Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 760/10884/15-ц

провадження № 61-4549св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент»,

представник відповідача - Коломієць СергійВолодимирович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент», подану представником Коломійцем СергіємВолодимировичем, на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2015 року у складі судді: Демидової А. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

В С Т А Н О В И В :

20 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу № 760/10884/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 760/10884/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів, стягнення коштів. Позовна заява мотивована тим, що 23 квітня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент» (далі - ТОВ «Сіті-Девелопмент») було укладено попередній договір договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. Вартість квартири була визначена зазначеним договором та в день його підписання позивач передав відповідачу грошову суму в обсязі передбаченому розділом 2 попереднього договору. Пунктом 1.3.1 попереднього договору передбачено, що сторони зобов'язуються укласти основний договір протягом 1 кварталу 2016 року, з урахуванням вимог п. 5.2 цього договору, але в будь-якому разі не раніше отримання продавцем правовстановлюючих документів на об'єкт - надання Державною реєстраційною України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору. Вважав, що такі положення договору не відповідають вимогам закону, зокрема статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Крім цього, вважав, що договір про забезпечення виконання зобов'язань №СС/Д1/87-470/Н від 23 квітня 2015 року не є забезпеченням виконання зобов'язань за попереднім договором, а фактично є доповненням його умов, якими передбачено виконання основного зобов'язання, що не відповідає положенням частини другої статті 546 ЦК і є самостійною підставою для визнання його недійсним.

Просив суд визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Сіті-Девелопмент»; визнати недійсним договір про забезпечення виконання зобов'язань №СС/Д1/87-470/Н від 23 квітня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Сіті-Девелопмент»; стягнути з ТОВ «Сіті-Девелопмент» на його користь кошти в сумі 494 700 грн та судові витрати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним попередній договір договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2015 року, укладений між ТОВ «Сіті-Девелопмент» та ОСОБА_2 Визнано недійсним договір про забезпечення виконання зобов'язань №СС/Д1/87-470/Н від 23 квітня 2015 року, укладений між ТОВ «Сіті-Девелопмент» та ОСОБА_2 Стягнуто з ТОВ «Сіті-Девелопмент» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 494 700 грн.

Рішення судів мотивовано тим, що попередній договір договору купівлі-продажу квартири містить умови з відкладними обставинами, які суперечать положенням статті 635 ЦК, а тому відповідно до статей 203, 215 ЦК є недійсним. Крім того, недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, а тому договір про забезпечення виконання зобов'язань № СС/Д1/87-470/Н від 23 квітня 2015 року також є недійсним.

У березні 2016 року ТОВ «Сіті-Девелопмент» подало касаційну скаргу в якій просило рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга мотивована порушеннями судами норм матеріального та процесуального прав. Суди не врахували, що реєстрація права власності на збудований об'єкт, це обставина, яка має неминуче настати і аж ніяк не може бути відкладальною обставиною, оскільки забудовник здійснює чіткий алгоритм передбачений Законом від отримання вихідних даних на об'єкт будівництва до реєстрації права власності.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Сіті-Девелопмент» укладено попередній договір. Відповідно до п. 1.2. цього договору вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов'язання сторони визначили в окремому договорі про забезпечення виконання зобов'язання № СС/Д1/87-470/Н від 23 квітня 2015 року.

У пункті 1.3.1 попереднього договору купівлі-продажу передбачено, що сторони зобов'язуються укласти основний договір протягом 1 кварталу 2016 року, з урахуванням вимог п. 5.2. цього договору, але в будь - якому разі не раніше отримання товариством правовстановлюючих документів на об'єкт - надання Державною реєстраційною України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору.

Згідно п. 1.3.1 попереднього договору укладення основного договору можливе лише за умови отримання ТОВ «Сіті-Девелопмент» правовстановлюючих документів на об'єкт - надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами необхідних документів.

Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

по-перше, пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

по-друге, наявність підстав для оспорення правочину;

по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується численними висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 3-649гс15; постанова Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 3-670гс15; постанова Верховного Суду України від 04 листопада 2015 у справі № 3-669гс15; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806ц16; постанова Верховного Суду України від 30 листопада 2016 у справі № 910/31110/15).

Єдиною підставою для задоволення позову і визнання недійсним попереднього договору та договору про забезпечення виконання зобов'язання суди зазначили статтю 635 ЦК. При цьому вказали, що за правилами статті 635 ЦК сторони в попередньому договорі мають визначити саме строк (певний термін), протягом якого має бути укладений основний договір, а не обставину, з настанням якої сторони зобов'язуються укласти основний договір, отже при укладенні попереднього договору не були дотримані вимоги, встановлені частиною першою статті 203 ЦК, тому він як оспорюваний правочин згідно зі статтею 215 ЦК визнається недійсним.

Тлумачення статті 635 ЦК свідчить, що сторони в попередньому договорі можуть домовитися про встановлення в ньому як строку, так і терміну укладення основного договору.

У пункті 1.3.1 попереднього договору купівлі-продажу сторонами було передбачено, що сторони зобов'язуються укласти основний договір протягом 1 кварталу 2016 року, з урахуванням вимог п. 5.2. цього договору, але в будь - якому разі не раніше отримання товариством правовстановлюючих документів на об'єкт - надання Державною реєстраційною України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору. Тобто учасники цивільних відносин досягли домовленості про встановлення строку укладення основного договору. Не укладення основного договору, у встановлений в попередньому договорі строк, може свідчити про порушення попереднього договору, а не про його недійсність. Оскільки недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання укладеного договору.

Тому доводи касаційної скарги дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, статтями 16, 203, 215, 635 ЦК, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати, і в задоволенні позову відмовити.

На підставі статей 16, 203, 215, 635 ЦК, керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент», задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент» про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2015 року, про визнання недійсним договору про забезпечення виконання зобов'язань № СС/Д1/87-470/Н від 23 квітня 2015 року, стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент» на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 494 700 грн, відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент» (код в ЄДР 34817336, місцезнаходження: 03069, м. Київ, вул. Кіровоградська, буд. 70) 5 630 грн 88 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2015 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило