/1996р. від 22 жовтня 1996 року, яке набрало законної сили 24.12.1996 року визнано 42/100 частин житлового будинку №30 розташованого в м. Кілія Одеська область вул. Войкова та 58/100 житлового будинку розташованого за вищезазначеною адресою визнано за ОСОБА_4.

Відповідно до технічного паспорту, складеного Кілійським районним бюро технічної інвентаризації 22.07.2013 р., житловий будинок по вул. Войкова, № 30 в м. Кілія Кілійського району Одеської областіскладається з: літ. А житловий будинок, 1957 року забудови, житловою площею 31,0 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м., господарських будівель: літ.Б кухня, літ.Г літня кухня, літ.З убиральня, 1-5 надвірні споруди.

Згідно довідки КП «Кілійське районне бюро технічної інвентаризації» № 247 від 30.08.2013 р., станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок за адресою: Кілійський район м. Кілія, вул. Войкова, 30 за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Як вбачається з листа від 21.11.2017 р. № 707/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 розяснив, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності спадкодавцеві ОСОБА_3 житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, є позивачі, як спадкоємці першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, які прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Судом також встановлено, що в звязку з тим, що позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлені можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в звязку з чим їх право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 207, 259, 263-265, 315 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт належності житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Войкова, 30 ОСОБА_3, який помер 13 січня 2009 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 42/100 частин житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області по вул. Войкова, 30 у рівних частках, який складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 31,0 кв. м., загальною площею 34,6 кв. м., господарських будівель: літ.Б кухня, літ.Г літня кухня, літ. З убиральня, 1-5 надвірні споруди, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 13 січня 2009 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9