У Х В А Л А

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 522/8414/15-ц

провадження № 61-11066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - відділ реєстрації громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського районного відділу,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - відділ реєстрації громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського районного відділу про усунення перешкод шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року у складі суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Плавич Н. Д.,

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 522/8414/15-ц відкрито касаційне провадження.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 522/8414/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року, ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні та виселення. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником спірної квартири і має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а також право на захист свого права власності шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження належним їй майном. Вважає, що ОСОБА_6 підлягає виселенню з квартири на підставі статті 116 Житлового кодексу України РСР, оскільки самоуправно зайняла спірне житлове приміщення і чинить їй, як власнику, перешкоди у користуванні квартирою. Просила усунути перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації у квартирі, зобов'язати не чинити перешкод у користуванні квартирою і виселити ОСОБА_6 із квартири.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою, виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. У позові про усунення перешкод шляхом зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, як власник житлового приміщення, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення відповідача з квартири, оскільки договір найму (піднайму) припинив свою дію, у зв'язку з чим відповідач займає спірне житлове приміщення самоуправно.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки встановлено, що ОСОБА_6 самоуправно не вселялась у спірну квартиру, проживає у квартирі правомірно, на підставі договору піднайму, який, у встановленому законом порядку не розірвано, відсутні правові підстави для її виселення зі спірного житлового приміщення.

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_5, подала у інтересах ОСОБА_4, касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказує, що ОСОБА_6 не являється членом родини ОСОБА_4 самовільно займає чужу квартиру, перешкоджає у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві власності ОСОБА_4, що являється грубим порушенням її прав як власника квартири.

У січні 2017 року ОСОБА_6 подала заперечення на касаційну скаргу у яких вказувала на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, та підстав для задоволення касаційної скарги немає. Зазначала, що договір піднайму, укладений 4 листопада 2009 року із колишнім власником спірної квартири ОСОБА_7, спадкоємцем якого є позивач, у встановленому законом порядку не визнано недійсним та не розірвано.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 401 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу № 522/8414/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - відділ реєстрації громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського районного відділу про усунення перешкод шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні та виселення призначити до судового розгляду впорядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель