Справа № 211/2640/17
Провадження № 2/211/218/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретарів судового засідання - Григір А.А., Гулько А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час шлюбу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 17.11.2007 року по 01.12.2016 р. перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу ними було придбано за спільні кошти 10 вересня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу трикімнатну квартиру загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, договір був оформлений на імя відповідачки. Після розірвання шлюбу він намагався вирішити в добровільному порядку питання поділу спільного майна, однак відповідачка ухиляється, тому з метою захисту своїх прав просить визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_2 та визнати за ним і відповідачкою право власності по ? частині квартири за кожним, стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 11.10.2017 року було витребувано від державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 копію посвідченого нею 10.09.2013 року договору купівлі-продажу трикімнатної квартири загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., яка розташована на 4 поверсі 5-поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована у реєстрі за № 1274, копію заяви ОСОБА_4 про надання згоди на придбання ОСОБА_2 вищевказаної квартири, документу, що підтверджує державну реєстрацію права власності за відповідачем на вищевказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після її придбання, копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3; витребувати в комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації", засвідчену копію інвентарної справи, технічну документацію на квартиру АДРЕСА_3.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та наполягала на його задоволенні.

Відповідач та її представник позов визнали частково з підстав, що зазначені у запереченнях на позов, та не заперечували проти поділу майна з визнанням за відповідачем права власносні на 3/4 спірної квартири, залишивши у власності позивача 1/4 з огляду на внесок, зроблений ним на момент придбання квартири. Представник відповідача зауважив на тому, що більшу частину грошей на придбання квартири, були дані батьками відповідача.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 (батько ОСОБА_2С.) пояснив, що спірна квартира була придбана за його кошти та кошти сватів. При цьому він дав 13000 доларів США, а свати - 4000 доларів США. Вказані гроші він отримав від продажу однокімнатної квартири. У подружжя ОСОБА_2 своїх коштів на придбання квартири не було, їм в основному допомогали він з дружиною.

Свідок ОСОБА_7 (батько ОСОБА_4С.) суду пояснив, що квартира по вул.Соборності 103/56 була придбана спільно подружжям ОСОБА_4 (сином та невісткою) за власні гроші. Так, при укладенні договору купівлі-продажу він особисто в район Автовокзалу, де знаходилась нотаріальна контора, привіз 40000 гривень (5000 доларів США на той момент) та передав сину в руки. Ці кошти були у нього на зберіганні. Бабуся сина йому заповіла квартиру, яку після смерті він продав та гроші зберігав до того моменту. Пояснив, що хоча заповіт і був на нього складений, однак воля бабусі була саме, щоб заповідати все онуку, який на момент складання заповіту був неповнолітнім. Тому після продажу спадкового майна, гроші залишились у розпорядженні сина. Зазначив, що про аморальну поведінку сина нічого не знає, син працював і працює на шахті, отримує нормальну заробітну плату та отримує її своєчасно. Антоніна на час придбання квартири була у декретній відпустці.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що в 2013 році займався продажем батьківської квартири за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Соборності, 103/56. До нього приходили покупці, молода пара, яка після огляду квартири, сказала, що вони самостійно не приймають рішення щодо придбання квартири і їм необхідно порадитись з батьками. Через деякий час вони знову прийшли разом із батьком хлопця. Саме той літній чоловік разом із дівчиною (відповідачем) домовлялись по всім умовам щодо купівлі квартири. Вони просили почекати із продажем квартири, оскільки вони продавали іншу квартиру. Після того десь через місяць було підписано договір купівлі-продажу. За продаж квартири він отримав саме ту суму, яка зазначена в договорі.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого.

Як встановлено судом, сторони з 17 листопада 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2016 року між ними розірвано (а.с. 9 копія рішення суду).

Між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_4 загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м. Договір посвідчено державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 10 вересня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за №1274. Державна реєстрація права власності на підставі вказаного договору проведена 10 вересня 2013 року. Відповідно до заяви ОСОБА_4, наданої 10.09.2013 р. до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, останній надає згоду на укладення його дружиною ОСОБА_2 даного договору, підтверджує, що квартира, яка буде купуватись, буде їхньою з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, як така, що набувалась у період перебування в зареєстрованому шлюбі. При цьому він заявляє, що такий правочин відповідає його інтересам (а.с. 61-64).

