Єдиний унікальний номер 722/1440/15-ц
Номер провадження 2/722/1/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: Ратушенка О.М.

секретаря: Кушнір І.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

його представника: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

його представника: ОСОБА_4

та представника відповідача

СК «Альфа-гарант»: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому зсіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися в Сокирянський районний суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в натурі матеріальної шкоди і стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 31.05.2015 року, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого транспортний засіб марки «ВАЗ-2104» д.р.н. СЕ0132ВС, належний ОСОБА_1, яким керував ОСОБА_6 зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту оцінювача від 20.08.2015 року вартість автомобіля до пошкодження складала 48819 грн. Після пошкодження його внаслідок ДТП сума відновлювального ремонту, а відповідно і вартість майнової шкоди склала 20116,42 грн. Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована в страховій компанії «Альфа-гарант», а тому страховою компанією було відшкодовано позивачу ОСОБА_1 суму завданої шкоди в розмірі 20366,71 грн. Проте, позивач ОСОБА_1 вважаючи, що автомобіль внаслідок ДТП фактично не підлягає ремонту, просив зобовязати відповідача ОСОБА_3 відшкодувати в натурі матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля, а саме передати йому, ОСОБА_1 замість пошкодженого автомобіля інший, непошкоджений автомобіль ринковою вартістю 48819 грн. Окрім цього, зазначаючи про те, що внаслідок вчинення відповідачем ОСОБА_3 ДТП та пошкодження належного йому автомобіля, він та його син ОСОБА_7 зазнали моральних переживань та страждань, що проявилися в систематичному відвідуванні органів ДАІ, позбавлення можливості використовувати автомобіль в господарських цілях та власних потребах, що призвело до порушення їхніх взаємозвязків з оточуючими людьми, зокрема відвідування друзів і родичів, що проживають в інших селах, просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь Зубаля І.П. моральну шкоду в сумі 20000 грн., збитки по оцінці пошкодженого автомобіля в сумі 800 грн. та на користь ОСОБА_6 6000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

18.04.2016 року представником позивача ОСОБА_2 було подано до суду заяви про залучення до участі в справі в якості співвідповідача ТзДВ страхова компанія «Альфа-гарант» та подано відповідну заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилаючись на висновок судової автотоварознавчої експертизи №26-02-16 від 17.03.2016 року, згідно якого ремонт пошкодженого автомобіля проводити економічно недоцільно, а вартість матеріального збитку складає 65642,16 грн., внаслідок чого страховою компанією було не в повній мірі виплачене страхове відшкодування, просив стягнути з ТзДВ «СК Альфа-гарнат» на користь позивача ОСОБА_1 28735,12 грн. в рахунок відшкодування матеріального збитку та стягнути з відповідача ОСОБА_3 20092,16 грн. в рахунок відшкодування матеріального збитку, включаючи в себе вартість пошкодженого навісного багажника та акумуляторної батареї, які не ввійшли до висновку експерта. Окрім цього, представник позивача зменшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, а саме просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_6 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Сокирянського районного суду від 18.04.2016 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідача ТзДВ СК «Альфа-гарант».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав вказаних в позовній заяві та відповідних заявах про уточнення та збільшення позовних вимог. Позивач та його представник також зазначили, що пошкоджений автомобіль був проданий за ціною 12000 грн.

Окрім цього, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні, посилаючись на висновки судових експертів, згідно яких належний ОСОБА_3 транспортний засіб ремонту не підлягає, а отже вважається знищеним, зазначив, що згідно п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», його власнику ОСОБА_1 належить до відшкодування його повна ринкова вартість до моменту ДТП, а саме 53568,75 грн. Оскільки у відповідності до договору (полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0578775 від 19.06.2014 року, ліміт відповідальності страховика у разі настання страхового випадку на одного потерпілого становить 50000 грн., за мінусом франшизи в сумі 1000 грн., вважає що страхова компанія повинна була виплатити на користь ОСОБА_1 страхову суму в розмірі 49000 грн., в межах страхового відшкодування. Решта суми матеріального збитку завданого внаслідок ДТП підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, із врахуванням положень ст.1192 ЦК України, яка передбачає відшкодування потерпілому розміру збитків, визначених відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

При цьому, представник відповідача ОСОБА_4 зазначив, що вважає висновок експерта ОСОБА_8 необґрунтованим, оскільки згідно висновку, вартість відновлювальних робіт по ремонту автомобіля значно перевищує розмір визначеної експертом ринкової вартості транспортного засобу. Окрім цього, позивачем ОСОБА_1 не доведено розмір завданої шкоди, оскільки залишкова вартість пошкодженого автомобіля не визначена, а визначити її на даний час не представляється можливим, оскільки автомобіль проданий.

