АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2018/2-4010/11 Головуючий суддя І інстанції Єфіменко Н.В.
Провадження № 22-ц/790/41/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретарів: Пашнєвої Ю.Є., Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2018/2-4010/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області, про поділ спільного сумісного майна подружжя, зобов'язання вчинити певні дії, з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року (суддя Єфіменко Н.В),-

встановив:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що з 29 листопада 1985 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 02 грудня 2010 року. Посилаючись на те, що за час шлюбу ними було придбано нерухоме та рухоме майно, з урахуванням уточнених у грудні 2014 року позовних вимог, ОСОБА_1 просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: - визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, нежитлові приміщення підвалу № 14-:-18 площею 147,1 кв.м., №№ 18-8, 18-9 площею 49,6 кв.м., №№18-10-:-18-13 добудови до квартири АДРЕСА_3 загальною площею 90,2 кв.м, земельну ділянку НОМЕР_5, площею 0,06 га на території Лизогубівської селищної ради у садовому товаристві «Світанок», а всього майна на загальну суму 3 186 210 грн.; - визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлові будівлі літ. «А-1» площею 233,9 кв.м., літ. «Б-2» площею 894,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_4, загальною вартістю 1 942 270 грн., недобудований житловий будинок площею 200 кв.м з басейном та двома гаражами на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,1129 га у СТ «Світанок» вартістю 936 657 грн., автомобіль «Mercedes-Benz 308D», державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 22 244 грн. 69 коп., автомобіль «Volkswagen Toureg» державний номерний знак НОМЕР_3 вартістю 369 162 грн., автомобіль «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак НОМЕР_4 вартістю 182 845 грн., а всього на суму 3 453 197 грн. З урахуванням різниці вартості майна, що кожному виділяється, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 133 484 грн.

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнених у грудні 2014 року позовних вимог, просив виділити йому в користування земельну ділянку НОМЕР_5 у СТ «Світанок» , автомобіль «Volkswagen Toureg», д.н.з. НОМЕР_3, визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, а всього виділити йому майна на суму 768 284 грн. 65 коп. Відповідачці ОСОБА_1 просив виділити 33/100 частини косметологічного кабінету по АДРЕСА_2, визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, припинити право власності відповідача на ? частини вказаної квартири, зобов'язавши реєстраційну службу Харківського МУЮ скасувати реєстрацію ОСОБА_1 на ? частину, що йому передається, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 182 845 грн. 60 коп., стягнути з нього на користь ОСОБА_1 11 122 грн. 35 коп. вартості автомобіля «Mercedes-Benz 308D», який ним відчужено, а всього виділити відповідачу за зустрічним позовом майна на 959 667 грн. 95 коп., стягнувши 95 691 грн. 65 коп. грошової компенсації різниці вартості майна, визнати його особистою власністю нежитлові будівлі по АДРЕСА_4; нежитлові приміщення по АДРЕСА_3, 67/100 частин нежитлових приміщень, що прибудовані, та підвалу до колишньої квартири АДРЕСА_2 , а всього майна на 3 974 780 грн. Обґрунтовуючи зустрічний позов в частині визнання права власності на частину нежитлових об'єктів посилався на те, що придбання та реконструкція вказаних об'єктів здійснювалися ним за рахунок коштів, позичених ним як фізичною особою підприємцем у інших осіб, та про стягнення яких лише з нього ухвалені судові рішення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_1 на ? частину нежитлових приміщень № 14-:-18 підвалу загальною площею 147,1 кв.м. в будинку літ. «А-5» по АДРЕСА_2, ? частину нежитлових приміщень першого поверху № 31-1, 31-11, 31-13 будівлі в літ. «А-6,7» площею 90,2 кв.м. по АДРЕСА_3; ? частину нежитлових приміщень будівель «А-1», «Б-1», площею 1128,3 кв.м. по АДРЕСА_4; ? частину земельної ділянки НОМЕР_5 площею 0,06 га у СТ «Світанок» на території Лізогубівської сільської ради Харківської області, автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_4; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 119 699 грн. 56 коп. грошової компенсації різниці вартості автомобілів. За ОСОБА_2 визнано право власності в порядку поділу спільного сумісного майна на: ? частину квартири АДРЕСА_1, ? частину квартири АДРЕСА_2, на автомобіль «Volkswagen Toureg», держаний номерний знак НОМЕР_3. В іншій частині у задоволенні позовів ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто в дохід держави судовий збір: з ОСОБА_2 р у розмірі 60 коп., з ОСОБА_1 - 211 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначила, що суд не здійснив реального поділу майна між подружжям, встановивши на майно режим спільної часткової власності, хоча мав таку змогу враховуючи вартісну оцінку наявних об'єктів рухомого та нерухомого майна та досягнення між колишнім подружжям згоди щодо розподілу частини нерухомого майна.

