Справа № 161/6030/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/377/18 Категорія: 34 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Черняк О. В.,

розглянувши в місті Луцьку, призначену до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарстсва Луцької міської ради Волинської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в квітні 2017 року звернувся в суд з позовом до Управління ЖКГ департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП (11.07.2017 року суд ухвалив замінити неналежного відповідача на належного в даній справі а.с. 27, 31). Позов мотивовано тим, що 10 грудня 2016 року він потрапив в дорожньо-транспортну пригоду на своєму автомобілі Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1. Вказує, що 10 грудня 2016 року він рухався по вул. Ківерцівській в місті Луцьку та несподівано потрапив в глибоку вибоїну, що знаходилась на частині смуги руху по ходу автомобіля. Вибоїну візуально виявити не було можливості, оскільки вона була заповнена водою. Глибина вибоїни становила 20 сантиметрів, що підтверджено замірами працівників патрульної поліції, які виїжджали на місце події. Вважає, що причиною пошкодження його автомобіля стала бездіяльність відповідача, який відповідає за вказану ділянку автодороги, оскільки не забезпечив належного технічного стану покриття дороги та не встановив попереджувальних дорожніх знаків. Після уточнення позовних вимог (а.с. 33-35) позивач просить стягнути з відповідача в його користь матеріальну шкоду, завдану його автомобілю внаслідок вказаної ДТП, яка становить 40572,58 грн. та підтверджується висновком експертного дослідження № 33 від 08 вересня 2017 року, проведеного Волинським НДЕКЦ МВС України. Крім того, за проведення даного експертного дослідження він сплатив 1015,20 грн. та за послуги шиномонтажу 430,00 грн., які також просить стягнути з відповідача, а також завдану йому моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 5000,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд безпідставно вважав факт завдання шкоди позивачу недоведеним і що несвідома помилка позивача щодо того яке колесо автомобіля було пошкоджене не вливає на сам факт заподіяння шкоди, а також результати експертного дослідження щодо причини виникнення пошкодження.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 березня 2018 року апеляційну скаргу на підставі ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України призначено до розгляду без повідомлення учасників справи як малозначну.

Відповідач подав в апеляційний суд відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що підставою для відшкодування шкоди є вина особи, діяння особи, його наслідки і причинно-наслідковий зв'язок між діянням і наслідками. На думку відповідача позивачем без належного документального підтвердження здійснено розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, між ДТП та експерним дослідженням, яким визначено вартість матеріального збитку минуло чимало часу. Документи надані позивачем на підтвердження матеріальних збитків, а саме: рахунок, видаткова накладна, товарний чек не свідчать про сплату коштів позивачем. Суперечності у тому яких пошкоджень зазнав автомобіль свідчать про недоведеність причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та збитками. Також відповідач вважає, що позивач не довів і спричинення йому моральної шкоди.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та безспірних доказів на підтвердження факту пошкодження його автомобіля внаслідок ДТП, яка трапилась 10 грудня 2016 року за його участі по вул. Ківерцівській, 8А в місті Луцьку, оскільки ним документально не зафіксовано, які саме механічні ушкодження отримав його автомобіль.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Диспозиція наведеної норми покладає на позивача обов'язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Частиною 3 статті 14 і частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права, зокрема, на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема,: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

У п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу серії АП2 № 458052 про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 10 грудня 2016 року близько 16 год. 50 хв. в м. Луцьку по вул. Ківерцівській, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та вїхав у вибоїну, внаслідок чого його транспортний засіб отримав механічні ушкодження, чим вчинено правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у момент ДТП правомірно володів автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1.

З постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2017 року в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що при розгляді даної справи суд не знайшов достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закрив провадження в справі на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 61).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 161/42/17-п, провадження № 3/161/163/17.

З матеріалів зазначеної вище справи про адміністративне правопорушення також встановлено, що на місці ДТП поліцейським роти № 4 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП ОСОБА_2 складено схему місця ДТП, де зафіксовано, що внаслідок ДТП серед видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу позивача виявлено пошкодження правого переднього колеса.

Згідно акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 10 грудня 2016 року покриття проїзної частини в місті Луцьку на вул. Ківерцівській біля будинку 8А має вибоїну, глибина якої становить 20 см., діаметром 70 см.

Разом з тим, згідно протоколу серії АП2 № 458553 від 13 грудня 2016 року про адміністративне правопорушення, заступник директора ДЖКГ ОСОБА_3 порушив правила норм та стандарти, що стосуються безпеки дорожнього руху в утриманні вулично-шляхової мережі на вул. Ківерцівській, 8А в м. Луцьку, що призвело до скоєння ДТП 10 грудня 2016 року, чим порушив п. 1.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, звільнивши його від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Дані обставини встановлені з дослідженої в судовому засіданні судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення № 161/17081/16-п, провадження № 3/161/39/17.

За змістом довідки № 199 від 31.05.2017 року Департаменту ЖКГ Управління ЖКГ Луцької міської ради балансоутримувачем проїзної частини дороги в місті Луцьку на вул. Ківерцівській біля будинку 8А є Управління ЖКГ (а.с. 18).

Згідно рішення Луцької міської ради від 06 лютого 2008 року управління ЖКГ департаменту ЖКГ і будівництва Луцької міської ради перейменовано на управління ЖКГ департаменту ЖКГ Луцької міської ради (а.с. 19, 20-22).

З дослідженого в судовому засіданні висновку експертного дослідження № 33 від 08 вересня 2017 року, виконаного Волинським НДЕКЦ на замовлення ОСОБА_1 встановлено, що в основу даного експертного дослідження покладено пояснення позивача, який, зокрема, повідомив експерту наступні обставини ДТП: 10 грудня 2016 року він рухався в м. Луцьку по вул. Ківерцівській зі швидкістю 40 км/год, дорога була мокра, оскільки йшов дощ. Приблизно біля будинку №8а він лівими колесами проїжджав чергові калюжі та відчув декілька сильних ударів в районі лівих коліс. Згодом він звернувся на СТО, де було виявлено, що внаслідок неналежного стану дорожнього покриття його автомобіль зазнав наступних пошкоджень: великий наскрізний розріз на внутрішній боковині шини лівого переднього колеса; гулі (здуття) на внутрішній боковині шини лівого заднього колеса; вмятини на внутрішніх окружностях дисків обох лівих коліс; злам лівої стійки стабілізатора; злами пластикових підкрилків обох передніх коліс. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний №АС1163СІ, 2011 року випуску станом на 08 вересня 2017 року складає 40572,58 грн. (а.с. 42, 43-53).

Таким чином, суд першої інстанції встановив розбіжності між поясненнями позивача в суді першої інстанції, висновком експертного дослідження № 33 від 08 вересня 2017 року та схемою ДТП щодо пошкоджень, яких зазнав автомобіль, та врахував, що даний висновок був складений 8 вересня 2017 року, тобто через дев»ять місяців після скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі наведеного, суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний висновок експертного дослідження, оскільки з нього не убачається, що матеріальна шкода була завдана позивачу у розмірі, зазначеному ним в позовній заяві, саме в результаті ДТП, що сталася 10 грудня 2016 року.

Вказані розбіжності визнані позивачем і в апеляційній скарзі, хоча позивач вказує, що не вважає їх такими, що впливають на результат експертного дослідження щодо причини пошкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних доказів, а тому відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.

Головуючий

Судді