АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-1583 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Піхур О.В.

Унікальний № 761/30109/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючий Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, Департамент державної реєстрації, Департамент містобудування та архітектури міста Києва про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року позивачі звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просили суд накласти арешт та заборону органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних органів як спеціальним суб'єктам, наділеним функціями державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1, а саме: на 46/100 частин будинку, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв. м., літера «В» за адресою: АДРЕСА_2

Свої вимоги обґрунтовували тим, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до відчуження майна на користь інших осіб та зробити неможливим виконання рішення суду, зазначивши, що відповідач завершив будівництво, ігноруючи заборони державних органів, зареєстрував право власності на будинок на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2017 року, тому може розпорядитися належною йому на праві власності 46/100 частиною житлового будинку, а саме відчужити третій особі. Позивачі вважають, що такий вид забезпечення позову є абсолютно співмірним з позовними вимогам та виключить можливість відчуження майна до вирішення спору по суті. Вказані обставини у їх сукупності свідчать, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки на даний час відповідач жодним чином не обмежений можливістю здійснити подальше відчуження майна.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено:

- накладено арешт на 46/100 частину будинку, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв. м., літера «В» за адресою: АДРЕСА_2, які належать на праві власності ОСОБА_1;

- заборонено органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб'єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: ОСОБА_1, а саме на: 46/100 частину будинку, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв. м., літера «В» за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції був позбавлений законних підстав задовольняти вимоги позивача щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту, оскільки не з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просять застосувати позивачі, позовним вимогам.

Також, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції вирішуючи питання про накладення арешту на вказане в ухвалі майно, не врахував факту належності даного майна відповідачеві на праві власності. Апелянт зазначає, що арештоване майно на праві власності належить ОСОБА_5, а суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову мав пересвідчитись в тому, кому на праві власності належить майно на яке заявлено вимогу на його арешт.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_4, та ОСОБА_3 і їх представник ОСОБА_6 заперечували проти апеляційної скарги та просили її відхилити, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року про забезпечення позову залишити без змін.

Представник третьої особи Міністерства юстиції України в інтересах Департаменту державної реєстрації ОСОБА_7 просила суд прийняти законне рішення.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справ, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення інших учасників процесу які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що у жовтні 2015 року позивачі звернулися з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, Департамент державної реєстрації, Департамент містобудування та архітектури міста Києва про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

В своєму позові позивачі просили суд зобов'язати ОСОБА_1 знести самочинно збудований суцільний залізний паркан, встановлений поряд з металевою сіткою із залізничними азбестовими стовпчиками, що поділяє домоволодіння 25 по вул. Черняховського у м. Києві, зобов'язати ОСОБА_1 знести самочинно збудований будинок невизначеного призначення за вищезазначеною адресою.

30.10.2017 року позивачі звернулися до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до відчуження майна на користь інших осіб та зробити неможливим виконання рішення суду.

У зв'язку з викладеним, просили суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту та забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних органів як спеціальним суб'єктам, наділеним функціями державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1, а саме: на 46/100 частин будинку, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв. м., літера «В» за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено колегією суддів у судовому засіданні, позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва. А саме знести самовільно збудований залізний паркан, встановлений поряд із металевою сіткою із залізними та азбестовими стовпчиками, що поділяє домоволодіння 25 по вул. Черняховського у м. Києві.

Зобов'язати ОСОБА_1 знести самочинно збудований будинок невизначеного призначення за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 р. було вжито заходів забезпечення позову шляхом відповідно до заяви позивачів від 31.10.2017 р.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив усі обставини по справі які стосуються заходів забезпечення позову у застосований судом спосіб, не встановив чи не порушують вжиті заходи права інших осіб які не були залучені до участі в справі, та чи є такі заходи забезпечення позову співмірними з заявленими позивачами позовними вимогами.

Під час судового розгляду колегією суддів було встановлено, що на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ОСОБА_8 було визнано право власності будинок загальною площею 121 кв.м. розташований за адресою АДРЕСА_2.

На підставі даного рішення ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності в державному реєстрі речових прав.

В подальшому він відчужив 1/2 частину вказаного будинку ОСОБА_5, право власності якої було відповідно внесене та зареєстровано в державному реєстрі речових прав.

Вказана особа не була залучена позивачами до участі в справі, а тому суд першої інстанції вирішив питання щодо її прав та обов'язків, та вжив заходи забезпечення позову на майно особи яка не є стороною по справі.

Крім того колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував не співмірність заходів забезпечення позову із заявленим вимогами, оскільки вимоги стосуються зобов'язання знести самочинне будівництво невизначеного призначення за адресою м. Київ вул. Черняховского 25, а арешт та заборона були також застосовані до майна відповідача яке не є самовільним і право власності на яке він набув на підставі договору дарування у 2015 р., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав.

Крім того колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мотивував яким чином невжиття заходів забезпечення позову у обраний судом першої інстанції спосіб може зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню, ухвала Шевченківського районного суду від 06 листопада 2017 р. скасуванню.

В задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю, ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 02 березня 2018 року.

Головуючий

Судді