АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1695/18 Справа № 183/7352/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що 17 вересня 2013 року, приблизно о 18:30 годин, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем Lexus GS-350, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись у районі будинку №9 по вул.Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району Дніпропетровської області, не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля, грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України і здійснив на неї наїзд.

Зазначала, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у звязку з якими протягом тривалого часу знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, перенесла кілька операцій, лікувалася, згідно з призначенням лікарів, за час лікування за свій рахунок, згідно з виписаними рецептами та чеками на придбання лікарських препаратів, придбала ліків на суму 20.382 грн.66 коп., додатково витратила на відновлення стану здоров`я 2.000 грн., змушена була витрачати грошові кошти на відвідування лікарів та проходження лікарських процедур, поїздки в медичні заклади, оплату судової психологічної експертизи.

Вказувала, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, на підставі п.«в» ст.1 ст.14 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_3 було звільнено від відбування призначеного Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області покарання у виді арешту строком на 6 місяців з позбавленням права управління транспортними засобами строком на 1 рік, в іншій частині вирок був залишений без змін.

Посилаючись на те, що понесені нею витрати є матеріальною шкодою, а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому просить ухвалити рішення, яким стягнути у рахунок відшкодування завданої їй матеріальної шкоди 24.646 грн.08 коп.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року позов ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди 20.174 грн.60 коп.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_2 передчасно звернулася із позовом, заяву про отримання страхового відшкодування нею було подано з порушенням вимог ст.35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому строк виконання зобовязання, а саме виплати страхового відшкодування, ще не настав, оскільки збільшився на кількість днів прострочення допущеного саме ОСОБА_2 на 828 днів.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 квітня 2016 року скасоване, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року скасоване, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2013 року близько 18 годин 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Lexus GS350, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул.Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району Дніпропетровської області. В цей час навпроти будинку №9 по вул.Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району ОСОБА_2 переходила проїжджу частину дороги зліва направо відносно руху вказаного автомобіля.

Водій ОСОБА_3 виявивши, що пішохід ОСОБА_2 вийшла на проїзну частину дороги та наближається до смуги руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на пішохода.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої (з розвитком посттравматичної невропатії правого променевого нерва з вираженим порушенням функції правої кисті) та лівої плечових кісток, кісток тазу (лобкових кісток справа та зліва, сідничної кістки справа, крижової кістки), забиття головного мозку 1-го ступеню, забитих ран лобно-тім'яної області, на носі, лівій щоці, підборідді, слизовій оболонці верхньої губи, в області правого ліктьового суглобу, саден на животі, в області грудної клітини, голови, шиї, кистях, в області нижніх кінцівок, синців навколо очей, плечах, забиття шийного відділу хребта, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності від 10% до 33%.

Висновком міжрайонної Новомосковської МСЕК від 24 липня 2014 року ОСОБА_2 призначено другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання до 01 серпня 2015 року.

Згідно з висновком МСЕК про умови та характер праці ОСОБА_2 не може виконувати ніяку роботу.

У зв'язку із перенесеними травмами, ОСОБА_2 в періоди з 17 вересня по 23 жовтня 2013 року, з 20 січня по 07 лютого 2014 року, з 16 червня по 15 липня 2014 року, з 27 жовтня по 07 листопада 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ «Новомосковська ЦРБ» ДОР» та в період з 07 по 15 квітня 2014 року КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І. Мечнікова», нею здійснено витрати на придбання медичних препаратів, продуктів харчування, засобів гігієни, витрати на медичні процедури та проїзд до іншого населеного пункту.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь спричинену моральну шкоду у розмірі 172 316 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, вищевказаний вирок було змінено, на підставі п.«в» ст.1 та ст.14 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_3 було звільнено від відбування призначеного Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області покарання у виді арешту строком на 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. В іншій частині вирок був залишений без змін.

На день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, 17 вересня 2013 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0298802, строк дії якого з 16 лютого 2013 року по 15 лютого 2014 року включно.

Забезпеченим транспортним засобом, згідно з вказаним полісом, є автомобіль марки Lexus GS350, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Обов'язковий ліміт відповідальності страховика відповідно до цього договору за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, встановлено у розмірі 100.000 грн., за шкоду, заподіяну майну, 50.000 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи зі страхової компанії витрати на придбання лікарських засобів, суд першої інстанції виходив з встановленого факту настання страхового випадку, своєчасного подання страхувальником до страховика повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, вини страхувальника у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, подання позивачем до страховика, після ухвалення вироку в кримінальному провадженні відносно страхувальника 19 жовтня 2015 року заяви про страхове відшкодування, розміру понесених витрат, повязаних з діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного.

Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.2 ст.14 цього Кодексу).

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а)шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б)шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в)шляхом звернення до страховика та до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1192 ЦК України підстав.

Матеріалами справи підтверджено факт завдання позивачу ОСОБА_2Б матеріальної шкоди водієм ОСОБА_3 внаслідок вчинення останнім ДТП, яка завдала останній тілесні ушкодження та стала причиною встановлення їй інвалідності на строк до 01 серпня 2015 року.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч.1 ст.988, ч.1 ст.990 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень ст.22.1 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.ст.23.1,24.1 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Статтею 33 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, в тому числі, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до ст.35 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а)найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б)прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в)зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г)інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ)підпис заявника та дата подання заяви.

Таким чином, для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов'язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п.35.2 вказаної статті, а саме: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди,у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Вказані документи надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції для наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стосовно порушення порядку звернення та відсутності факту порушення права потерпілої на страхове відшкодування через відсутність відмови у її виплаті на час звернення із позовом колегією суддів відхиляються оскільки відповідно до ч.3 ст.991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Така відмова має бути направлена страхувальнику у строк, визначений законом або договором.

Однак не завжди страхові компанії дотримуються цього правила, зокрема затягують розгляд питання про виплату страхового відшкодування і не надають стороні відмову у виплаті, хоча і не здійснюють її.

Договір страхування та закон передбачають строки виплати відшкодування, але страховик може перевіряти обставини страхового випадку, тому цілком можливо на законних підставах затягувати процес щодо прийняття рішення про визнання випадку страховим та виплату страхового відшкодування.

Відсутність як такого рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування не може вважатися підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення таких виплат, оскільки останнє може свідчити про зловживання страховиками своїми правами та мати на меті навмисне затягування строків виконання зобов'язань перед страхувальниками.

У кожному окремому випадку суду необхідно зібрати докази та оцінити, чи було затягування та бездіяльність страховика фактичною відмовою у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу, що у звязку з касаційним переглядом даної справи вона перебуває на судовому вирішенні з 21 вересня 2015 року (дата подання уточненої позовної заяви), станом на час розгляду апеляційної скарги питання про виплату страхового відшкодування, або про відмову у виплаті вирішено не було, що свідчить про свідоме затягування відповідачем вирішення даного питання.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4