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.ч.1,2 ст.65 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. (ст.70 СК України).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 17 листопада 2007 року до 13 грудня 2016 року. Квартиру №56 по вул.Соборності (Косіора) 103 в м. Кривий Ріг набуто за час шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на імя дружини ОСОБА_2 за згоди чоловіка ОСОБА_4 Таким чином, квартира, яка є нерухомим майном, у сенсі положень статті 60, частини 2 статті 65 СК України є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Взаємної згоди при реалізації права на поділ майна колишні дружина та чоловік не досягли, тому спір підлягає вирішенню судом за позовом одного з подружжя. Оскільки шлюбний контракт між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не укладено, доказів попередньої домовленості щодо визначення розміру часток майна дружини та чоловіка не надано, то слід виходити з принципу рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що презюмується частиною1 статті 70 СК України.

ОСОБА_2 визнає спільну сумісну власність на квартиру, однак вважає, що частка майна її як дружини має бути збільшена до 3/4 часток з посиланням на те, що більшу частину грошей за квартиру дали її батьки.

Так, в ході допиту свідків та лише з їх показів було встановлено, що дійсна вартість спірної квартири становила 95750,00 гривень. Грошові кошти в сумі 40000,00 гривень (еквівалент 5000 доларів США) були дані ОСОБА_4 його батьками, оскільки ці кошти були успадковані від померлої бабусі (згідно показів свідка ОСОБА_7Н.). Як пояснив свідок ОСОБА_6, після продажу належної йому квартири, він дав доньці 13000 доларів США на придбання квартири по вул.Косіора.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 06.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, ОСОБА_6 продав ОСОБА_10 квартиру за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Димитрова, 98/30, за 57566,00 грн. (а.с.42)

Відповідно до курсу НБУ станом на 06.09.2013 р. та на 10.09.2013 р. 1 долар США дорівнював 7,993 грн.

Враховуючи дану інформацію, вартість придбаної 10.09.2013 р. спірної квартири в доларовому еквіваленті становила близько 11984 доларів США.

Вартість проданої свідком ОСОБА_6 квартири близько 7204,00 доларів США.

При цьому свідок ОСОБА_6 в своїх вільних поясненнях зазначив, що зі сторони ОСОБА_4 були дані грошові кошти в розмірі 4000 доларів США. Таким чином, виходячи з показів того ж ОСОБА_6, вартість квартири була 17000 доларів США, що не відповідає дійсності, оскільки допитаний в якості свідка продавець спірної квартири ОСОБА_8 суду під присягою пояснив, що квартиру продав саме за 95750,00 гривень.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не довела, що саме ? вартості квартири було сплачено її батьками.

Крім того, позивач в своїх письмових поясненнях по справі від 11.12.2017 зазначає про те, що він з 26.05.2003 року і по теперішній час працює на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та отримує стабільну заробітну плату, частину грошей із його заробітної плати вони, як подружжя, відкладали, плануючи придбання нерухомості. На підтвердження вказаного, надав до суду копії довідок про отриманий дохід на підприємстві за 2010-2016 роки. (а.с.69-70)

Враховуючи викладене, підстав для застосування частини 3 статті 70 СК України та збільшення частки майна дружини суд не вбачає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України).

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються сторони, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, та оскільки іншої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірною квартирою не було, виходячи з принципу рівності часток квартира, частки позивача і відповідача в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_5 є рівними, а тому ідеальні частки становлять: 1/2 частки цієї квартири власність ОСОБА_4, 1/2 частки - власність ОСОБА_2

Згідно до ч.1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до звіту з оцінки квартири, вартість ? частки обєкту оцінки становить 189575,00 грн. (а.с. 12-26 звіт). При зверненні з позовом до суду позивач сплатив 1 відсоток ціни позову в сумі 1895,75 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на його користь.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 60, 61,63, 65, 69, 70 СК України, ст.ст. 2,10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, трикімнатну квартиру загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., яка розташована на 4 поверсі пятиповерхового житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Соборності (мин.- вул.Косіора)АДРЕСА_6.

Поділити між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7, шляхом визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 права власності по ? частці вказаної квартири за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по справі судовий збір в сумі 1895 (одна тисяча вісімсот девяносто пять) гривень 75 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15.03.2018.

Суддя Д.М.Ніколенко