ОСОБА_2 також просив в апеляційній скарзі рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити. В обґрунтування посилався на те, що судом не було враховано факт придбання та реконструкції нежитлових приміщень за рахунок його особистих коштів, запозичених для здійснення підприємницької діяльності, а не в інтересах сім`ї, і те, що ОСОБА_1 не отримувала доходу з вересня 2001 року по вересень 2007 року, а тому не мала матеріальної можливості брала участі у придбанні майна, яке просить визнати спільною сумісною власністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 листопада 1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с. 8), який було розірвано 02 грудня 2010 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (т.1 а.с. 11).

Частково задовольняючи позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України та визнав за кожним з колишнього подружжя право власності на 1/2 частину нерухомого майна, яке оформлено та зареєстровано на іншого, за виключенням не прийнятого в експлуатацію житлового будинку на земельній ділянці НОМЕР_1 у садовому товаристві «Світанок» і нежитлових приміщень косметологічного кабінету з підвалом і офісом літери № 18-1, 18-3, самочинно прибудованих та реконструйованих, загальною площею 153,3 кв.м., з використанням приміщень квартири АДРЕСА_2. При цьому суд виходив з того, що сторони дійшли згоди про порядок поділу майна між собою, суми компенсації різниці вартості майна, що підлягало виділу кожному, на депозитний рахунок суду не внесли, на об'єкти незавершеного будівництва право власності не виникає.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст. 61 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Як убачається із матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу № 651 від 11 липня 1994 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12-14). Її ринкова вартість на час розгляду справи визначена оцінювачем ОСОБА_7 у 760 000 грн. (без ПДВ) (т.2 а.с. 241-250).

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01 серпня 2000 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 234-237), загальною площею 51,2 кв.м. Ринкова вартість її склала 385 700 грн. (т.2 а.с. 230-233). До колишньої квартири № 18 внаслідок реконструкції були додані також нежитлові приміщення № 18-8, 18-9 площею 49,6 кв.м. та №№18-10-:-18-13 площею 48,3 кв.м., готові до експлуатації згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ХК 9 від 03.01.2013 року (т.5 а.с. 123-139). Вартість вказаних об'єктів за домовленістю сторін була визначена у 600 000 гривень (т.6 а.с. 11).

12 липня 2002 року ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 229,8 кв.м. (т.4 а.с. 52-57). Здійснивши реконструкцію вказаної нежитлової будівлі ОСОБА_2 з вересня 2006 року по лютий 2008 року добудував нежитлову будівлю літ. «Б-2», площею 894,4 кв.м. та отримав на неї Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації 27 липня 2011 року (т.5 а.с. 249-254). Ринкова вартість зазначеного реконструйованого об'єкта нерухомості за оцінкою експерта на час розгляду справи склала 1 942 270 грн. (т.1 а.с. 198-221, т.2 а.с. 1-24).

Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу №1133 від 04 березня 2003 року ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_5 (т.4 а.с. 26-27). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2006 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлові приміщення першого поверху №31-1 -:- 31-11; 31-13 в літ. «А-6,7» площею 90,2 кв.м. (т.4 а.с. 31-36). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2569 від 30 квітня 2014 року вартість вказаних вище нежитлових приміщень складає 769 040 грн.

24 червня 2004 року ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав розташовану на території садівничого товариства «Світанок» (надалі СТ «Світанок») земельну ділянку НОМЕР_5, площею 0,06 га, розташовану на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області (т.2 а.с. 226-227), вартість якої визначена суб'єктом оціночної діяльності на 25 лютого 2013 року - 8 000 гривень (т.2 а.с. 213-224).

ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 належить земельна ділянка НОМЕР_1, площею 0,1129 га, розташована на території СТ «Світанок» Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області (т.3 а.с. 14). На вказаній земельній ділянці побудовано не введений в експлуатацію житловий будинок літ. «А-3», загальною площею 169,1 кв.м., вартість якого оцінювачем ОСОБА_8 визначена у 2 495 577 грн. (т.9 а.с. 95-99)

Все вказане вище майно було придбано сторонами по справі у період перебування у шлюбі, у зв'язку з чим є спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу.

Нежитлові приміщення підвалу № 14-:-18 в літ. «А-5» будинку АДРЕСА_2 загальною площею 147,1 кв.м. було придбано ОСОБА_2 як суб'єктом підприємницької діяльності, а тому не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і поділу між ними не підлягає.

Відмовляючи у визнанні спільною сумісною власністю недобудованого житлового будинку на земельній ділянці НОМЕР_1 садового товариства «Світанок» Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області суд першої інстанції виходив з того, що будинок не прийнятий в експлуатацію, а тому право власності на нього не виникає.

Колегія суддів не погоджується з такими висновком з наступних підстав.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстроавної 03.01.2013 року Інспекцією ДАБК у Харківській області, замовником ОСОБА_1 здійснено реконструкцію нежилого приміщення АДРЕСА_2, вказаний об'єкт готовий до експлуатації.

Крім того, встановлено та не заперечується сторонами, що житловий будинок літ. «А-3», розташований на земельній ділянці НОМЕР_1 в садовому товаристві «Світанок» на території Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області є завершеним будівництвом та експлуатується з а призначенням.

За таких обставин вищевказані об'єкти є також спільним майном подружжя та підлягають поділу між ними.

