Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3166/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі представника позивача Чейпеш М-М.І., відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони уклали шлюб 03.03.2016 року. Спільно у шлюбі проживали до 01.10.2017 року. Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу є те, що у сторін виявились різні характери, відсутнє порозуміння, та повага, а тому позивачка просить шлюб між ними розірвати. Дитина перебуває з позивачкою на її повному утриманні. Відповідач матеріально забезпечений, офіційно працевлаштований, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку.

У звязку з цим позивач просить укладений шлюб розірвати, зобовязати відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що спільне життя з відповідачем не можливе. Наданий судом термін на примирення позитивних результатів не дав. Просив позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач позов визнав частково, зазначивши, що дійсно з позивачкою спільно не проживають. Він намагався примиритися, однак примирення вони не досягли. Тому, щодо розірвання шлюбу не заперечує.

Щодо стягнення з нього аліментів, у розмірі 1/2 частини доходу не погодився, зазначивши, що він не відмовляється від утримання дитини, а навпаки - буде всіляко допомагати. При визначенні розміру аліментів просив взяти до уваги, що йому також необхідні кошти для проживання та утримання житла. Також він у майбутньому планує створити нову сімю. Вважає достатнім розміром аліментів 1/4 частину його заробітку.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб 03.03.2016 року (а.с.8, 26).

Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.7).

Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу виявилося те, що у сторін різні характери та погляди на життя, відсутнє порозуміння та повага, міцної сімї сторони не створили, шлюб існує тільки формально. Наданий судом термін на примирення позитивних результатів не дав.

На даний час дитина знаходяться на утриманні матері. Спору про майно, що є спільною власністю сторін та місце проживання дитини на даний час немає.

Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України).

Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, незважаючи на те, що судом вживалися заходи для примирення сторін та збереження шлюбу, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їх малолітній дитині, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у звязку із чим позовні вимоги в частині розірвання підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно довідки з місця роботи відповідача ОСОБА_4, його дохід за 2017 рік склав 85512,87 гривень (а.с.21).

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини, керуючись принципами законності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, щомісячно, до повноліття дитини.

Судові витрати понесені позивачем в сумі 640,00 гривень на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. В частині судових витрат від оплати яких позивач звільнений, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 265, ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183, 184, 191 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 03.03.2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області, Актовий запис № 35 р о з і р в а т и.

Позивачці відновити дошлюбне прізвище Візор.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини заробітку на місяць, починаючи із дати звернення до суду 18.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийОСОБА_5