Справа № 458/876/17
РІШЕННЯ

27 лютого 2018 року Турківський районний суд Львівської області в складі судді Строни Т.Г., за участю секретаря Сисан С.І., розглянувши в місті Турці Львівської області позовну заяву Голови Турківської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, Управління соціального захисту населення Турківської РДА Львівської області, Турківський районний центр соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді, Служба у справах дітей Турківської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

11.09.2017 року до суду із даним позовом звернувся Голова Турківської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_2

Просить суд:

- позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6;

- стягувати з ОСОБА_3 щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - по 850 грн.; на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - по 850 грн.; на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, - по 850 грн.; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, - по 700 грн.; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, - по 700 грн.; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, - по 700 грн., відповідно до прожиткового мінімуму на 2017 рік.

В судовому засіданні представник позивача Турківської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_10, позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві; просить позов задовольнити; вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде в інтересах її малолітніх дітей.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що вона не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дітей, любить своїх дітей, бажає їх виховувати; вона не зловживає алкоголем, за дітей дбає, діти одягнуті, не голодні, ходять до школи, мають все необхідне приладдя, а також діти хочуть жити з нею. Дійсно було таке, що під час перевірок в хаті не було належнно прибрано, оскільки має на утриманні шестеро дітей, а також має господарство: тримає дві корови, ялівку, коня, двоє поросят, кури, щоб діти мали що їсти і були всім необхідним забезпечені, все господарство нелегко обійти.

В судовому засіданні представник відповідачки, адвокат ОСОБА_11, позов не визнав та пояснив, що доказів того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх неповнолітніх дітей, судом не здобуто; позивачка має велике господарство, за рахунок якого забезпечує своїх дітей, діти нормальні, ходять до школи, бажають проживати із матір'ю, а тому застосовуати таку крайню міру як позбавлення батьківських прав, на даний час законних підстав немає.

В судовому засіданні представник третьої особи, Виконавчого комітету Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, ОСОБА_12, позов не визнала і пояснила, що відповідачка не є поганою мамою, діти хочуть жити з нею, вона дбає за дітей.

В судовому засіданні представник Управління соціального захисту населення Турківської РДА Львівської області, ОСОБА_13, пояснила, що відповідачка отримує допомогу як малозабезпечена сім'я з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року.

В судовому засіданні представник Турківського районного центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді, ОСОБА_14, пояснила, що сім'я відповідачки перебувала на обліку центру як сім'я, яка опинилася у складних життєвих обставинах; представники їх служби виїжджали за місцем проживання відповідачки і бачили, що в будинку антисанітарні умови. Оскільки відповідачка не ішла із ними на контакт, надати їй якусь допомогу не було можливості.

В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Турківської районної державної адміністрації, ОСОБА_15, позов підтримала і пояснила, що до них у службу були дзвінки та заяви від сусідів про те, що відповідачка не дбає про своїх малолітніх дітей. Дзвонила сусідка Ілинич.

Вислухавши сторони, представників третіх осіб, свідків: ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_23, дослідивши обставини справи, всі наявні докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідачка є матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, 15.01.2013 року народжена, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відомості про батька малолітніх дітей в актові записи про їх народження внесено згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов відповідачки від 17.07.2015 року, 19.10.2015 року, 17.02.2016 року, 10.06.2016 року, 19.10.2016 року, 05.05.2017 року та 13.06.2017 року сім'я відповідачки проживає в новому дерев'яному будинку, який складається з трьох кімнат, опалення пічне, будинок обкладений білою цеглою, покрівля нова, умови проживання задовільні, однак в кімнатах брудно, не прибрано, одяг дітей, ліжкова білизна також дуже брудні, в будинку відсутні елементарні засоби гігієни, продуктами харчування, одягом та взуттям діти забезпечені частково.

Згідно з висновком Голови Турківської районної державної адміністрації Львівської області за № 450-02.32 від 04.09.2017 року Турківська РДА Львівської області як орган опріки і піклування "вважає про доцільність позбавлення батьківських прав" ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо її малолітніх дітей.

Однак судом встановлено, що відповідачка виявляє стійке бажання до виховання та забезпечення дітей, утримує своїх дітей, забезпечує всім необхідним для навчання в школі, ухилятись від виконання батьківських обов'язків не збирається, діти бажають проживати із матір'ю. Обгрунтованих доказів ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, щодо відповідачки немає.

Вищенаведене підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким немає підстав не довіряти, а саме: копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1; копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_4; копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2; копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_5; копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_3; копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 серії НОМЕР_6; копією акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 10.06.2016 року; копією акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 17.02.2016 року; копією акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 19.10.2015 року; копією акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 17.07.2015 року; копією акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 05.05.2017 року; копією акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 13.06.2017 року; висновком Турківської районної державної адміністрації Львівської області за №450-02.32 від 04.09.2017 року; копіями довідок з Управління соціального захисту населення Турківської РДА Львівської області за №2478/04-08, №2479/04-08, № 2480/04-08 від 20.07.2017 року про отриману відповідачкою державну допомогу; показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_24, ОСОБА_23, які в судовому засідання посвідчили, що живуть по сусідству та бувають у житловому будинку відповідачки, яка живе із співмешканцем в житловому будинку з трьох кімнат і ванної кімнати, є нормальною господинею; сім'я обробляє поле, мають трактор, тримають господарку, мають пральну машинку, діти всім забезпечені, нормально одягнені та привітні, ходять до церкви та до школи, забезпечені шкільним приладдям, правопорушень не вчиняють, хочуть жити з матір'ю в сім'ї. Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Згідно із Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Згідно із ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли покращити поведінку батьків неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

На підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Такий перелік є вичерпним і має виключний характер, а зазначені у ньому чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з правилами, викладеними у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок Турківської районної державної адміністрації Львівської області має рекомендаційний характер.

Сам по собі висновок не є безумовною підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки суд під час вирішення справи не обмежений висновком органу опіки, та має право дійти протилежної позиції з органом опіки та піклування стосовно недоцільності позбавлення батьківських прав на підставі встановлених та досліджених судом обставин справи та наданих доказів.

В даному випадку суд не може погодитися з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітніх дітей та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок не є достатньо вмотивованим, не містить всебічного обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітніх дітей, не враховує думку неповнолітніх дітей, а отже є передчасним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, якщо перешкод у спілкуванні з дитиною йому

ніхто не чинив і не чинить.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене вище, позивачем не надано належних і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків, судом не встановлено винної поведінки відповідачки та свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків; а також, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, тому суд зазначає, що підстави, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні, та вважає, що позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам неповнолітніх та малолітніх дітей позивачки, а тому в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Оцінюючи акти обстеження умов життя відповідачки, суд вважає, що вони не охоплюють в повній мірі обставин виховання відповідачкою своїх дітей і не свідчать про ухилення її від виконання своїх батьківських обов'язків.

Такий доказ, наданий відповідачем як постанова Турківського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 13.06.2017 року, згідно із якою відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано суду доказів, що дане рішення приймалося із повідомленням відповідачки та вручалося їй для можливого оскарження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 150,164,165 Сімейного кодексу України, статтями 4, 10, 12,13, 76-81, 83, 95, ч.6 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів із дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 08.03.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя -