Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 341/3223/13-ц

провадження № 61-4115св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року справу № 341/3223/13-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 341/3223/13-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 15 листопада 2003 року до 24 березня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що за час шлюбу ними придбано автомобілі Богдан DФ-25 (АТС 031485), реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, ІVЕКО 35S 18 V, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску, JEEP Grand Сherokee 5 2 CAE, реєстраційний номер НОМЕР_3, Мercedes BENZ S500L (CAA 951230), реєстраційний номер НОМЕР_7, 2003 року випуску, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 незавершене будівництво на АДРЕСА_2, проведено капітальний ремонт житлового будинку на АДРЕСА_3, а також збудовано ряд нерухомих об'єктів.

Посилаючись на те, що дійти згоди про добровільний поділ спільно нажитого майна вони не можуть, з урахуванням уточнень просила відступити від засад рівності часток подружжя, врахувавши, що з нею проживає малолітня дитина, та визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя: 79/100 частки житлового будинку на АДРЕСА_3, вартість якої складає 112 112 грн 43 коп., майстерню-склад (будівельні матеріали) на АДРЕСА_3, вартістю 71 542 грн 86 коп., гараж (будівельні матеріали) у місті Бурштині Івано-Франківської області, вартістю 38 211 грн 69 коп., будинок відпочинку (альтанка) (будівельні матеріали) на АДРЕСА_3, вартістю 51 653 грн 63 коп.

Провести поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 772 301 грн 23 коп., незавершений будівництвом житловий будинок (ступінь готовності 57 % (будівельні матеріали)) на АДРЕСА_2, вартістю 807 882 грн 09 коп., 79/100 частки житлового будинку на АДРЕСА_3, вартістю 112 112 грн 43 коп., майстерню-склад (будівельні матеріали) за на АДРЕСА_3, вартістю 71 542 грн 86 коп., гараж (будівельні матеріали) на АДРЕСА_3 вартістю 38 211 грн 69 коп., будинок відпочинку (альтанка) (будівельні матеріали) на вулиці Міцкевича, 29 у місті Бурштині Івано-Франківської області вартістю 51 653 грн 63 коп., сукупна вартість якого складає 1 853 703,93 грн., що є 58/100 частки від загальної вартості спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за відповідачем право власності на автомобілі: БОГДАН DF-25, реєстраційний номер НОМЕР_4, вартістю 68 040 грн, Mercedes-Benz 500 SEL (АТС003448), реєстраційний номер НОМЕР_5, 2000 року випуску, вартістю 398 120 грн, IVECO 35S18V (САК719308), реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску, вартістю 209 760 грн, JEEP Grand Cherokee 5.2 (САЕ73997), реєстраційний номер НОМЕР_3, 1995 року випуску, вартістю 1 426 520 грн, Mercedes-Benс, S500L (САА951230), 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, вартістю 537 590 грн, сукупна вартість яких складає 1 356 130 грн, що є 42/100 частки від загальної вартості спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Галицького районного суду від 26 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

У порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_3 у приватну власність 1/2 ідеальні частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність 1/2 ідеальні частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя є лише квартира, на Ѕ частини якої має право позивач. Житловий будинок та наявні споруди на земельній ділянці на АДРЕСА_3 та об'єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_2 не є спільною сумісною власністю подружжя, тому поділу не підлягають. Транспортні засоби Мercedes BENZ 500 SЕL (CAA 951230), 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8, JEEP Grand Сherokee 5 2 CAE, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, та Мercedes BENZ S500L (CAA 951230), 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, зняті з обліку за час спільного проживання в шлюбі й за згодою позивача, тому не підлягають поділу та не може бути визнано на них право власності за будь-ким із сторін. Автомобілі Богдан DФ-25(АТС 031485), 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та ІVЕКО 35S 18 V, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску використовуються відповідачем у підприємницькій діяльності, тому не підлягають поділу як спільне майно подружжя.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано його в частині відмови у визнанні автомобілів спільною сумісною власністю та ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано об'єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 автомобілі Богдан DФ-25 (АТС 031485), 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 68 040, грн, ІVЕКО 35S 18 V, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску, вартістю 209 760 грн, Мercedes BENZ 500 SЕL (CAA 951230), 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8, вартістю 398 120 грн , JEEP Grand Сherokee 5 2 CAE, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 142 620 грн, та Мercedes BENZ S500L (CAA 951230), 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, вартістю 537 590 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію в порядку поділу спільного сумісного майна у розмірі 678 065 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що спірні транспортні засоби придбані відповідачем під час шлюбу. Останній не надав доказів, що вони придбані не за рахунок належних подружжю коштів, тому це майно є спільним сумісним майном подружжя.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як помилково скасоване.

