Номер провадження 2/754/2630/18
28 лютого 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді : Галась І.А.
при секретарі - Дмитрієвій А.А.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,
06 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом та просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2010 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
Від цього шлюбу позивач виховує сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на її утриманні та проживає разом з нею.
09.02.2013 р. позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4
Відповідач, батько дитини ОСОБА_2, не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоров'ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину та не сплачує аліментів, про що надала довідку з ДВС.
З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просить суд позбавити батьківських прав відповідача.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.
Позивач до початку судового засідання надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечувала.
У судове засідання відповідач не з'явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся та був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання.
Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.
Представник третьої особи Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся та був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу в порядку заочного провадження.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2010 р. шлюб укладений 10 лютого 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2, який було зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів з державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №74 розірвано (а.с.5).
Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації народжень 31.07.2007 р., зроблено відповідний актовий запис № 2005 (а.с.6).
Як вбачається з свідоцтва про народження в графі «батько» записано - ОСОБА_2, в графі «мати» - ОСОБА_2
09.02.2013 р. позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, у зв'язку з цим змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_1
З часу розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 29.09.2017 р. № 2172. ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утриманням малолітнього сина (а.с.7).
Малолітній ОСОБА_3, навчається в середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №66 Дніпровського району м. Києва. Згідно характеристики класного керівника та директора СЗШ №66 за час навчання дитини в школі, батько, відповідач по справі ОСОБА_2 успіхами дитини не цікавився, не брав участі у шкільних заходах. Мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_4 приділяють належну увагу вихованню та навчанню дитини (а.с.13).
Відповідач ОСОБА_2 вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, інтересами, матеріально не допомагає, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку. Аліменти на утримання малолітнього сина не сплачує.
Відповідно до довідки від 14.07.2017 р. № Д/14, вбачається, що позивач не отримувала аліменти за період з 19.04.2011 р. по 14.07.2017 р., згідно виконавчого листа №2-3311/2011 від 26.05.2017 р., виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2011 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).
Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам від 19.07.2017 р., заборгованість станом на 31.06.2017 р. становить 115111, 25 грн. (а.с.9-10).
Судом встановлено, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини.
Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, надано висновок № 9397/41/3/103 від 30.10.2017 р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол засідання Комісії №13 від 18.10.2017 р.), у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини.
Зокрема, з Висновку вбачається, що малолітній ОСОБА_3 був присутній на засіданні Комісії, підтримав заяву матері та підтвердив, що батько тривалий час не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи батьком малолітнього ОСОБА_3, свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина. Ухилення його від виконання батьківських обов'язків полягає у свідомому самоусуненні відповідача від виховання дитини, піклування про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку його природних здібностей та готування його до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв'язку, вважає за можливе позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітнього сина.
Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що малолітня дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв'язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім"я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе .
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, сплачений нею судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. ст. 12, 81,141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: