АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1741/18 Справа № 201/8886/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства УкрСиббанк (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання поруки припиненою, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та ПАТ «УкрСиббанк» 09 жовтня 2007 року було укладено договори поруки №0/П/1 та 0/П/1, за якими вона поручилась за належне виконання позичальником ОСОБА_3 зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09 жовтня 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09 жовтня 2007 року.

Зазначала, що у той же день, 09 жовтня 2007 року, між позичальником ОСОБА_3 та банком, були укладені дві додаткові угоди №1 до обох вказаних договорів про надання споживчого кредиту, якими внесені певні зміни до них.

Вказувала, що в подальшому, а саме 04 березня 2009 року, до договорів про надання споживчого кредиту було укладено ще дві додаткові угоди №2, якими викладено пункти 1.3.4. договорів у наступній редакції: «строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти». Також цими додатковими угодами та додатковою угодою №3 викладені в новій редакції графіки погашення кредиту.

Посилаючись на те, що лише після звернення банку до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором вона дізналася про існування цих додаткових договорів, які були укладені без її на те згоди, та які суттєво збільшили обсяг її відповідальність, що порушує вимоги закону, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати припиненою поруку за договором поруки №0/П/1 від 09 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк»; визнати припиненою поруку за договором поруки №0/П/1 від 09 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано припиненою поруку за договором поруки №0/П/1 від 09 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк»; визнано припиненою поруку за договором поруки№ 0/П/1 від 09 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк». Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі, поданій 08 грудня 2017 року, ПАТ «УкрСиббанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні додаткових угод до кредитних договорів не потрібна була згода поручителя, оскільки ці додаткові угоди ніяким чином не збільшили обсяг її відповідальності перед банком.

12 березня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву про визнання позовних вимог, у звязку з чим просив апеляційну скаргу відхили, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено два договори про надання споживчого кредиту на придбання домоволодіння, а саме: №0 на отримання кредиту в іноземній валюті у розмірі 200.000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1.010.000 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, та договір №0 на отримання кредиту в іноземній валюті у розмірі 14.691 доларів США 67 центів, що дорівнює еквіваленту 74.192 грн.93 коп. за курсом НБУ на день укладення договору (а.с.915,1725).

За укладеними договорами ОСОБА_3 зобовязався повернути кредити не пізніше 08 жовтня 2029 року, згідно з графіком (додаток № 1 до кредитних договорів), якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,9% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

У пункті 1.3.2. кредитних договорів сторони домовились, що може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених частиною 1 п.9.2. договору.

В свою чергу, пунктом 9.2. кредитних договорів передбачено, що протягом дії договору банк відповідно до умов п.1.3.1. може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: а)порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та-або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором): та/або б)погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобовязань, передбачених цим договором; та/або в)здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ, наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США.

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п.9.2. договору банк може збільшити розмір процентної ставки.

В забезпечення виконання зобовязання за договором про надання споживчого кредит між банком та ОСОБА_4 (при укладенні шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 а.с.35) було укладено два договори поруки №0/П1 та №0/П/1 (а.с.7,8).

За договорами поруки ОСОБА_4 зобовязалась перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з кредитних договорів, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 2.1. договорів поруки сторони погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основних договорів, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Втім, 09 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та банком було укладено дві додаткових угоди №1 до обох договорів про надання споживчого кредиту №0 та №0 (а.с.16,20), якими доповнено основні договори пунктом 1.3.5., згідно із яким позичальник сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі. Доповнено пункт 5.2. основних договорів новим абзацом наступного змісту: «у випадках настання обставин, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1. договору; у випадках, передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж 5% для кредитів в іноземній валюті відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1. договору; у випадках, передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування».

04 березня 2009 року позичальник та банк уклали ще дві додаткових угоди №2 до договорів про надання споживчого кредиту №0 та №0, якими внесли зміни до основних договорів, а саме, виклали п.1.3.4. в наступній редакції: «строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти» (а.с.15,21).

Вказаними додатковими угодами №2 та угодою №3 до договору №0, укладеною 24 березня 2009 року, були викладені нові графіки погашення кредиту до обох договорів про надання споживчого кредиту (а.с.25).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції суд виходив з того, що укладанням додаткових договорів до основних кредитних договорів було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у звязку з наступним.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2

ст.553 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору. Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

Матеріалами справи підтверджується факт укладання основних кредитних договорів та спірних договорів поруки, про що свідчать підписи сторін.

Якими було чітко визначено предмет договору,умови забезпечення кредиту,обовязки банку, обовязки позичальника, права банку, права позичальника, гарантії, особливі умови договору, договірне списання, порядок дострокового повернення кредиту (розділі 1,2,3,4,5,5,6,7,8, 9,10,11 кредитних договорів).

Пунктом 2.1. договорів поруки сторони погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основних договорів, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основних договорів (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою, та/або отримання письмової згоди з такими змінами, та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями, та/або укладання поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін).

З ряду додаткових угод вбачається, що вони були укладені без згоди поручителя.

Крім того з їх тексту чітко вбачається, що обсяг відповідальності поручителя збільшився так як додатковими угодами №1 доповнено основні договори пунктами 1.3.5., згідно із яким позичальник сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі, в також доповнено пункт 5.2. основного договору новим абзацом наступного змісту: «у випадках настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1. договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж 5% для кредитів в іноземній валюті відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1. договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування».

Фактично основний договір було доповнено додатковими штрафними санкціями та встановлений їх розмір.

Додатковими угодами №2 від 04 березня 2009 року викладено в іншій редакції п.1.3.4 основного договору, узгоджено інший строк повернення процентів.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач знала про укладання додаткових угод оскільки вони були укладені в день укладання основних договорів про надання споживчого кредиту та договорів поруки не можуть бути прийняті до уваги оскільки будь-які докази цього відсутні як і відсутні її підписи у додаткових угодах.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що обсяг відповідальності поручителя не змінився спростовується матеріалами справ.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_5