Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/317/18

Номер провадження: 2/511/277/18

13 березня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у розмірі 300000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 15 вересня 2016 року він дав ОСОБА_2 у борг 30000 грн, на підтвердження чого ОСОБА_2 надала йому розписку, згідно якої зобов'язалася повернути позику у строк до 15 вересня 2017 року. Після спливу зазначеного в розписці строку він звертався до відповідача з проханням повернути йому борг, однак відповідач відмовляється повертати йому борг мотивуючи свої дії тим, що у неї відсутні грошові кошти. Борг відповідач не повернув і по сьогоднішній день, ухиляється від добровільного виконання своїх зобов'язань за договором. Посилаючись на дані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 300000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу у його відсутність ( а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, та зазначила, що на теперішній час борг позивачу повернути не може, у зв'язку із фінансовими проблемами, тому просила суд розглянути справу у її відсутність. ( а.с.20,21)

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики в розмірі 300000 грн, зі строком повернення не пізніше 15 вересня 2017 року, що було письмово оформлено у формі розписки ( а.с.12).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

13.03.2018 року через канцелярію суду позивачем було надано оригінал розписки від 15 вересня 2016 року, згідно якої ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 гроші в розмірі 300000 грн., зі строком повернення не пізніше 15 вересня 2017 року. ( а.с.25)

Тобто вона містить дані про строки зобов'язання, грошову суму, що передана, дата складання розписки, особистий підпис позичальника. Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору.

Стаття 1046 ч.2 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 р. № 6-63цс 13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Тобто, наявний оригінал розписки підтверджує боргове зобов'язання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1049 ч.1 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачено договором.

Стаття 1049 ч.3 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок.

Відповідно статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що з відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за вищезазначеним договором позики не виконала, у встановлений строк гроші не повернула, суд вважає необхідним стягнути з неї на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 вересня 2016 року у розмірі 3000000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 526,530,533,610,611,612,1046,1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,18,76- 81,95, 263- 265,273,354,355, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_3, виданого Роздільнянським РВ УМВС України 02 червня 1997року) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2) борг за договором позики в розмірі 3000000 (триста тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_3, виданого Роздільнянським РВ УМВС України 02 червня 1997року) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2) в рахунок відшкодування судових витрат в розмірі 3000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. В. Ільяшук