У Х В А Л А

13.03.2018 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Верніка В.М.

при секретарі : ОСОБА_1,

із участю : позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у підготочому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 12.10.2017 року звернулася до суду з цим позовом із вимогами стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 12.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_6 надав зустрічний позов до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних з нього за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.02.2009 року на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, із визначенням їх в розмірі 1/8 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 26.01.2018 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 із вимогами щодо зміни розміру стягуваних з нього за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.02.2009 року на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, із визначенням їх в розмірі 1/8 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позивач ОСОБА_2 на початку підготочого засіданні відмовилася від первісного свого позову та вказала, що повністю згодна з зустрічним позовом ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 в підготовчому засіданні підтримав свій зустрічний позов та пояснив, що має на утриманні загалом трьох неповнолітніх дітей та дружину, яка наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, також зазначив, що за раніше спільною домовленістю з ОСОБА_2 він самостійно надавав додатково кошти дружині на утримання доньки ОСОБА_7, також займався вихованням останньої та з нинішньою дружиною брали її до себе додому, та проводили весь вільний час разом.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.5 ст.206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Оскільки, сторони не дійшли добровільної згоди ані конкретної твердої грошової суми оспорюваних аліментів, ані не узгодили її з додержанням принципу пропорційної рівності часток аліментів на утримання кожного з трьох неповнолітніх дітей в межах половини заробітку ОСОБА_3 за неповідомлення істотних обставин, що визначають можливість відступлення від вказаної пропорційності, стосовно чого наявність тимчасово непрацездатної дружини на утриманні відповідача не має визначального значення за пріорітетності забезпечення останнім утримання саме неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у прийнятті відмови позивача ОСОБА_2 від первісного її позову до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_8 зустрічного позову до неї ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з огляду на те, що вони порушують права та інтереси неповнолітньої дитини сторін - ОСОБА_7, відтак слід продовжити розгляд справи, під час якого зясувати всі обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.206 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У прийнятті відмови позивача ОСОБА_2 від первісного її позову до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

У прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 зустрічного позову до неї ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16.03.2018 року.

Суддя Вернік В.М.