Справа № 477/2498/17
Провадження № 2/477/206/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Семенова Л.М.,

з секретарем Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить про поділ майна подружжя, а саме: житлового будинку № 3а по вул.Калініна в смт.Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, шляхом визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частину даного майна.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що з 2006 по 2011 рік проживав із ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу. У цей період ними було придбано земельну ділянку в смт.Воскресенське по вул. Калініна 3а Вітовського району Миколаївської області, на якій вони спільними силами та за спільні кошти збудували житловий будинок.

06 грудня 2011 року було зареєстровано їх шлюб.

В період їх шлюбу, 22 грудня 2011 року за відповідачем було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету Воскресенської селищної ради від 08.12.2011 року.

З 03.04.2012 року він постійно зареєстрований у вказаному будинку.

Проте шлюбні стосунки між ними не склались та їх шлюб було розірвано.

12 грудня 2014 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_4

З приводу поділу даного будинку вони домовились шляхом його продажу та поділу виручених коштів, однак ОСОБА_3 їх домовленість порушила, та достовірно знаючи, що він перебуває за межами України, 12.12.2016 р. звернулась до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право користування даним будинком, намагаючись позбавити його права на належну йому частку будинку.

При цьому приховала від суду той факт, що вони перебували у шлюбі та будували дане майно за спільні кошти.

За наведеного позивач вказує на наявний спір щодо цього майно та просить про його розподіл, як спільне сумісне майно, придбане під час шлюбу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в межах доводів позовної заяви та просив про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про час та місце судового засідання повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 54, 63, 79), а також шляхом розміщення оголошення щодо її виклику до суду як у засобах масової інформації так і на сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області вебпорталу судової влади України (а.с. 66, 73) та шляхом надіслання повідомлення засобами мобільного звязку «Viber» (а.с. 74-76), у звязку з чим, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача, адже наявні докази щодо її належного сповіщення про розгляд даної справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зміст письмових доказів, суд встановив наступне.

Зі змісту рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловий будинком, в ході розгляду справи встановлено, що сторони з 2006 року перебували у фактичних шлюбних стосунках та уклали шлюб 06 грудня 2011 року (а.с. 24-26).

Під час спільного проживання ними було збудовано спірний житловий будинок та на підставі рішення виконавчого комітету Воскресенської селищної ради від 08 грудня 2011 року визнано право власності щодо цього майна за одним з подружжя ОСОБА_3 (на той час Ковалик) Н.В.

22 грудня 2011 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 щодо цього майна.

З урахуванням даних обставин судом було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року (а.с. 27) дане рішення залишено в силі. При цьому, суд апеляційної інстанції також зауважив, що позивачка стала власником спірного будинку у період шлюбу із ОСОБА_2, що за приписами ч. 1 ст. 60 СК України є підставою вважати, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За такого, суд не вбачає необхідності досліджувати докази, що стосуються перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання з 2006 року однією сімєю без реєстрації шлюбу, часу набуття ОСОБА_3 даного майна у власність.

Згідно з п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжями про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.

Стосовно посилання позивача про спільну участь у набутті спірного майна, то його пояснення у позовній заяві стосовно спільного будівництва вказаного будинку підтверджуються даними технічного паспорту спірного житлового будинку(а.с. 16), якій містить дані про визнання даного майна готовим до експлуатації згідно декларації від 01.12.2011 року (а.с. 16 зворотній бік).

Також за даними цього паспорту щодо характеристик спірного майна, то житловий будинок є 2010 року побудови, як і господарські будови і споруди (а.с. 19 зв. бік).

Також обставини спільного будівництва даного будинку сторонами встановлено в ході розгляду справи Жовтневим районним судом Миколаївської області під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 (а.с. 24).

Обставини зведення даного житлового будинку в судовому засіданні також підтвердила свідок ОСОБА_5 мати позивача, яка пояснила, що її син та ОСОБА_3 (раніше Ковалик) Н.В. проживали спільно. У цей період ОСОБА_3 придбала земельну ділянку в смт.Воскресенське за кошти, що надав її син, який постійно працював за межами України. Сама ОСОБА_3 не мала у той час великого доходу та більшість коштів надавав саме її син. Разом вони збудували спірний житловий будинок, в якому проживали спільно до припинення шлюбних стосунків.

Відповідно до положень ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок) виникає з моменту державної реєстрації, а як встановлено реєстрацію прав власності відповідача щодо спірного майна здійснено у період шлюбу сторін.

Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, яка жодних доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надала.

Враховуючи вище наведене, встановивши обставини та час створення спірного майна, тобто джерело його походження як збудованого спільно сторонами до шлюбу, час набуття його у власність відповідачем у період шлюбу сторін, відсутність доказів, що вказують на належність даного майна до особисто належного одному з подружжя (ст. 57 СК України), докази, що вказують на невизнання відповідачем прав ОСОБА_2 як співвласника даного майна, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та необхідним захист цивільних прав позивача судом, а заявлений спосіб таким, що відповідає порушеному праву.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача документально підтверджені процесуальні витрати (а.с. 2, 33), зокрема судовий збір в сумі 2613, 20 грн.

Щодо застосованих судом заходів забезпечення позову, то дія останніх триває у строки, визначені вимогами ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Провести розподіл спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме: житлового будинку № 3 «а» по вул.Калініна в смт.Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, визнавши за кожним з них право власності на 1 / 2 (одну другу) частину даного житлового будинку із відповідною частиною господарських будов та споруд.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2613 грн. 20 коп.

Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, застосовані судом заходи забезпечення позову по даній справі ухвалою суду від 13.12.2017 р. у виді арешту спірного житлового будинку № 3а по вул. Калініна в смт.Воскресенстьке Вітовського району Миколаївської області продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2018 року.

Суддя Л.М. Семенова