Представник відповідача ОСОБА_9 «СК Альфа-гарант» ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених в письмових поясненнях (Т.1 а.с.99-101, 225-226).

Заслухавши доводи всіх учасників судового процесу, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного відповідно є потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до ст.1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону №1961-ІV в редакції від 04.02.2013 року, відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, 31.05.2015 року о 18 год. керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2108» д.н.з.НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, в с. Романківці Сокирянського району по вул. Першотравневій, виїжджаючи на вулицю Головну, на перехресті рівнозначних доріг, не надав перевагу транспортному засобу марки «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який рухався з правої сторони, внаслідок чого допустив із ним зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19.05.2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

19.06.2014 року між ОСОБА_3 та ТзДВ СК «Альфа-гарант» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0578775 з лімітом відповідальності товариства, в разі настання страхового випадку 50000 грн. за мінусом франшизи в сумі 1000 грн.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV в редакції закону від 04.02.2013 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Так, згідно звіту про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 210430-20 д.н.з.НОМЕР_2 від 25.06.2015 року, складеного оцінювачем ОСОБА_10 (Т.1 а.с.102-104), вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_1, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу без урахування ПДВ та складає 21366,71 грн.

Згідно копії платіжного доручення №1470 від 20.08.2015 року (Т.1 а.с.110) ОСОБА_1 одержав від страхової компанії «Альфа-гарнат» страхове відшкодування в сумі 20366,71 грн. (вартість нарахованої шкоди в сумі 21366,71 грн. 1000 грн. франшиза).

Згідно висновку експерта ОСОБА_8 №26-02-16 складеного 17.03.2016 року (т.1 А.С.148-164), ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3, станом на 31.05.2015 року до моменту ДТП складала 58979,27 грн. Ринкова вартість даного автомобіля станом на момент виконання експертизи складала 65642,16 грн. Вартість відновлювального ремонту, а відповідно і вартість завданого матеріального збитку, станом на момент виконання експертизи складала 86929,91 грн. Відновлювальний ремонт автомобіля проводити економічно недоцільно.

Згідно висновку експерта ОСОБА_11 №5632 складеного 24.03.2017 року (Т.2 а.с.104-019) вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент ДТП в становить 53568,75 грн.

Окрім цього, в мотивувальній частині даного висновку експерт ОСОБА_11 також зазначив, що оскільки для проведення відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля потрібно замінити кузов даного автомобіля, а кузови для автомобілів ВАЗ 2104 вже не виробляються виробником та не постачаються на ринок запасних частин України, як на момент дослідження так і на момент ДТП, відновити досліджуваний автомобіль відповідно до технічних вимог виробника в умовах ремонтного підприємства не представляється можливим.

Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV в редакції закону від 04.02.2013 року встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, після настання ДТП за участі сторін, страхова компанія повинна була нарахувати понесені ОСОБА_1 збитки саме на підставі ст.30 вказаного Закону.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.15 постанови Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначив, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Згідно п.14 вказаної постанови, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Під час розгляду справи з пояснень позивача ОСОБА_1 судом встановлено, що належний йому транспортний засіб марки ВАЗ 210430-20, д.н.з.НОМЕР_2 був ним реалізований.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивачами під час розгляду даної справи не надано суду належних та допустимих доказів залишкової вартості автомобіля після ДТП, клопотання про призначення експертизи для визначення його вартості позивачами та їхнім представником до суду не подавалося, хоча судом розяснювалось їм це право, автомобіль на даний час не перебуває у володінні позивача ОСОБА_1, суд позбавлений можливості визначити вартість майнового збитку, яка підлягає відшкодуванню позивачам, із врахуванням наведених вище норм Закону, чи вирішити спір шляхом стягнення з відповідачів суму завданої шкоди, передавши пошкоджений транспортний засіб особі, відповідальній за шкоду.

Окрім цього, позивачами також не доведене того, що залишкова вартість пошкодженого автомобіля із врахуванням суми одержаного страхового відшкодування є меншою, аніж ринкова вартість даного транспортного засобу.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вказані норми закону та встановлені обставини, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, спричинених відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1, як власнику транспортного засобу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., задовольнивши позовні вимоги у цій частині частково.

Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, є розумним та достатнім для компенсації понесених ОСОБА_1 моральних страждань.

Разом з тим, керуючись наведеними нормами закону та положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_6 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки він не є власником пошкодженого майна, а доказів одержання ушкоджень здоров'ю чи наявность інших негативних наслідків для нього суду не надав.

Керуючись ст.ст. 23, 999, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, 3 ст.22, ч.3 ст.13, ч.1 ст.42, ч.1 ст.82, ст.141, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206, ч.3 ст.211, ч.2 ст.247, ст.ст.258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.п.н., жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 1000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.п.н., жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) 60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: