Справа № 524/9000/17
Провадження №2/524/764/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2про поділ спільного майна подружжя.

Після уточнення позовних вимог, просила: - припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1; - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; - визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; - стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем було придбано вказану квартиру за договорами купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 15 червня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 3259 та іпотеки від 29 червня 2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та АКіБ «УкрСиббанк». Після розірвання шлюбу з відповідачем у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 грудня 2017 року було залучено у справі позивачем - ОСОБА_1, відповідачем - ОСОБА_2, третьою особою - ПАТ «УкрСиббанк».

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не прибули, позов підтримали посилаючись на обставини, які зазначалися у позовній заяві, про що подали письмові заяви.

Відповідач ОСОБА_2повторно не прибув у судове засідання, хоча був повідомлений про дату розгляду справи належним чином, засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки в судові засідання не повідомляв та не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі до 04 травня 2005 року.

15 червня 2004 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 15 червня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 3259. Державна реєстрація права власності на квартиру була здійснена 18 червня 2004 року.Продаж квартири було вчинено за 90465,50 грн., які були сплачені покупцем продавцям у повному обсязі.

15 червня 2004 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 147Ф-Н-К1.

29 червня 2004 року між ОСОБА_2 та АКіБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку третій особі було передано нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором.

Станом на час розгляду справи зазначене кредитне зобов'язання відповідачем повністю погашено, будь-якої заборгованості за кредитним договором № 147Ф-Н-К1 від 15 червня 2004 року у сторін по справі не існує.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У Постанові Верховного Суду України 25 листопада 2015 року (справа № 6-2333цс15), викладена правова позиція, відповідно до якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, судом встановлюються обставини по цивільній справі, виходячи із тих доказів, які надані сторонами.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналізуючи та співставляючи зібрані та надані сторонами у справі докази, суд приходить до переконання, що позивачем ОСОБА_1 не було надано суду належні і допустимі, безспірні і допустимі докази на підтвердження факту придбання спірної квартири саме за особисті її власні кошти чи кошти ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 не спростував обставини щодо придбання вказаного майна за спільні з позивачем ОСОБА_1 кошти, у тому числі не надав будь-які належні і допустимі докази на підтвердження наявності у ОСОБА_2 достатніх власних коштів та фінансової можливості на поліпшення житлових умов, зокрема на придбання спірної квартири.

Тому, суд звертає увагу, що згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, суд вважає, що кошти, за які позивач та відповідач придбали у власність квартиру, також є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається наявність всіх підстав для висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя виходячи із таких критеріїв.

Квартира була придбана під час шлюбу за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно із ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 СК України майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Однак, оскільки між сторонами наявний спір щодо належності майна до спільної сумісної власності та розміру ідеальних часток, то вони не позбавлені можливості звернутися у суд із позовом про визнання права власності на ідеальну частку у спірній квартирі без виділення в натурі.

При визначенні розміру часток та визнання права власності на частку у спільному майні суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, за загальним правилом у разі визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя їх частки вважаються рівними.

Оскільки квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відсутності між ними будь-яких домовленостей чи договорів про визначення часток у праві спільної сумісної власності, то суд вважає за можливе визнати по 1/2 їх частин за кожним.

При цьому, спільна сумісна власність припиняється, оскільки у сторін виникає право спільної часткової власності, у якій визначені ідеальні частки.

З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, зокрема, необхідно припинити право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру, визнавши право власності по 1/2 їх частин за кожним. При цьому, суд враховує наявність заявлених позивачем предметів позову, що по даній справі не ставилася вимога будь-якою із сторін щодо розподілу майна подружжя, в тому числі іншого майна, а також щодо розподілу зобов'язань за договорами, і тому суд не має можливості розглядати вимоги, які не заявлялися сторонами.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1у повернення сплачений судовий збір в розмірі 640 грн., як ? частину від сплачених позивачем коштів по судовому збору на суму 1280 грн. відповідно до розміру часток сторін у власності.

Керуючись ст.ст. 16, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 69 - 71 СК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 200, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору в сумі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня одержання копії повного заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 19 березня 2018 року.

Суддя: