Дата документу 13.03.2018
Справа № 320/1837/18
Провадження № 2о/320/262/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

присяжні: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі: Цеомашко Г.В.,

за участю прокурора: Фурманенко М.В.,

представника лікарні, лікаря-психіатра: ОСОБА_3,

за участю зацікавленої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Головного лікаря Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, зацікавлена особа: ОСОБА_4, про госпіталізацію ОСОБА_5, у психіатрично-наркологічне відділення чоловіче у примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ

Головний лікар КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР звернувся з заявою до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, в якій просить прийняти рішення про госпіталізацію ОСОБА_5 у психіатрично-наркологічне відділення чоловіче у примусовому порядку для подальшого нагляду та здійснення адекватного лікування.

Заява обґрунтована тим, що громадянин ОСОБА_5, 1978р.н., який мешкає за адресою: м. Мелітополь, вул.. Чапаєва, 35 був доставлений у супроводі спеціалізованої бригади швидкої допомоги у комунальну установу Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради. Громадянин ОСОБА_5, 1978р.н., у поле зору психіатрів уперше потрапив у 2013р., знаходився на стаціонарному лікуванні пять разів у чоловічому психіатрично-наркологічного відділення комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради з приводу шизофренії, праноідна форма, галюцинаторно-параноідний синдром. Останнє стаціонарне лікування з і 8.10.17р. по 30.01.18р. Зі слів сестри, після виписки через місяць змінився у поведінці, припинив без пояснення причин прийом лікування, став замкнутим, перестав слідкувати за своєю зовнішністю. У подальшому почав відмовлятися від прийому їжі, увесь час лежав у ліжку та дивився у стелю, своєї поведінки не пояснював. На запитання рідних не відповідав взагалі, іноді вигукував окремі слова та фрази, що не пов'язанні за змістом між собою. 12.03.18р. почав вмикати газовий котел та випускати газ, потім вночі вибіг на вулицю у спідній білизні та біля двох годин бігав по саду оголений, на вмовляння рідних не реагував. Після чого рідні викликали бригаду швидкої допомоги.

12.03.2018р. громадянин ОСОБА_5, 1978р.н. був оглянутий лікарем психіатром швидкої допомоги ОСОБА_6, виставлений діагноз: «Шизофренія, параноідний синдром», після цього пацієнта було оглянуто лікарем-травматологом та виставлений діагноз: «Параорбітальна гематома зліва, подряпина нижньої губи». Пацієнт був доставлений до комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради та госпіталізований до психіатрично-наркологічного чоловічого відділення.

При надходженні ОСОБА_5 був недосяжний продуктивному контакту, не виконував інструкції персоналу, знаходився у ступорозному стані. На запитання відповідав поза змістом, після тривалої паузи. Відмічався блукаючий погляд, вираз обличчя був переляканим. Виявляв розлади мислення у вигляді паралогічності та розірваності. Свою поведінку вдома пояснити не міг. За своїм психічним станом ОСОБА_5В, не мав змоги надати добровільну згоду на обстеження та лікування в умовах психіатричного стаціонару.

Згідно ст. 14 «Закону про психіатричну допомогу» був госпіталізований у примусовому порядку, оскільки за своїм психічним станом виявляв небезпеку для себе, оскільки відмовлявся від їжі, не міг у повному обсязі забезпечити свої життєві потреби.

ОСОБА_5, 1978р.н. 12.03.2018р. був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної, яка дійшла висновку, що хворий страждає на шизофренію, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром. Виражений емоційно-вольовий дефект. У зв'язку з наявністю у хворого тяжкого психічного розладу та відсутністю критичної оцінки свого стану, лікування хворого можливо лише в стаціонарних умовах. Пацієнт відмовляється від прийому їжі та рідинні, що може загрожувати його власному здоров'ю і розглядається як небезпека для себе, внаслідок чого хворий ОСОБА_5 потребує примусової госпіталізації у психіатричний заклад для подальшого нагляду та здійснення адекватного лікування.

У судовому засіданні лікар-психіатр підтримала заяву, надавши пояснення, що хворий потребує обов'язкової госпіталізації, та просила розглянуту заяву без присутності хворого ОСОБА_5, оскільки стан його здоровя унеможливлює його доставку в судове засідання.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_4 - заявлені вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, яка заяву підтримала та просила її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що хворий дійсно потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення заяви з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

Згідно ч. 2 ст.340 ЦПК України до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Громадянин ОСОБА_5, 1978р.н., на обліку психіатрів уперше потрапив у 2013р., знаходився на стаціонарному лікуванні пять разів у чоловічому психіатрично-наркологічного відділення комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради з приводу шизофренії, праноідна форма, галюцинаторно-параноідний синдром. Останнє стаціонарне лікування з 18.10.17р. по 30.01.18р.

12.03.2018р. громадянин ОСОБА_5, 1978р.н. на підставі заяви сестри ОСОБА_4 швидкою допомогою був доставлений до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради та госпіталізований до психіатрично-наркологічного чоловічого відділення.

Згідно висновку ЛКК Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради № 01-02/278 від 12.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_5 страждає на шизофренію, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром. Виражений емоційно-вольовий дефект. У зв'язку з наявністю у хворого тяжкого психічного розладу та відсутністю критичної оцінки свого стану, лікування хворого можливо лише в стаціонарних умовах. Пацієнт відмовляється від прийому їжі та рідинні, що може загрожувати його власному здоров'ю і розглядається як небезпека для себе, внаслідок чого хворий ОСОБА_5 потребує примусової госпіталізації у психіатричний заклад для подальшого нагляду та здійснення адекватного лікування (а.с.3).

Аналізуючи сукупність означених вище встановлених в ході судового слідства обставин справи, суд вважає за можливе задовольнити заяву головного лікаря Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради та госпіталізувати в психіатричне відділення у примусовому порядку ОСОБА_5

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 263, 339-342 ЦПК України, ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд

ВИРІШИВ:

Заяву Головного лікаря Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, зацікавлена особа: ОСОБА_4, про госпіталізацію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у психіатрично-наркологічне відділення чоловіче у примусовому порядку задовольнити.

Госпіталізувати до психіатрично-наркологічного відділення чоловіче Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у примусовому порядку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_7

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2