Провадження № 2/760/1808/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді Букіній О.М.

при секретарі Кривулько С.В.

за участю представника відповідача Дорожинської А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

10.10.2016 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 23.08.1985 року по 03.11.1986 рік.

Зазначає, що у 1986 році при виконанні службового обов'язку в ДРА, будучи водієм вантажного автомобіля в підриву на міні, отримав контузію головного мозку, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, верхніх кінцівок, наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста галузі судово-медичної експертизи № 18 від 02.07.2015, виданим Мелітопольським міжрайонним відділенням Запорізького обласного бюро СМЕ.

Посилається, що наслідками перенесеної контузії є післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворогіпертензивним синдромом, вираженим центральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалічним синдромом.

Позивач зазначає, що у зв'язку із погіршенням стану здоров'я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, через що постійно відчуває страждання, погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності.

Вважає, що статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» на відповідача, як центральний орган виконавчої влади і військового управління, покладається обов'язок відшкодувати йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби.

Виходячи з цього, з посиланням на норми ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст.ст. 23, 1167 ЦК України, просить задовольнити позов.

11.10.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 11.10.2016 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

01.12.2016 на адресу суду від представника відповідача до суду надійшли заперечення проти позову.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Як вбачається з прохальної частини позовної заяви та заяв позивача, поданих на адресу суду, позивач просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, що підставою для відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Вважає, що вини МО України в завданні позивачу моральної шкоди немає, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

З цього випливає, що особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан.(а.с.12).

Згідно з Довідкою МСЕК № 0280987 від 13.10.2015 ОСОБА_2 була встановлена повторно II група інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби.(а.с.13).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України протокол №3030 від 14.08.2015 встановлено, що захворювання ОСОБА_2, а саме: «Стійкі залишкові явища перенесеної ЗЧМТ у вигляді після травматичної та церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебро-базілярні), мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю, астеновегетативним синдромом, спиноцеребральною атаксією, мозочково-атактичним синдромом. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом», пов'язані з виконанням ним обов'язків військової служби (а.с.15).

Судом встановлено та підтверджено наданими позивачем доказами, що причиною встановлення інвалідності стали захворювання, які пов'язані з виконанням ним обов'язків військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача надані в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України.

З цього випливає, що на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, покладається обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду.

В пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено в суді та не заперечувалося відповідачем по справі, позивачу встановлена повторно 2 група інвалідності, у зв'язку із захворюванням пов'язаного із виконанням обов'язків військової служби.

Матеріалами справи підтверджено, що під час проходження військової служби позивач отримав, множинні вогнепальні осколкові поранення голови та верхніх кінцівок. (а.с. 15).

Суд вважає, що внаслідок отриманих множиннх вогнепально осколкових поранень голови та верхніх кінцівок, позивач зазнав моральних страждань, які полягають у порушенні його звичайного способу життя, вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, додаткових зусиль, які позивач вимушений був понести для відновлення свого стану здоровя.

Виходячи з викладеного вище та оцінюючи матеріали справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 20 000,00 грн. Таким чином, позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 23, 170 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 3 Закону України «Про Збройні сили України», ст. ст. 4, 5 10, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168 м.Київ, пр-т Повітрофлотський,6) на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1, фактично проживає за адресою :АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у раз і розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя