АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1994/18 Справа № 185/9104/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Дніпро 06 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський

медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради про стягнення стипендії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у листопаді 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому, просила стягнути з відповідача не нараховану та невиплачену стипендію під час навчання в коледжі /а.с.1-2/.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 серпня 2013 року її було зараховано на денну форму навчання за державним замовленням до фельшерського відділення за спеціальністю «Лікувальна справа». З 01 вересня 2013 року по 31 травня 2016 року позивач отримувала стипендію, яка є значно нижчою, ніж гарантована, як особі, на яку поширюється дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», тому загальна сума заборгованості по виплаті стипендії позивачу за вказаний період складає 27 656,00 грн. Враховуючи наведені обставини позивач звернулася до суду з зазначеними вимогами та наполягає на їх задоволені.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача не нараховану та несплачену стипендію за період навчання за період з 01 вересня 2013 року по 31 травня 2016 року в розмірі 26 067грн. В іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.117-118/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закони на які він посилалася у своїй запереченнях на позов /а.с.122-125/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що наказом № 98-с від 11 серпня 2013 року позивача було зараховано до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області за спеціальністю "Лікувальна справа" /а.с.4,5/.

Відповідно до диплому молодшого спеціаліста Е16 №082473 від 30 червня 2016 року ОСОБА_2 закінчила у 2016 році Павлоградське медичне училище, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області за спеціальністю "Лікувальна справа", здобула кваліфікацію «фельдшер» /а.с. 6/.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №7 від 16 травня 2017 року батьком позивача є ОСОБА_3 /а.с.87-88/.

Згідно з довідкою ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 11 липня 2013 року № 233 ОСОБА_3 працював в ВСП «Шахтоуправління Першотравенське ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 09 квітня 1979 року по 12 травня 1981 року, 24 жовтня 1983 року по 31липень 2008 року, стаж роботи у вугільній промисловості складає 26 років 10 місяців, на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 26 років 10 місяців /а.с.7/.

Таким чином, позивача зараховано на навчання на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» як особу, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про освіту» студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції на 01 вересня 2014 року, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або ІІ групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 10 цього Закону передбачено, що Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до довідки про доходи № 113 від 01 лютого 2017 року, виданої Комунальним вищим навчальним закладом «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, з вересня 2013 року по січень 2013 року позивач отримувала стипендію у розмірі 550,00 грн. щомісячно, з серпня 2014 року по вересень 2015 року по 550,00 грн. щомісячно, з жовтня 2015 року по травень 2016 року по 622,00 грн. щомісячно, а всього 15 426 грн. Також позивачу була нарахована та виплачена індексація за період з вересня 2013 по травень 2016 року на загальну суму 2 421,65 грн., а також премія за листопад 2014 року в сумі 200 грн., а всього виплачено18 047,65 грн. /а.с. 105/.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2013 року становив 1 147 грн., з 1 грудня - 1218 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2014 року становив 1218,00 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року становив 1218,00 грн., а з 01 вересня 1378,00 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2014 року становив 1378 грн., з 1 травня - 1450 грн., з 1 грудня - 1600 грн.

Таким чином, всупереч вимогам частини 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу зарахування на навчання відповідачем стипендія ОСОБА_2 нараховувалась та виплачувалась у розмірі, нижчому за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном, а також закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі вищевказаних доказів та відповідно до вимог статті 3, частини 2 статті 62 Закону України «Про вищу освіту», частини 1 статті 2, частини 1 статті 5, частини 3 статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», статті 7 Законів України: «Про Державний бюджет України на 2013 рік» ,«Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та «Про Державний бюджет України на 2016 рік», враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачу не нараховано та не виплачено стипендію в розмірі, який передбачений частиною 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зазначені дії відповідача призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії, внаслідок чого ОСОБА_2 недоотримала стипендію в розмірі 26 067 грн., суму розраховано, як різницю між розрохунком за період навчання позивача з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до законодавства України та фактично виплачених коштів позивачу.

Твердження апелянта про те, що на час навчання позивача в коледжі головним документом щодо виплати стипендій був Закон України «Про освіту», у відповідності до якого особи, які навчаються у навчальних закладах, мають право на забезпечення стипендією у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тоді як, на час навчання в Порядку не було передбачено виплату соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та, які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і в підвищеному розмірі.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», в якому закріплено вищий розмір стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів, має вищу юридичну силу в порівнянні з Порядком. Тому саме положення цього Закону підлягають до застосування до спірних правовідносин.

Отже, враховуючи норми Конституції України, вимоги статті 4 ЦК України та відповідно до статті 3 ЦПК України закони виступають основою для підзаконного правового регулювання.

Підзаконні нормативно-правові акти мають меншу юридичну силу ніж закони. У випадку виявлення суперечностей між нормами підзаконних нормативно-правових актів і законів, вони завжди вирішуються на користь останніх.

Тому посилання відповідача на те, що порядок і розміри, передбачені статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Кабінетом Міністрів України не були встановлені, не є підставою для невиконання вимог цього Закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_4