Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1086/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_6 про переведення прав та обов'язків покупця, визнання покупцем в договорі купівлі-продажу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що їй на праві спільної часткової належить 18/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Співвласнику домоволодіння - ОСОБА_6 належало 7/25 частин. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 588 кв.м, яка закріплена за даним житловим будинком. Порядок користування відведено земельною ділянкою не визначено. У період 2007-2009 роки ОСОБА_6 без узгодження із співвласниками збудував самочинні споруди: житлова прибудова літ А1-2, гараж літ. Т, сарай літ. С, сарай літ. Ц, навіс літ. Ч, навіс літ. Ш, при цьому порушив межі земельної ділянки та права власників сусідніх земельних ділянок. ОСОБА_6 під час побудови самочинних споруд перебував у шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано 25.09.2013 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2008 року по справі № 2-2575/2008 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинні споруди було залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24.03.2009 року рішення залишено без змін.

06.07.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності задоволено, зобов'язано ОП ЗМБТІ погасити право власності та визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: житлова прибудова літ А1-2, гараж літ. Т, сарай літ. С, сарай літ. Ц, навіс літ. Ч, навіс літ. Ш, виділено у окремий об'єкт нерухомості частину будинку та самочинні споруди і присвоєно окрему адресу. Зазначене рішення 26.10.2010 року було скасовано, провадження у справі закрито, в позові в іншій частині відмовлено.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2009 року було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, зобов'язано останнього не перешкоджати ОСОБА_3 у здійсненні належних прав користувача земельної ділянки і звільнити земельну ділянку площею 588 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованих нерухомих споруд: житлова прибудова літ. А1, мансарда літ. мс, сарай літ. Ц, сарай літ. С, гараж літ. Т, усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Зазначене рішення набуло законної сили. Добровільно ОСОБА_6 дане рішення суду не виконав, продав будинок ОСОБА_9, як окремий об'єкт нерухомості - жилий будинок під літ. А, який є самочинно збудованим. 28.05.2010 року ОСОБА_9 продала жилий будинок літ. А ОСОБА_4, яка 25.09.2013 року продала будинок літ. А дочці ОСОБА_9 та дружині ОСОБА_6 - ОСОБА_5 Тобто, ОСОБА_5 на теперішній час на праві спільної часткової власності належить 7/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а позивачу 18/25 частин. Як співвласник ОСОБА_3 не була повідомлена ОСОБА_4 про продаж частки у праві спільної часткової власності, тобто порушила право позивач на переважне перед іншими право на її купівлі за ціною, оголошеною для продажу. На вказаній земельній ділянці, яка знаходиться у загальному користуванні знаходяться самочинні споруди, які повинен був знести ОСОБА_6 за рішенням суду. Про продаж жилого будинку позивач дізналась в квітні 2014 року з витягу реєстру прав власності, тому строк позовної давності нею не порушено.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила суд,перевести права та обов'язки покупця на жилий будинок літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 29.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Будніковою Ю.С. з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 визнавши її покупцем зазначеного майна за вказаним договором та стягнути судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не довела обставин, на які посилалась як на обґрунтування своїх вимог. На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 29.09.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За зазначеним договором ОСОБА_4 передала у власність, а ОСОБА_5 прийняла у власність житловий будинок літ.А, загальною площею 106,1 кв.м, який розташований на земельній ділянці площею 0,0647 га, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На згаданій земельній ділянці розташовано: літ.А - житловий будинок, житловою площею 70 кв.м, стіни глинобитні; літ -А1 -2 - житлова прибудова, стіни 24% дерево+тес, 58% цегла, 68% цегла; козирок до А1; літ. С - сарай; літ. Т - гараж; оглядова яма; літ. У,Ч,Ш - навіси; літ. Ц - сарай; №І-ІІ - замощення; №9,5 паркани; № 4,2 - водопровід; №3,6 - ворота; №7 - хвіртки; ;8 - яма зливна. Продаж житлового будинку літ. А вчиняється між сторонами за 145 000 грн. оціночна вартість житлового будинку літ.А становить 220 137 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння на якому розміщені окремі будинки А та Б та інші господарські споруди. У договорі купівлі-продажу житлового будинку від 29.01.1997 року зазначено, що ОСОБА_6 купив 7/25 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці розміщений житловий будинок житловою площею 26 кв.м, позначений літерою «А», житловий будинок «Б», житловою площею 65,5 кв.м, житлова прибудова «б1», житловою площею 13,4 кв.м та господарські споруди: Г - літня кухня, О-душ, И,Н, Е,К,Г -сараї, Р, П - вбиральні, №1,5 огорожі, №2 - водопровід № 1 - замощення. В постійне користування ОСОБА_6 перейшов житловий будинок А, сіні А, лях лг, літня кухня Г, сарай Е, вбиральня Р, N 1 - огорожа. ОСОБА_3 на підставі договору дарування частки домоволодіння від 30.01.2008 року набула права власності на 17/50 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. згідно п.2 цього договору на земельній ділянці площею 629 кв.м розташовані: житловий будинок, глинобитний, житловою площею 26 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м, позначений на плані літерою А; житловий будинок, шл/бет, цегла, житловою площею 65,5 кв.м, загальною площею 94,1 кв.м, позначений на плані літерою «Б»; житловий будинок з цегли, житловою площею 13,4 кв.м, загальною площею 13,4 кв.м, позначений на плані літерою «Б1», сараї, позначені на плані літерами «Е,И,К,Г, Н», вбиральні «Р,П»; навіси «У,Х»; душ «Ф,О», паркани «1,5», водопроводи «4,2», ворота «3», замощення «1».

Суд першої інстанції встановив, що незважаючи на наявність суперечок з приводу права власності на домоволодіння, на час укладення договору купівлі-продажу будинку між ОСОБА_5та ОСОБА_4 жодних підстав вважати, що таким договором можуть бути порушені права співвласника, не існувало.

Так, договір купівлі - продажу жилого будинку А за адресою АДРЕСА_1 був укладений 29 вересня 2013 року з приводу переходу права власності лише на будинок А.

За даним договором будинок А за зазначеною адресою ОСОБА_5 купила у ОСОБА_4 за 145 000 гр.

На час укладення договору продавець ОСОБА_4 була власником зазначеного будинку і він становив самостійний об'єкт нерухомості, не знаходився у складі спільного домоволодіння.

Відтак суд першої інстанції визнав, що в даному випадку з боку відповідача не мало місце порушення прав позивача в розумінні невиконання вимог статті 362 ЦК України щодо надання переважного права покупки співвласнику.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Адже за положеннями частини 1 статті 362 ЦК України, переважне право співвласника на придбання іншої частини у власності існує лише за наявності цієї спільної власності.

На час укладення договору, який оспорюється в частині покупця, тобто на 25.09.2013 р. предметом договору купівлі продажу була не частка у домоволодінні а житловий будинок літ. А, загальною площею 106,1 кв.м,.

Тим більше, на час укладення оспорюваного договору зазначений будинок вже раніше продавався як самостійний об'єкт власності, а не частка у домоволодінні.

Так, 27.04.2010 року, ОСОБА_6 продав цей будинок ОСОБА_9, при цьому продаж здійснювалась саме цілого будинку, а не частини домоволодіння. 28.05.2010 року ОСОБА_9 продала будинок ОСОБА_4, а надалі вже ОСОБА_4 в 2013 році продала будинок ОСОБА_5

Зазначені договори купівлі-продажу від 27.04.2010 р., 28.05.2010 року, 25.09.2013 р. удаваними або недійсними з інших причин, не визнавались, реєстрація права власності на цей будинок не скасовувалась.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4 всі є родичами між собою а тому правочини між ними носили фіктивний характер, - є припущенням, не підтвердженим належними доказами.

До того ж таке припущення взагалі усуває можливість задоволення позову, позаяк якщо між відповідачами укладений фіктивний правочин, то за цим правочином неможливо перевести права та обов'язки покупця на іншу особу.

Також суперечливими є вимоги позивача з огляду на те, що нею оспорюється той факт що проданий ОСОБА_5 будинок, становив самостійний об'єкт власності, а не частку у домоволодінні.

Так, позивач у своїх вимогах просила лише про переведення не неї прав покупця, не зазначаючи про те, що договір в такому разі має бути змінений не лише в частині покупця, а й в частині об'єкту продажу.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність численних самочинних будівель та тривалий спір між нею та відповідачами з приводу їх знесення не відноситься до предмету спору у цій справі, суперечки з приводу самочинного будівництва можуть бути вирішені сторонами з застосування інших способів захисту права, у разі встановлення факту його порушення.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: