Справа №486/1219/17 14.03.2018
Провадження №22-ц/784/291/18
Справа 486/1219/17 Головуючий першої інстанції: Франчук О.Д.
Провадження № 22-ц/784/291/18 Суддя-доповідач апеляційного суду: Колосовський С.Ю.
Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк " (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк ") до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явило позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 26 жовтня 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 31 серпня 2017 року склала 23702,86 грн. (3195 грн. - заборгованість за кредитом, 15714,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3188,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1104,90 грн. - штраф (процентна складова) Банк, просив суд стягнути заборгованість з відповідача ОСОБА_2

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на незаконність рішення суду, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Проте з таким висновком у повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст.ст.526,527,530,612 ЦК зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена позовна давність тривалістю в один рік.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений договір складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банка та є договором про надання банківських послуг.

Згідно умов договору розмір щомісячного платежу (з урахуванням плати за користування кредитними коштами у звітному періоді) складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості.

Відповідач користувалась коштами на підставі первинної та перевипущеної карток зі збільшенням з 13 жовтня 2011р. кредитного ліміту до 3200 грн. на рахунку відповідно до початкової заяви зі строком дії картки до липня 2015р., що підтверджується випискою за рахунком, витягом з програмного комплексу банку та фото позичальника з перевипушеною у вересні 2014р. картки.

Станом на 31 серпня 2017р. за наданим банком розрахунком відповідач заборгувала 23702,86 грн. (3195 грн. - заборгованість за кредитом, 15714,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3188,30 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1104,90 грн. - штраф (процентна складова).

Останнє зняття коштів за рахунок кредитного ліміту відповідач здійснила 18 жовтня 2011р. в сумі 65 грн., а останнє погашення частини кредиту - 16 липня 2012р. в сумі 2 грн. 74 коп.

З позовом до суду Банк звернувся в жовтні 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

В суді першої інстанції відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності.

За таких обставин вимоги про стягнення основної суми боргу, процентів за користування кредитом підлягають задоволенню у повному обсязі, а щодо стягнення пені - частковому задоволенню в сумі 319 грн. 50 коп. за період з 13 жовтня 2016р. по 31 серпня 2017р., тобто в межах річного строку позовної давності (п.1 ч.2 ст.258 ЦК)

Вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова) задоволенню не підлягають, так як цей вид неустойки передбачений за порушення строків виконання грошового зобов'язання, тобто за те ж діяння, що і пеня, а подвійна юридична відповідальність за одне і теж діяння недопустима (ст.61 Конституції).

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню.

Ухвалення рішення про часткове задоволення позову є підставою для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2017р. скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 6315 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом з яких: 3195 грн. - основний борг, 2800 грн. 98 коп. - проценти за користування кредитом, 319 грн. 50 коп. - пеня., а також 1065 грн. 60 коп. судового збору у зв'язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

У задоволенні вимог про стягнення штрафу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 14 березня 2018р.

Головуючий: Судді: