Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 331/4562/15-ц

провадження № 61-1006 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О.,

Олійник А.С. (суддя-доповідач),

ПогрібнийС. О.,

Ступак О.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Попович СергійСергійович,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі судді Краснокутської О. М. від 21 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року у позові відмовлено.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року залишено без руху.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 4 квітня 2016 року визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, наведені ПАТ «Дельта Банк», продовжено строк для направлення до апеляційного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України, у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, оскільки вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Ухвала судді апеляційного суду мотивована тим, що заява ПАТ «Дельта Банк» про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить обставин, які свідчать про неможливість представника банку звернутися до суду з апеляційною скаргою в межах строку, визначеного статтею 294 ЦПК України, у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV. Є необґрунтованими посилання представника банку на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено у зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 2 жовтня 2015 року про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», що не дало змоги вчасно оплатити судовий збір та подати апеляційну скаргу у визначений законодавством строк, оскільки уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку діє в інтересах банку та не була позбавлена можливості оскаржити рішення місцевого суду в апеляційному порядку у визначений законом строк. Крім того, посилання заявника на те, що довіреність на представництво інтересів банку отримана представником банку лише 16 лютого 2016 року не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не свідчать про наявність об'єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою в передбачені законом строки. З часу отримання повного тексту рішення, тобто з 8 лютого 2016 року, ПАТ «Дельта Банк» мало реальну можливість визначитися зі своїми правами та в межах визначеного законом строку подати апеляційну скаргу.

30 червня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із касаційною скаргою, у якій просить ухвалу судді апеляційного суду

Запорізької області від 21 квітня 2016 року скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

30 червня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

8 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що представник позивача, обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з 5 жовтня 2015 року, що не дало змоги вчасно здійснити оплату судового збору. Крім того, довіреність на представництво інтересів банку отримана лише 16 лютого 2016 року. Також, поштовий конверт з копією рішення суду першої інстанції був отриманий 21 грудня 2015 року співробітником головного офісу АТ «Дельта Банк» та помилково пересилався між різними відділеннями ПАТ «Дельта Банк» й оскаржуване рішення потрапило до юрисконсульта, що супроводжує зазначену справу, лише наприкінці березня 2016 року у зв'язку з чим апеляційну скаргу було подано з пропущенням строку на апеляційне оскарження. Крім того, апеляційним судом не було взято до уваги, що рішення Жовтневого суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року подано до поштового відділення для відправки лише 18 грудня 2015 року, тобто з порушенням строків передбачених ЦПК України.

Заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу мотивовані тим, що зазначена банком причина пропущення строку на апеляційне оскарження - неможливість здійснити оплату судового збору вчасно - не може вважатися поважною, оскільки банк мав можливість у строк, визначений статтею 294 ЦПК України, надіслати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції й відповідно до пункту 7 частини другої статті 295 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року у позові відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції представник позивача участі не брав, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції представник ПАТ «Дельта Банк» отримав 8 лютого 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 149).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, було 18 лютого 2016 року, однак апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» подана лише 10 березня 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, тобто з пропуском строку.

Відповідно до статті 72 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Статтею 73 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 2 статті 37 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (частина четверта статті 37 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо управління банком, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті керівником банківської установи та діє в інтересах банку.

Таким чином, посилання заявника на те, що причиною пропуску строку на апеляційне оскарження є ті обставини, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з 5 жовтня 2015 року, що не дало змоги вчасно здійснити оплату судового збору, є необґрунтованими.

Є необґрунтованими і посилання в касаційній скарзі на те, що рішення місцевого суду від 9 грудня 2015 року надіслано стороні лише 18 грудня 2015 року, оскільки після отримання судового рішення 21 грудня 2015 року апеляційна скарга подана без урахування статті 294 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, із значним проміжком часу.

За змістом статті 44 ГК України підприємство здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, тощо.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» розподіл функцій між органами управління банку має забезпечувати ефективну систему внутрішнього контролю, зокрема розподіл обов'язків під час здійснення діяльності банку.

Згідно із статтею 11, частиною третьою статті 27 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IVособи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Отже, посилання банку на отриманням довіреності на представництво банку лише 16 лютого 2016 року, а також неодноразові пересилання поштового конверту, що був відправлений Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, між різними відділеннями ПАТ «Дельта Банк», свідчить про неналежну організацію роботи банку та неефективну логістику фінансової установи, а тому вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження, не є поважними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені заявником підстави для поновлення строку апеляційного оскарження є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити згідно із частиною третьою статті 297 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак