"12" березня 2018 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2018р. Справа №642/1536/17 Провадження №2/642/227/18

Суд у складі: Головуючого судді: Євтіфієв В.М.;

Секретаря : Пшеничної Т.М.;

За участю представника позивача ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1, ОСОБА_1 міської ради, відсутності відповідача ОСОБА_2, участі відповідача ОСОБА_3, відсутності представника відповідача ОСОБА_4, яки сповіщень про день та час розгляду справи;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1, яка діє в інтересах ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору недійсним та знесення нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 у справі №642/4342/14-ц, визнано за ОСОБА_5 право власності на нежитлову будівлю літ. "В-1" - загальною площею 50,6 кв.м., основною площею 41,6 кв. м., допоміжною площею 9,0 кв.м. що розташована за адресою: вул. Холодногірська, буд. 6 в м. Харкові.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 у справі №642/4342/14-ц задоволено апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України, скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 міської ради про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва.

Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна нежитлова будівля літ. «В-1» загальною площею 50,6 кв.м. належить ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 23.06.2016 (серія та номер: 2369, виданий 23.06.2016, видавник: ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_1 міського нотаріального округу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30183695 від 23.06.2016 17:17:14, приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_1 міський нотаріальний округ, ОСОБА_1 обл.) у розмірі частки /г нежитлової будівлі та від 23.06.2016 (серія та номер: 2530, виданий 23.06.2016, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_1 міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30185453 від 23.06.2016 18:56:23, приватний нотаріус ОСОБА_7, ОСОБА_1 міський нотаріальний округ, ОСОБА_1 обл.) у розмірі частки х/г нежитлової будівлі.

На підставі ч. 2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено^рийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняттям до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності ОСОБА_5 на нежитлову будівлю літ. «В-1» зареєстровано на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 по справі №642/4342/14-ц, яке на момент державної реєстрації скасоване рішенням апеляційного суду Харківської області від

Отже у ОСОБА_5 було відсутнє право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1» на момент продажу останньої ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За положеннями ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином позивач вимагає:

- визнати договори купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «В-1» по вул. Холодногірська, буд. бум. Харків № 2369 від 23.06.2016 та № 2530 від 23.06.2016 недійсними;

- зобовязати ОСОБА_5 привести у попередній стан, тобто такий, який існував до початку здійснення будівництва, збудовану нежитлову будівлю загальною площею 50,6 кв.м. літ. «В-1» розташовану по вул. Холодногірська, буд. 6 ум. Харків, шляхом знесення;

Представники позивача на позові наполягали, в пояснення вказали обставини викладені в мотивуванні позовних вимог.

Представник позивача в наданих письмових поясненнях суду вказав:

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 у справі № 642/4342/14-ц, визнано за ОСОБА_5 право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1», загальною площею 50,6 кв.м., основною площею 41,6 кв.м., допоміжною площею 50,6 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, 6.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 у справі № 642/4342/14-ц задоволено апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 міської ради про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна право власності ОСОБА_5 на нежитлову будівлю літ. «В-1», загальною площею 50,6 кв.м. по вул. Холодногірській, бум. Харкові зареєстровано ОСОБА_8, Зміївська міська рада, Харківська область на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 по справі № 642/8133/16-ц. На момент вчинення реєстраційних дій 01.06.2016 державним реєстратором ОСОБА_8 заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 по справі № 642/4342/14-ц, скасовано Апеляційним судом Харківської області.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна нежитлова будівля літ. «В-1», загальною площею 50,6 кв.м., належить ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 23.06.2016 у розмірі 1/2 частки нежитлової будівлі та від 23.06.2016 (серія та номер: 2530, виданий 23.06.2016, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_1 міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30185453 від 23.06.2016, приватний нотаріус ОСОБА_7, ОСОБА_1 міський нотаріальний округ, ОСОБА_1 обл.) у розмірі 1/2 частки нежитлової будівлі.

ОСОБА_1 міська рада в повному обсязі підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 місцевої прокуратури № 1, оскільки доводи викладені в позовній заяві вважає обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Статтею 26 та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних: розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 294 від 09.07.2014 року та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ № 553 від 23.05.2011 року, основними завданням Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Крім того, інспекція державного архітектурно- будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим на встановлення факту готовності обєкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти. Прийняття в експлуатацію обєктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації або на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату.

Як вбачається з матеріалів справи нежитлова будівля літ. «В-1», загальною площею 50,6 кв.м., що розташована по вул. Холодногірська, бум. Харкові самочинно збудована.

Законом України, який введений державою для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Доказів про наявність дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до матеріалів справи не надано.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

затвердження проектної документації;

виконання підготовчих та будівельних робіт;

прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, при проведенні будівельних робіт з будівництва спірної нежитлової будівлі порушені наступні нормативно-правові акти:

-ДБН А.2.2-3-2012 встановлено порядок розробки, узгодження та затвердження проектної документації на нове будівництво та реконструкцію будівель та споруд, а також визначено, що будівництво починається після затвердження проектної документації;

ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», якою передбачено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт;

ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється;

ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої при здійсненні містобудівної діяльності повинна бути забезпечена розробка містобудівної документації, проектів конкретних обєктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил;

ст. 16 Закону України «Про основи містобудування», згідно якої будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних обєктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та якнайкращих умов життєдіяльності людини.

Тому, самочинне будівництво, що здійснене з численними порушеннями державних будівельних норм, стандартів та правил посягає на встановлений порядок та основні засади регулювання містобудівної діяльності та забезпечення безпеки сторонніх осіб у процесі використання нерухомого майна за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Враховуючи наведене, вважаємо, що позовна заява ОСОБА_1 місцевої прокуратури № 1 до ОСОБА_5. ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та приведення обєкту самочинного будівництва у первісний стан є обґрунтованою та відповідно до вимог чинного законодавства підлягає задоволенню.

Відповідач позовні вимоги не визнав. В поясненні вказаів, що він діяв відповідно до закону та заявлені вимгоги безпідставні.

Дослідивши і оцінивши в сукупності доказі матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини:

Матеріалами справи представником позивача суду доведено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 у справі №642/4342/14-ц, визнано за ОСОБА_5 право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1» - загальною площею 50,6 кв.м., основною площею 41,6 кв. м., допоміжною площею 9,0 кв.м. що розташована за адресою: вул. Холодногірська, буд. 6 в м. Харкові.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 у справі №642/4342/14-ц задоволено апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України, скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 міської ради про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва.

В мотивування рішення Апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції не враховано положень ст.ст. 331, 376 ЦК України та розяснень цих положень, які містяться в п. 9, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу (про правовий режим самочинного будівництва)», внаслідок чого суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про порушення права ОСОБА_5 на володіння та користування належною їй власністю за відсутності рішення компетентного органу та розглянув справу без залучення до участі у ній державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна право власності ОСОБА_5 на нежитлову будівля літ. «В-1» загальною площею 50,6 кв.м. по вул. Холодногірській, 6 ум.Харків зареєстровано 01.06.2016 державним реєстратором ОСОБА_8, Зміївська міська рада, Харківська область на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 по справі №642/4342/14-ц.

На момент вчинення реєстраційних дій 01.06.2016 державним реєстратором ОСОБА_8 заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 по справі №642/4342/14-ц, скасовано апеляційним судом Харківської області.

Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна нежитлова будівля літ. «В-1» загальною площею 50,6 кв.м. належить ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 23.06.2016 (серія та номер: 2369, виданий 23.06.2016, видавник: ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_1 міського нотаріального округу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30183695 від 23.06.2016 17:17:14, приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_1 міський нотаріальний округ, ОСОБА_1 обл.) у розмірі частки 1/2 нежитлової будівлі та від 23.06.2016 (серія та номер: 2530, виданий 23.06.2016, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_1 міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30185453 від 23.06.2016 18:56:23, приватний нотаріус ОСОБА_7, ОСОБА_1 міський нотаріальний округ, ОСОБА_1 обл.) у розмірі частки х/г нежитлової будівлі.

