Постанова

Іменем України

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 233/1949/14-ц

провадження № 61-2891св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Малінова О. С. від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Жданової В. С., Халаджи О. В., Санікової О. С. від 10 березня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягненнязаборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2007 року сторони в справі уклали кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 7 тис. 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у цій заяві.

Оскільки відповідач не виконувала умови кредитного договору, то утворилась заборгованість у розмірі 18 тис. 435 грн 23 коп., з яких 11 тис 173 грн 83 коп. - заборгованість за кредитом; 5 тис. 907 грн 34 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 854 грн 6 коп. - штраф (відсоткова складова).

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 18 тис. 435 грн 23 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором від 26 березня 2007 року б/н, а тому в неї перед позивачем наявна заборгованість, яка станом на 31 січня 2014 року становила 18 тис. 435 грн 23 коп. та яка підлягає стягненню на користь банку.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2014 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, в якому містяться дані щодо дат операцій, деталі операцій та їхні суми, суми комісії, суму залишку після проведеної операції, підтверджено наявність заборгованості відповідача. При цьому позивач звернувся до суду з позовом у межах позовної давності.

У березні 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили чи погодили сторони збільшення кредитного ліміту, а розрахунок, наданий позивачем на підтвердження наявності заборгованості, стосується також іншої карти відповідача.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що 26 березня 2007 року банк та відповідач уклали кредитний договірб/н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отрималакредит у сумі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено позивачем та станом на 11 червня 2011 року він складав 13 тис. грн, на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою складає між ним та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Порушуючиумови кредитного договору, відповідач не сплатила у встановленому договором порядку та строках кредит та проценти за користуванняним, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 січня 2014 року становила 18 тис. 435 грн 23 коп. та складалася з 11 тис. 173 грн 83 коп. - заборгованості за кредитом; 5 тис. 907 грн 34 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 854 грн 6 коп. - штраф (відсоткова складова).

Відповідно дорозрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку відповідачз часу укладання договору 26 березня 2007 року до 16серпня 2013 року користувалась кредитними коштами: отримувала готівку через банкомати, проводила оплату за придбані продукти та товари, проводила погашення кредиту. Останній раз відповідач здійснила погашення заборгованості за кредитом 16серпня 2013 року в розмірі 390 грн за допомогою терміналу самообслуговування.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ).

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв'язку з порушенням позичальником положень кредитного договору та вимог законодавства.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк