Справа №: 398/4142/17
провадження №: 2/398/776/18
"15" березня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді: Соколової Р.І., за участю секретаря Лісовської Л.М., позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про визнання її колишньої невістки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком № 121 по вул. Козацькій (вул. Червоного Козацтва) в м. Олександрії Кіровоградської області, у звязку з відсутністю відповідача у цьому помешканні понад рік без поважних причин.
Позов мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, вона є власником зазначеного будинку.
Відповідно до запису в домовій книзі та довідки про склад сімї в будинку, крім неї, зареєстровані: її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, невістка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та двоє онучок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.
В період з жовтня 2012 року по листопад 2016 року її син, ОСОБА_3, та його дружина, відповідач по справі, проживали в зазначеному будинку. Починаючи з жовтня 2016 року відносини між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин і вже в листопаді 2016 року відповідач забрала свої речі і переїхала за іншою адресою, яка їй невідома.
Отже, починаючи з листопада 2016 року і до цього часу відповідач в будинку не проживає, її речей в будинку немає. В звязку з чим, за її зверненням, головою квартального комітету та мешканцями сусідніх з її будинків, було складено акт обстеження, який підтверджує той факт, що відповідач в будинку №121 по вул.Козацька м.Олександрії не проживає починаючи з листопада 2016 року і по теперішній час.
Оскільки відповідач зареєстрована в будинку, вона змушена нести зайві матеріальні витрати по оплаті комунальних послуг, які фактично не надаються, але нараховуються.
Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позивач в судовому засіданні надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 25 січня 2018 року, 16 лютого 2018 року та 15 березня 2018 року жодного разу не зявилася. Повістки про виклик в судові засідання, які було направлено на адресу вказану в позовній заяві, а саме: м.Олександрія, вул.Козацька(Червоного Козацтва)121, не були отримані відповідачем, про що свідчать повідомлення, які повернулись на адресу суду з відмітками: на 25.01.2018 року та 15 березня 2016 року «за зазначеною адресою не проживає», а на 16.02.2018 року - «через незапит». При цьому, за відомостями управління дозвільно погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 19.12.2017 року(вих. №2552/89/16) та згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 18.12.2017 року, ОСОБА_2 Валеріїна ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, починаючи з 27.11.2012р.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Враховуючи викладене, відповідач вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено наступні обставини справи.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке посвідчене державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 ОСОБА_8 6 липня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №2-569 (спадкова справа №446 за 2008 рік), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, є спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна свого батька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, який помер 11 січня 2008 року. Спадщина на яку видане зазначене свідоцтво складалась з житлового будинку з господарського-побутовими будівлями під №121, що знаходиться в м.Олександрія Кіровоградської області, вул.Червоного Козацтва.
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №30978753 від 07.07.2012 року, наданого Олександрійською міською нотаріальною конторою №1, 2 червня 2008 року за номером 448102920 було зареєстровано спадкову справу щодо спадкового майна, а саме житлового будинку №121 по вул.Червоного Козацтва в м.Олександрія, де спадкодавцем був ОСОБА_9 Євдокимовим, який помер 11.01.2008 року, а спадкоємцем ОСОБА_1.
Крім того, право власності ОСОБА_1 на будинок № 121 по вул.Козача (колишня назва Червоного Козацтва) в м.Олександрії, також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №34830264 від 15.07.2012 року.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що десь два роки тому вони бачили як відповідач вивозила свої речі з будинку позивача. Свідок ОСОБА_6 зазначила, що після того бачила, як відповідач декілька разів навідувалась до будинку позивача, а свідок ОСОБА_7, що більше відповідача вона взагалі не бачила. Свідки зазначили, що речей відповідача в спірному будинку немає, з будинку відповідач виїхала за власною ініціативою.
Судом встановлено, що відповідач в будинку №121 по вул.Козацька (вул.Червоного Козацтва) в м.Олександрії не проживає з листопада 2016 року та не зверталася до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України.
На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_9 (Червоного Козацтва) в м. Олександрії, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, а також власних речей там не зберігає, обовязки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,81, 89, 141,259, 263-265, 280- 282, 287 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. а саме: будинком № 121 по вул. Козацькій в м. Олександрії Кіровоградської області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційну скаргу на заочне рішення може бути подано позивачем до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Р.І. Соколова
Повний текст рішення виготовлено 19.03.2018 року.