Справа № 289/465/18
Номер провадження 2-о/289/52/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Радомишльський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області про встановлення факту народження дитини,-

ВСТАНОВИВ:

07.03.2018 року заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, зазначивши, що вона є бабусею ОСОБА_2, яка народилась 14.02.2018 у м. Донецьк. Пологи відбулися у Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства. Про народження дитини у вказаній медичній установі дочці заявниці було видане медичне свідоцтво про народження від 16.02.2018 № 311, до того ж 20.02.2018 Київським відділом запису актів цивільного стану м. Донецьк Державної ОСОБА_3 Міністерства Юстиції ДНР було проведено реєстрацію народження ОСОБА_2 14.02.2018 у м. Донецьк.

Заявник звернулась до відповідних органів реєстрації задля реєстрації народження дитини, але, в звязку з тим, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, для здійснення реєстрації народження дитини, відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», їй було відмовлено у проведенні реєстрації народження дитини, тому заявниця вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення даного факту.

Заявниця у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи Радомишльського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи, що розгляд вказаної справи, відповідно до ст. 317 ЦПК України, відбувається невідкладно, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Підставою для встановлення факту народження є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження громадянина в певний час і за певних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 народилась 06.07.1967 у м. Радомишль Житомирської області, зареєстрованим місцем проживання останньої є: АДРЕСА_1..

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_4.

25.06.2016 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 25.06.2016 серії І-ТП № 135106.

Відповідно до копії Медичного свідоцтва про народження від 16.02.2018 № 311, 14.02.2018 у м. Донецьк у ОСОБА_4 народилась дитина жіночої статі. Пологи відбулися у Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Як вбачається із заяви, заявниця звернулась до відповідних органів реєстрації задля реєстрації народження ОСОБА_2, але, в звязку з тим, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, для здійснення реєстрації народження дитини, відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», їй було відмовлено у проведенні реєстрації народження дитини.

Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З огляду на наведене, суд приймає до уваги медичне свідоцтво про народження від 16.02.2018 № 311, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідно до яких ОСОБА_2 народилась 14.02.2018 року в м. Донецьк, та визнає вказану в цих документах інформацію в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту народження дитини.

Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати свідоцтво про народження ОСОБА_2, виданого державним органом України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 258-273, 315-319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Радомишльський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження 14.02.2018 у м. Донецьк, у громадянки України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитини жіночої статі дочки ОСОБА_2.

У актовий запис про народження ОСОБА_2 внести наступні відомості:

- прізвище дитини ОСОБА_2;

- імя дитини ОСОБА_2;

- по батькові дитини Олексіївна;

- дата народження дитини 14.02.2018;

- місце народження дитини м. Донецьк;

- матірю дитини записати: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2;

- батьком дитини записати: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4;

- підстава запису відомостей про батька: актовий запис про шлюб від 25.06.2016 № 56, складений Радомишльським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області.

Рішення суду, відповідно до ст.ст. 317, 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню, оскарження цього рішення не зупиняє його виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)