АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року місто Київ.

Справа № 2-н-594/08

Апеляційне провадження № 22-ц/796/2423/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М., секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року, у складі судді Супрун Г.Б., постановленої в приміщенні суду в місті Києві (інформація про час постановлення ухвали та дату складання повного тексту ухвали відсутня),в справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В серпні 2017 року стягувач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць ОльгиВікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_3.

Скаргу обґрунтовував тим, що 28.10.2008 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Родовід банк» заборгованості за кредитним договором. 24.06.2017 року головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Посилався на те, що головним державним виконавцем не було здійснено всіх необхідних дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», державний виконавець недбало поставився до своїх обов'язків, скаржник просив визнати бездіяльність головного державного виконавця неправомірною, скасувати постанову головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду представник ПАТ «Родовід Банк» подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Посилався на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказував на те, що державним виконавцем в ході проведення виконавчого провадження не здійснено усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання судового рішення. Виконавцем не було вжито належних заходів щодо направлення запитів до органів Державної фіскальної служби та органів Пенсійного фонду України про доходи боржника, до банківських установ про розрахункові та депозитні рахунки боржника (у тому числі і шляхом ініціювання відповідного запиту до суду з метою розкриття банківської таємниці). Не здійснено заходів щодо обмеження виїзду боржника за межі України як особи, що має невиконані боргові зобов'язання. Не викликано боржника до державного виконавця з метою стягнення заборгованості, отримання інформації про отримані доходи. Не здійснено розшук та не витребувано майно боржника, яке знаходиться у третіх осіб, тощо. Зазначив, що виконавчі дії виконані формально, не в повному обсязі та не у відповідності з вимогами закону. Дій, які б сприяли ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішень в повному об'ємі державним виконавцем не здійснено.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання представник банку та державний виконавець не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 3 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.10.2008 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Родовід банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 17009,02 грн., 100,04 грн. судових витрат.

24.06.2017 року головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволені скарги ПАТ «Родовід Банк», суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Родовід банк» у скарзі не зазначено, які саме необхідні дії не були здійснені виконавцем при примусовому виконанні судового рішення та не зазначено в чому полягає недбале ставлення виконавця до своїх обов'язків, а інших підстав в скарзі не вказано. Також суд виходив з того, що повернення виконавчого документа не перешкоджає стягувачу повторно звернутись до органів виконавчої служби і пред'явити виконавчий документ до виконання.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він не в повній мірі відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного:

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на дату про відкриття виконавчого провадження діяв Закон «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р.

Станом на дату винесення оскаржуваної постанови 24.06.2017 р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016р. який набрав чинності 05.10.2016 р.

Згідно п.п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р., рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження», завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження) визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний розглядати в установлені строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції від 02.06.2016 року), що заходами примусового виконання рішень є : звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно п.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітень 2012 року за № 512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не було вжито всіх заходів примусового виконання рішень передбачених положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження), ст.10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції від 02.06.2016 року), а саме щодо направлення відповідних запитів:

- до відділу РАЦС щодо надання інформації про перебування боржника в шлюбі з метою виявлення майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами;

- до Головного управління статистики про надання інформації щодо реєстрації боржника як засновника будь-якої установи;

- до відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування про надання інформації щодо страхових виплат;

- до Державної нотаріальної контори для отримання Витягу з Спадкового реєстру щодо отримання боржником спадку або внесення її у реєстр як спадкоємця;

- до ПАТ «Національний депозитарій України» щодо наявності цінних паперів;

- до Державної комісії цінних паперів та фондового ринку для з'ясування наявності/відсутності у боржника цінних паперів;

- до Територіального центру зайнятості щодо перебування боржника на обліку;

- до Державної авіаційної служби України про наявність зареєстрованих за боржником повітряних суден;

- до Державної міграційної служби щодо наявності у боржника закордонних паспортів, тощо.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не дав оцінки доводам скаржника про відсутність в матеріалах виконавчого провадження відомостей про проведення державним виконавцем перевірок майнового стану боржника з періодичністю, встановленою частиною 8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) та дійшов передчасного висновку про те, що державний виконавець здійснив всі необхідні заходи для примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження» та неправомірно повернув виконавчий лист стягувачу. Крім того, місцевий суд не розглянув клопотання стягувача про витребування матеріалів виконавчого провадження та не дослідив матеріалів виконавчого провадження.

Апеляційним судом враховується і те, що на спростування доводів скарги стягувача, державним виконавцем, не надано апеляційному суду відзиву та жодних доказів , які б доводили, що з моменту відкриття виконавчого провадження і до моменту повернення виконавчого документу стягувачеві, останнім було здійснено всі заходи передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» щодо виконання судового рішення. Ні в суд першої, ні в суд апеляційної інстанції державний виконавець не з'являвся, копії матеріалів виконавчого провадження не надав, тобто жодним чином не спростував, що його виконавчі дії відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», а тому апеляційний суд вважає, що доводи скарги стягувача є обґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого суду про те, що повернення виконавчого документа не перешкоджає стягувачу повторно звернутись до органів виконавчої служби і пред'явити виконавчий документ до виконання, оскільки строк повторного пред'явлення виконавчого документу виданого у 2008 році вже давно сплинув.

Оскільки державним виконавцем не вжито повний обсяг заходів, які передбачені законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, невикористані всі права надані державному виконавцю, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій, апеляційний суд вважає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 49437359 є неправомірною.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банку» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що судове рішення у Розділі VII ЦПК України ухвалюється в формі ухвали і є завершальною стадією розгляду справи по суті, відповідно суд апеляційної інстанції згідно ст. 374, 376 ЦПК України наділений повноваженнями скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове.

Враховуючи вищенаведені обставини в контексті норм матеріального та процесуального права, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову про задоволення скарги ПАТ «Родовід Банк» у спосіб передбачений ч. 2 ст. 387 ЦПК України, в редакції, що діяв на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

При поданні апеляційної скарги, ПАТ «Родовід Банк» сплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп., останній відповідно до ст. 452 ЦПК України, підлягають стягненню з Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 382-384, 389, 390, 451, 452 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни під час повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 49437359 від 24.06.2017 року.

Скасувати постанову державного виконавця державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни у виконавчому провадженні № 49437359 від 24.06.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Стягнути з Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 14 березня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.