Вимогами ч. 1 ст. 317, ЦК України визначено: власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Вимогами ч. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

На підставі ч. 2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняттям до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В узагальненні Верховного Суду України від 2014 року щодо застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ зазначено, що положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному звязку із положенням ст. 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Таким чином. Компетентним органом, який мав вирішувати питання про можливість введення нежитлової будівлі в експлуатацію, була Державна архітектурно-будівельна інспекція. ОСОБА_5 не реалізувало своє право на введення в експлуатацію збудованої нежитлової будівлі літ. «В-1» шляхом звернення до компетентних органів, що підтверджується відомостями з Реєстру дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Крім того, право власності ОСОБА_5 на нежитлову будівлю літ. «В-1» зареєстровано на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 по справі №642/4342/14-ц, яке на момент державної реєстрації скасоване рішенням апеляційного суду Харківської області.

Отже у ОСОБА_5 на час укладення договору було відсутнє право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1» на момент продажу останньої ОСОБА_3,, а тому було відсутнє право на укладення договору з вказаного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За положеннями ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Кінцевою метою правочинів щодо купівлі-продажу нежитлової будівлі є набуття права власності на нежитлову будівлю в цілому, а не на її частини.

Згідно з ОСОБА_9 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Харківській області № 3308/08.01- 04-06 від 02.02.2017 ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_3, а ОСОБА_10, представник ОСОБА_5 за довіреністю № 2957 є матірю ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Вищевказане свідчить не лише про намірприховати дійсну кінцеву мету правочинів - набуття права власності на нежитлову будівлю.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Ч.2 ст. 377 ЦК України, якою передбачено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно зі ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщене відчужуване нерухоме майно, та ділянкою, яка необхідна для її обслуговування. Станом на 08.02.2017 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у встановленому порядку договір користування (оренди) земельною ділянкою не оформлено, земельний податок за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 6, не сплачується, що підтверджується ОСОБА_9 ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № 369/9/20-30-13-17 від 08.02.2017.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-1528цс15 від 13 квітня 2016 року надається розяснення які саме правочини порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

ОСОБА_5 здійснила відчуження нежитлової будівлі літ. «В-1» загальною площею 50,6 кв.м. по вул. Холодногірська, буд. бум. Харків ОСОБА_3 без права власності на вказану самочинно збудовану будівлю, з порушенням вимог ст.ст. 203, 377 ЦК України, без права власності чи користування земельною ділянкою на якій розташована зазначена нежитлова будівля літ. «В-1». Зазначені правочини спрямовані на використання всупереч закону землі, як обєкта права власності українського народу, на якій розташована нежитлова будівля літ. «В-1», право розпорядження якою відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

Нежитлова будівля літ. «В-1» загальною площею 50,6 кв.м. по вул. Холодногірська, буд. 6 ум. Харків є обєктом самочинного будівництва, оскільки у ОСОБА_5 було відсутнє право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1» під час її продажу ОСОБА_3, відсутні документи, що підтверджують введення закінченого обєкту будівництва літ. «В-1» в експлуатацію, та відсутні належним чином оформлені документи на право власності чи користування земельною ділянкою. Після купівлі нежитлової будівлі літ. «В-1» ОСОБА_3 також не оформлені документи на право власності чи користування земельною ділянкою, земельний податок за земельну ділянку не сплачується.

Згідно ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Таким чином, вказана земельна ділянка належить ОСОБА_1 міській раді, інтереси якої порушено самочинним будівництвом.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 26 та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних: розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 294 від 09.07.2014 року та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ № 553 від 23.05.2011 року, основними завданням Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Крім того, інспекція державного архітектурно- будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим на встановлення факту готовності обєкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти. Прийняття в експлуатацію обєктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації або на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату.

З аналізу встановлених обставини, суд вважає, що договори були укладені з істотними порушеннями та не відповідали вимогам закону на час укладення, а тому, спірна будівля є обєктом самочинного будівництва, що підлягає знесенню.

З наведених обставини, суд вважає вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

В И Р И Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору недійсним та знесення нерухомого майна, задовольнити повністю.

Визнати договори купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «В-1» по вул. Холодногірська, буд. 6 м. Харків № 2369 від 23.06.2016 та № 2530 від 23.06.2016 недійсними.

Зобовязати ОСОБА_5 привести у попередній стан, тобто такий, який існував до початку здійснення будівництва, збудовану нежитлову будівлю загальною площею 50,6 кв.м. літ. «В-1» розташовану по вул. Холодногірська, буд.6 м.Харків, шляхом знесення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 2000(дві тисячі)грн., з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області або через Ленінський районний суд м.Харкова.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: В.М.Євтіфієв