АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/609/18 Справа № 201/3450/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2017 року по справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір №134/03-8 про надання кредиту на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого ОСОБА_2 було надано одним траншем 22.951 долар США для оплати придбаного нею автомобіля, зі сплатою 8,99 відсотків річних.

Зазначали, що умови договору виконали у повному обсязі надавши обумовлені грошові кошти.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 станом на 01 лютого 2016 року через неналежне виконання взятих на себе зобовязань допустила заборгованість у загальному розмірі 49.427 доларів США 76 центів, з яких заборгованість за кредитом 21.313 доларів США; заборгованість по відсоткам - 12.570 доларів США 32 центи; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 11.050 доларів США 21 центи; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 4.494 долари США 24 центи, яку просили стягнути з ОСОБА_2

У червні 2016 року ОСОБА_2А звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, мотивуючи тим, що 29 липня 2008 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №134/03-8 на купівлю транспортного засобу.

Вказувала, що предметом договору були кредитні кошти у розмірі 22.951 долар США, що на момент укладання договору було еквівалентно 111.082 грн.84 коп. (за курсом НБУ 04 грн.84 коп. за 1 долар США).

Зазначала, що кредитні кошти, які були визначені договором у іноземній валюті, були їй надані у гривневому еквіваленті, у відповідності до вимог законодавства України.

Посилаючись на те, що банк не попередив її про валютні ризики, чим порушив її права споживача, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати кредитний договір №134/03-8 від 29 липня 2008 року недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2017 року у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій 10 серпня 2017 року, ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2017 року та ухвалення нового рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні спірного кредитного договору банком були порушені її права споживача.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання кредиту на купівлю автотранспортних засобів №134/03-8.

За умовами договору банк надав, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти в розмірі 22.951 долар США зі сплатою 8,99% річних за користування кредитом та строком повернення кредиту до 28 липня 2015 року (а.с.5-7).

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позичальник була у письмовій формі повідомлена про умови кредитування та надану суму коштів в якості кредитування, що підтверджується текстом договору, та не мала зауважень, претензій щодо цього, а отже її права не порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у звязку з наступним.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Матеріалами справи підтверджується факт укладання договору кредиту №134/03-8 на купівлю автотранспортних засобів, про що свідчить підписи сторін на кожній сторінці.

Договором чітко визначено предмет договору,порядок надання кредиту та сплати процентів, права та обовязки сторін, відповідальність сторін, звільнення від відповідальності, врегулювання спорів, заключні положення (ст.ст.1,2,3,4,5,6,7 кредитного договору) (а.с.5-7).

Сторонам також було узгоджено детальний розпис сукупної вартості кредиту,значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с.9-10).

Погодження з умовами наданих кредитних коштів підтверджується і заявою про видачу готівки (а.с.11).

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Банк надав позичальнику документи, які передували укладанню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочину.

Колегія суддів наголошує на тому, що зміна курсу гривні по відношенню до курсу долара США не є підставою вважати умови кредитного договору №143/03-8 несправедливими в розумінні вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що під час укладання спірного договору її було введено в оману спростовується матеріалами справ.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2017 року за спірним кредитним договором було стягнуто заборгованість. Дане рішення суду ОСОБА_2 не оскаржувалося.

Крім того, із позовом про визнання кредитного договору від 29 липня 2008 року недійсним ОСОБА_2 звернулася лише після звернення до суду із позовом банку про стягнення з неї заборгованості.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_3