Справа № 203/276/18
УХВАЛА

23 березня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Онбиш А.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представника відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про встановлення факту постійного проживання, визнання права користування житловим приміщенням, визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 23.03.2018 року до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічну позовну ОСОБА_3

Одночасно з останньою, представником позивачки за зустрічним позовом було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування поданої заяви позивачка та її представник посилались на те, що подальше відчуження відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 квартири утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення та поновлення порушених прав позивачки за зустрічним позовом.

Сторона позивача за первісним позовом проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на її необгрунтованість, оскільки позивач звернувся до суду саме за захистом своїх прав як співвласника цієї квартири шляхом вселення та доказів, що він має намір відчужити свою частку не надано.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову після відкриття провадження у справі подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пунктом 1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вимоги щодо форми та змісту заяви, встановлені ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до розяснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання за заявою, враховуючи підстави та предмет заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, доводи, викладені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви.

Так, суд враховує, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді арешту спірної квартири не є співмірним та адекватним, як з первісними, так і зустрічними вимогами. Доводи позивачки за зустрічним позовом щодо можливого відчуження відповідачем ОСОБА_1 свої частки квартири є припущенням, яке відповідними доказами не підтверджено та таким чином не може бути єдиною та достатньою підставою для забезпечення зустрічного позову. Крім того подача ОСОБА_1 позову про усунення перешкод в користуванні своєю часткою квартири шляхом вселення свідчить саме про наміри останнього користуватись останнім а не про наміри його відчуження.

Також суд враховує, що в силу ст.362 ЦК України позивачка, як співвласник, має переважне право перед іншими особами на купівлю частки квартири.

В звязку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви представника позивачки за зустрічним позовом про забезпечення позову, як необгрунтованої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-152,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про забезпечення зустрічного позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.Ю.Казак