Провадження № 2/344/1356/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Островського Л.Є.

секретаря Підхомної Н.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири. Позивач посилається на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми позивача. Чоловіку позивача ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира АДРЕСА_1. Чоловік позивача ОСОБА_4 помер 18.03.2011 року. 10.02.2003 року чоловік, ОСОБА_4, на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження (заповіт), який посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Відповідно до змісту заповіту все належне йому майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося він заповів дочкам в рівних долях кожній: ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Даний заповіт зареєстрований у реєстрі за №4- 292. ОСОБА_2 прийняла спадщину в розмірі 1/2 частини квартири, а саме: свою 1/4 частину спадщини по заповіту батька і частину спадщини, яку би мала прийняти ОСОБА_3 Вона офіційно відмовилася від своєї частини спадщини на користь ОСОБА_2, про що написала відповідного змісту заяву в нотаріальну контору. Дане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.10.2011 року (копія додається). В цей же день, 14.10.2011 року, ОСОБА_3 відповідно до договору дарування частини квартири передала у власність ОСОБА_2 належну їй до свідоцтва про право власності 1/2 частини спірної квартири .Таким чином, ОСОБА_2 стала одноосібною власницею квартири №17, по вул. Чорновола, 65 що у м. Івано-Франківську. Як вказує позивач у 2015 році вона дізналася, що у 2003 році, без її відома та згоди, вона була знята з реєстраційного обліку в квартирі. Враховуючи викладені обставини, позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 та скасувати рішення про державну реєстрацію права від 30.11.2011 року на вказану квартиру, що на імя ОСОБА_6.

Позивач в судовому засідання вимоги позову підтримала та просила його задоволити. Також подала суду заяву про відмову від послуг адвоката та просила розглядати справи без участі адвоката.

Відповідач ОСОБА_3 вимогу позову заперечила та вказала, що жодного відношення до спірної квартири не має. Оскільки власником квартири є її сестра ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позову запечечила та вказала, що справді ОСОБА_7 була знята з реєстрації з вказаної квартири в 2003 році. Проте, зняття з реєстрації відбулося на підставі доручення від 30.01.2001 року наданого ОСОБА_8 та яким уповноважено ОСОБА_3 на здійснення провочинів, в тому числі виписки з квартири в паспортному відділені м.Івано-Франківська. Просила в задоволені позову відмовити.

Заслухавши учасників процесу які зявилися в судове засідання, суд встановивши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витребуваного ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2017, копії доручення від 30.01.2001 року, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 на здійснення провочинів, в тому числі виписки з квартири в паспортному відділені м.Івано-Франківська .

На підставі свідоцтва про право власності від 19 лютого 2004 року, квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і рівних долях. Право власності на квартиру було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.03.2004 року, що зазначено зі зворотної сторони свідоцтва про право власності (а.с.5).

За життя ОСОБА_4, 10 лютого 2003 року залишив заповіт серії ВАС №953900, посвідчений 10.02.2003 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори, згідно з яким спадкодавець усе належне йому на день смерті майно заповідав у рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.12).

18.03.2011 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11).

Згідно свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 14.10.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 18 березня 2011 року, є ОСОБА_2, в тому числі з урахуванням ? частки майна, від якого відмовилася ОСОБА_10 (а.с.7).

Відповідно, з урахуванням наведених мотивів, суд не знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину квартиру.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 316, 317, 319, 328, 628, 1270, 1272, 1301 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 81, 89, 128, 258, 263-265, 274,279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Островський Л.Є.

Повний текст рішення складено 06.03.2018 року.