ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3364/17
Провадження № 2/210/354/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" березня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Куксенко О.В.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення збитків, відшкодування витрат на правову допомогу, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення збитків, про відшкодування витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в вересні 2009 року вона прочитала в газеті «Пульс» інформацію про в'язня ВК №45 ОСОБА_5, який бажає познайомитись для серйозних відносин. Вона зв'язалась з ОСОБА_5 і він запропонував зв'язатись з його матір'ю ОСОБА_4. Вона подзвонила ОСОБА_6 яка переконувала її що ОСОБА_5 випадково і невинно потрапив за грати по ч.2 ст. 186 КК України, просила відвідувати свого сина і підтримувати його продуктами, так як вона не може самостійно їздити в Макорти і у неї немає коштів на підтримку свого сина в тюрмі. Вона обіцяла що вони з сином розрахуються після його звільнення та позивач повірила в це. Позивач списувалась з ОСОБА_5 та багаторазово їздили в Макорти на побачення з в'язнем, возила передачі в межах дозволених норм. 10.11.2011 року ОСОБА_5 звільнився, але він з матір'ю не повертав позивачу витрати на підтримку ОСОБА_5. ОСОБА_5 обіцяв повернути витрати як тільки знайде роботу і джерело повернення по суті позики. ОСОБА_5 і його мати вводили в оману позивача про невинність ОСОБА_5 при скоєнні ним злочину. 01.03.2012 року ОСОБА_5 знову потрапляє за грати та позивач знову за проханням матері ОСОБА_5 продовжувала витрачати кошти для матеріальної підтримки в'язня, тим більше, що ОСОБА_4 як мати переконувала позивача в серйозності намірів ОСОБА_5 щодо створення сім'ї. 01.10.2013 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5. Зазначає, що в серпні 2014 року ОСОБА_5 вийшов на свободу, але разом вони не жили. Позивач зрозуміла, що її було використано відповідачами для вирішення грошових проблем і для процесуальних підстав уникнення покарання. 27.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу. Вказує на те, що було витрачено 2000 доларів США що станом на 14.08.2017 року складає 51384,80 гривень. Окрім того, для поновлення прав та для отримання правової допомоги позивач уклала договір з правниками ОСОБА_3 і ОСОБА_9 та сплатила 10000,00 гривень, а також оформила довіреність за яку сплатила 300,00 гривень. Тому, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно витрати, які понесла позивач для поновлення своїх прав в розмірі 51384,80 гривень еквіваленту витрат на підтримку ОСОБА_5 ув'язненні; 10000,00 гривень витрат на правову допомогу; 300,00 гривень витрат на нотаріальне оформлення довіреності.

В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених в позові.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні усно уточнив позовні вимоги та просив також стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі не менше 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідачі в судові засідання не з'явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі, про відкладення не подавали.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_2 суду показала, що з 2010 року по жовтень 2014 року возила ОСОБА_5 продукти та кожного разу на це витрачала приблизно 100 доларів США. За 4 роки сума становить 2000 доларів США. Шлюб з ОСОБА_5 був для неї справжнім, а ОСОБА_5 з нею одружився, щоб раніше вийти з колонії. ОСОБА_5 сказав, що хоче розлучитись, оскільки хоче виїхати до Польщі. Відповідачі не заперечують, що винні їй кошти, що вона годувала та допомагала ОСОБА_5. Також, пояснила, що ОСОБА_3 складав їй позов, є її представником та вона сплатила йому 10000,00 гривень, які їй надав в борг її син. Наразі віддає сину цей борг по 400,00 гривень кожного місяця.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що її донька-позивач прочитала в інтернеті оголошення та познайомилась з ОСОБА_5, який відбував покарання. Кожний раз возила йому продукти харчування на 200-300 гривень та по два-три рази на місяць. Донька казала, що витратила близько 2000 доларів США. Відповідачі обіцяли повернути доньці кошти. Також, їй відомо, що після розлучення донька дуже хвилювалась, в неї боліла голова, оскільки ОСОБА_5 навіть не повідомив доньці про те, що шлюб розірвано.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що в 2009 році мати знайшла в газеті об'яву. ОСОБА_4 попрохала допомоги у його матері. Він бачив, що його мати возила передачі в колонію, на які витратила близько 2000 доларів США. Шлюб був укладений в колонії. Коли мати дізналась що розлучена, дуже розхвилювалась. Відповідачі обіцяли компенсувати витрати, понесені його матір'ю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи зібрані по справі докази , вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 01.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб (а.с. 10).

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частино. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм Цивільного кодексу шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відсутність однієї з вище наведених умов цивільно-правової відповідальності звільняє заподіювача від відшкодування шкоди (збитків).

На підтвердження заподіяної відповідачами шкоди позивач та її представники не надали суду жодних доказів, які містять доказову інформації того, що між неправомірними діями відповідачів та завданою їй шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Вказана інформація не підтверджена і допитаними у судовому засіданні за клопотанням позивача свідками.

Крім того, жодних договірних відносин, передбачених цивільним законодавством між відповідачами та позивачем не існувало.

Враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено наявність протиправних дій відповідачів та їх зв'язку з понесеними витратами позивача, законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то в цій частини суд також відмовляє в задоволенні, оскільки ця вимога є необґрунтованою та не підтверджується жодним доказом.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаютьс я у разі відмови в позові - на позивача .

Відтак, вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., витрат на нотаріальне оформлення довіреності в розмірі 300,00 грн., а також судовий збір в розмірі 640,00 грн. з відповідачів задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 22, 1116 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення збитків, відшкодування витрат на правову допомогу - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22 березня 2018 року.

Суддя: О. В. Хлистуненко