Справа № 509/3447/16-ц
13 березня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
судді Кочко В.К.
при секретарі Савченко М.В.
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до представництва "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія) в Україні про визнання протиправними та скасування наказу про скорочення штату працівників від 10.08.2016 року № 35-К, визнання протиправним звільнення, зобов"язання здійснити працевлаштування,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати наказ про скорочення штату працівників від 10.08.2016 року №35-К, виданий представництвом компанії "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія), визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади медичного представника по м.Одесі представництва "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія), зобов"язати представництво "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія) здійснити працевлаштування ОСОБА_1 на іншу роботу у зв"язку з ліквідацією представництва "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія) та стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.
У судове засідання представник позивача не з"явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву у якій зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за його відстуності.
Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2010 року працювала на посаді медичного представника по м.Одеса в представництві "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія) в Україні.
Починаючи з 14 червня 2016 року по 31 жовтня 2016 року позивач перебувала у відпустці у зв"язку з вагітністю та пологами.
На адресу позивача засобами поштового зв"язку надійшло від компанії "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія), яка представлена в Україні Представництвом "ОСОБА_2 ГмбХ"повідомлення про майбутнє звільнення у зв"язку з скороченням штату від 10.08.2016 року, в якому зазначено, що посада медичного працівника буде скорочена і трудовий договір буде розірвано на підставі на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (у звязку із скороченням штату працівників).
Суд приходить до висновку щодо протиправності наказу компанії "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія) від 10 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 виходячи з наступного.
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Статтею 43 Конституції України передбачено кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
У відповідності до статті 21 КЗпП України трудовий договір між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Приписами ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути : безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Статтею 24 КЗпП передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках : прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до ч. 3 ст. 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років не надається, лише якщо дитина перебуває на державному утриманні, крім прийомних дітей у прийомних сімях та дітей-вихованців у дитячих будинках сімейного типу.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
В силу вимог ч. 2 ст. 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Натомість відповідач прийняв незаконне рішення (наказ) про звільнення.
Відповідач також не пропонував позивачу жодну іншу роботу у правонаступника.
Відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний с дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали цивільної справи , суд, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ про скорочення штату працівників від 10.08.2016 року №35-К, виданий представництвом компанії "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія).
Визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади медичного представника по м.Одесі представництва "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія).
Зобов"язати представництво "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія) здійснити працевлаштування ОСОБА_1 на іншу роботу у зв"язку з ліквідацією представництва "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія).
Стягнути з представництва "ОСОБА_2 ГмбХ" ( Австрія) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 826, 82 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Кочко В.К.