У скарзі вказує, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 57, 61 СК України, стаття 52 ЦК України, та порушено норми процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, не враховані всі докази, надані сторонами, а також необґрунтовано відхилено клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення, в яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суд всебічно, повно, об'єктивно дослідив обставини справи та обґрунтовано визнав об'єктом спільної сумісної власності подружжя вищезгадані п'ять транспортних засобів.

Рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог щодо поділу автомобілів, в іншій частині судове рішення не оскаржується, тому у касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2003 року, який розірваний на підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування у шлюбі сторонами придбано майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 вартістю 772 301 грн 23 коп., на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року, укладеним між ОСОБА_13 та ОСОБА_4, автомобілі БОГДАН DF-25, реєстраційний номер НОМЕР_4, вартістю 68 040 грн, зареєстрований за ОСОБА_4 07 листопада 2007 року, Mercedes-Benz 500 SEL (АТС003448), реєстраційний номер НОМЕР_5, 2000 року випуску, вартістю 398 120 грн, зареєстрований за ОСОБА_4 01 листопада 2006 року, IVECO 35S18V (САК719308), реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску, вартістю 209 760 грн, зареєстрований за ОСОБА_4 24 квітня 2012 року, JEEP Grand Cherokee 5.2 (САЕ73997), реєстраційний номер НОМЕР_3, 1995 року випуску, вартістю 1 426 520 грн, придбаний 07 квітня 2011 року та знятий з обліку власником ОСОБА_4 21 лютого 2013 року, Mуercedes-Benс 2003 року випуску S500L (САА951230), реєстраційний номер НОМЕР_6, вартістю 537 590 грн, придбаний 21 вересня 2010 року та знятий з обліку власником ОСОБА_4 13 лютого 2013 року.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, тому, врахувавши принцип рівності часток подружжя, стягнув на користь позивачки Ѕ частки їх вартості.

Проте повністю з висновком апеляційного суду погодитись не можна.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до вимог статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому у пунктах 1, 3 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За положеннями статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що автомобілі марки Mercedes Bens 500 SEJT, реєстраційний номер НОМЕР_9, вартістю 398 120 грн, Jeep Grand Cheroke 5.2, реєстраційний номер НОМЕР_10, вартістю 142 620 грн, Mersedes Btns 500, реєстраційний номер НОМЕР_11 вартістю 537 590 грн, продано, їх немає в наявності.

Автомобілі марки Богдан DF-25 та VECO є в наявності, проте їх оцінка експертом-товарознавцем проведена без технічного огляду і визначена середньоринкова вартість, що не відповідає їх фактичній вартості.

Статтею 143 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

З метою визначення фактичної вартості згаданих автомобілів представник відповідача під час розгляду справи в суді першої заявив клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Суд першої інстанції, вирішивши питання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, матеріали справи не направив до експертної установи, у зв'язку з чим така експертиза не була проведена.

Аналогічне клопотання було заявлене стороною відповідача і в апеляційному суді 28 жовтня 2016 року.

Проте, ухвалою від 02 листопада 2016 року клопотання про проведення експертизи апеляційний суд Івано-Франківської області відхилив, взявши за основу середню ринкову вартість спірних автомобілів, чим порушив принцип диспозитивності.

Наведене свідчить про те, що на порушення вимог статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, апеляційний суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, порушив право відповідача на проведення судової експертизи.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

За таких обставин для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Втім, визнавши автомобілі марки Mercedes Bens 500 SEJT, Jeep Grand Cheroke 5.2, Mersedes Bеns 500 спільною сумісною власністю подружжя, суд не звернув увагу на те, що вони зняті з обліку в органах Державної автомобільної інспекції з 2013 року і за відповідачем не обліковуються.

Також судом не було враховано, що відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Стягнувши з ОСОБА_4 компенсацію на користь ОСОБА_3, суд, при цьому, так і не провів поділ зазначеного вище майна та не вирішив питання, кому це майно має залишитись.

Крім того, у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вищезазначені норми закону апеляційним судом також залишено без уваги.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду в оскарженій частині не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд в цій частині до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ автотранспортних засобів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат