Головуючий суду 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Доповідач -Єрмаков Ю.В.
Справа № 415/7398/17
Провадження № 22ц/782/98/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇН

06 березня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів - Луганської В.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Данько Л.С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

боржник - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини,

встановив :

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2018 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги, які заявлені заявником, не відповідають положенням ч.4 ст.161 ЦПК України.

Суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З аналізу зазначеної вище норми права вбачається, що умови, за якими може бути виданий судовий наказ за вимогами про стягнення аліментів, визначаються частинами (як то 1/4; 1/3; 1/2) та максимальним розміром аліментів (не більше 10 прожиткових мінімумів).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 заявила вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на її користь на утримання дитини ОСОБА_4, 27.04.2013 року, аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Отже, у заяві ОСОБА_2 про видачу судового наказу, містяться вимоги, які не передбачені ч.4 ст.161 ЦПК України (щодо 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), а тому у суду були підстави для відмови у видачі судового наказу про стягнення аліментів з підстав невідповідності зазначеної заяви положенням ч.4 ст.161 ЦПК України, враховуючи те, що відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що положення ст.161 ЦПК України аналогічні положенням ч.4 ст.96 ЦПК України ( в редакції 2004 року), а тому посилання скаржниці на те, що вона зверталася до суду з заявою за правилами Кодексу ( в редакції 2004 року) не можуть бути прийняті до уваги.

Не заслуговують на увагу і посилання скаржниці на ст.182 СК України, оскільки зазначена норма регулює обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів в позовному провадженні, проте в даному випадку заявниця звернулася з заявою про видачу судового наказу, яка підлягає розгляду у спрощеному провадженні, у зв'язку з чим вимоги, за якими може бути видано судовий наказ за такою заявою, повинні відповідати положення ст.161 ЦПК України.

У зв'язку з наведеним суд вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, відмова у видачі судового наказу з зазначених вище підстав не позбавляє права заявниці звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

в с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 12 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: