Справа №471/730/17-ц 23.03.2018
Провадження №22-ц/784/426/18
Справа № 471/730/17
Провадження № 22-ц/784/426/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого Прокопчук Л.М.

Суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

Із секретарем судового засідання Яценко Л.В.

без участі учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року, ухваленого в приміщенні того ж суду о 10:30 год. у складі судді Скарницької І.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері та брата.

В позовній заяві зазначала, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та другої черги після смерті брата ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті яких відкрилась спадщина. ОСОБА_1 протягом шести місяців не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в зв'язку з досягнутою домовленістю з відповідачем ОСОБА_2, яка обіцяла самостійно зайнятись оформленням спадщини. В силу своєї правової необізнаності позивач вчасно не подала заяви про прийняття спадщини, тому вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом (а.с. 1-4).

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 83-84).

В апеляційній скарзі позивач посилається на неповне встановлення обставин судом першої інстанції, які мають істотне значення для справи, а саме жодним чином не дано оцінки діям відповідача ОСОБА_2, яка ввела в оману позивача, пообіцявши, що спадщину поділять порівну, але не виконала своєї обіцянки (а.с. 87-91).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Належно повідомлені про час та місце судового засідання, учасники справи в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідача, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат сторін ОСОБА_4. Після смерті вказаних осіб із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась відповідач, яка згодом отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними.

Але з підставами відмови в задоволенні позову погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи спадщина відкрилась та була прийнята спадкоємцями до 01.01.2004 року.

Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Установивши, що спадщина після смерті матері та брата позивача відкрилась до 01.01.2004 року і була прийнята їхнім спадкоємцем - відповідачем до введення в дію ЦК України 2004 року, суд першої інстанції без урахування положень частин четвертої, п'ятої Прикінцевих та перехідних положень, безпідставно застосував до цих правовідносин норми статей 1261, 1268, 1272 ЦК України 2004 року, які застосуванню не підлягали, і не застосував норми ЦК Української РСР 1963 року, які підлягали застосуванню.

Оскільки нормами Цивільного кодексу 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позову немає. Саме ця обставина повинна бути причиною для відмови у задоволенні позовних вимог.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Т.М. Базовкіна

Суддя Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 26.03.2018 року.