Посилання ОСОБА_2 на те, що будинок належить його матері ОСОБА_9 спростовується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року, яким було визнано недійсним рішення виконавчого комітету Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області №118 від 14 грудня 2010 року "Про оформлення права приватної власності на садовий будинок НОМЕР_1 у Садовому товаристві "Світанок", визнано недійсним рішення Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області від 20 листопада 2015 року "Про уточнення адреси садового будинку в Садовому товаристві "Світанок", скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я ОСОБА_9 23 грудня 2010 року, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26806334 від 07 грудня 2015 року 11:06:19, відкритий на садовий будинок (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 51) на об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 169,1 кв.м., що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, Лизогубівська сільська рада, Садівниче товариство "Світанок", будинок НОМЕР_1, без поновлення записів про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав (т.9 а.с. 88-92).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не доведено на підставі належних та допустимих доказів факту придбання та реконструкції нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_4 та в будинку АДРЕСА_3 за кошти, які належать йому особисто, а тому вказане нерухоме майно також підлягає поділу як об'єкти права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, за час шлюбу ОСОБА_2 також було придбано наступні автомобілі: 01 серпня 2008 року - «Volkswagen Touаreg», державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 369 162 грн. 30 коп.; 04 січня 2008 року - «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 182 845 грн. 60 коп.; 16 жовтня 2003 року - «Mercedes-Benz 308D», державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 22 244 грн. 69 коп. Ринкова вартість автомобілів «Volkswagen Touаreg» і «Mitsubishi Pajero» визначена станом на 17 грудня 2013 року висновком судової автотоварознавчої експертизи № 10972 від 17 грудня 2013 року (т.1 а.с. 107, т. 3 а.с. 118-124). Ринкова вартість «Mercedes-Benz 308D» узгоджена сторонами у справі на підставі висновку автотоварознавчої експертизи № 10322 від 29 вересня 2014 року у розмірі 22 244 грн. 69 коп. (т.6 а.с. 3-6). 13 вересня 2012 року автомобіль «Mercedes-Benz 308D», державний номерний знак НОМЕР_2, було знято ОСОБА_2 з реєстрації (т.5 а.с. 85, 141)

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Автомобіль «Mercedes-Benz 308D», державний номерний знак НОМЕР_2, було відчужено одним із подружжя, але його вартість має бути враховано при поділі майна.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Загальна вартість спільного сумісного майна подружжя становить 7 534 739 грн. 51 коп., в порядку поділу якого колегія суддів вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-3» загальною площею 169,1 кв.м., розташований на земельній ділянці НОМЕР_1 в садовому товаристві «Світанок» на території Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області вартістю 2 495 577 грн.; нежитлові приміщення колишньої квартири АДРЕСА_2, загальною площею 153,3 кв.м. (приміщення 18-1-:-18-13) (385700 грн.+600000 грн.), автомобіль «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак НОМЕР_4, 2007 року випуску вартістю 182 845 грн. 60 коп., а всього майна на суму 3 664 122 грн. 60 коп.; за ОСОБА_2 - визнати право власності на земельну ділянку НОМЕР_5, площею 0,06 га, розташовану на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області вартістю 8 000 грн., нежитлові приміщення першого поверху № 31-1-:-31-11, 31-13 загальною площею 90,2 кв.м. в житловому будинку літер «А-6,7» по АДРЕСА_3 вартістю 769 040 грн., нежитлові будівлі літ. «А-1» загальною площею 233,9 кв.м., літ. «Б-2» загальною площею 894,4 кв.м. по АДРЕСА_4 вартістю 1 942 270 грн., - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 105,4 кв.м. вартістю 760 000 грн., а всього майна на суму 3 848 472 грн. 30 коп., у зв'язку з чим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 92 174 грн. 85 коп.

З огляду на викладене апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року, у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1, та нежитлових приміщень колишньої квартири АДРЕСА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційній скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- житловий будинок літ. «А-3» загальною площею 169,1 кв.м., розташований на земельній ділянці НОМЕР_1 в садовому товаристві «Світанок» на території Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області;

- нежитлові приміщення колишньої квартири АДРЕСА_2, загальною площею 153,3 кв.м. (приміщення 18-1-18-13),

- автомобіль «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак НОМЕР_4, 2007 року випуску;

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- нежитлові приміщення першого поверху № 31-1-:-31-11, 31-13 загальною площею 90,2 кв.м. в житловому будинку літер «А-6,7» по АДРЕСА_3;

- нежитлові будівлі літ. «А-1» загальною площею 233,9 кв.м., літ. «Б-2» загальною площею 894,4 кв.м. по АДРЕСА_4;

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 105,4 кв.м.;

- земельну ділянку НОМЕР_5 в садовому товаристві «Світанок» на території Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, площею 0,060 га;

- автомобіль «Volkswagen Toureg» держаний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості спільного сумісного майна подружжя у розмірі 92 174 грн. 85 коп.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

В частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року, у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1, загальною площею 105,4 кв.м. та нежитлових приміщень колишньої квартири АДРЕСА_2, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.А. Кружиліна