Справа № 147/1042/17
Провадження № 2/147/95/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2018 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, стягнення заборгованості і неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, стягнення заборгованості і неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 16.11.2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: 16.05.2003 року народився син ОСОБА_3, 28.10.2008 року народився син ОСОБА_4. Діти знаходяться на утриманні позивача. Відділом державної виконавчої служби у Тростянецькому районі, постановою від 15.01.2013 року № 36000905 відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів в розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Діти стають старшими, а тому й зростають потреби повноцінного матеріального забезпечення дітей придбання взуття та одягу, засобів гігієни, навчальних посібників. Молодший син ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, у звязку з цим потребує лікування, особливого піклування та догляду. Проте відповідач навіть не запитує про його здоровя і витрачає кошти на власні потреби. В той час, як має заборгованість по виплаті коштів дітям, він укладає Договір довгострокового страхування з щорічним розміром страхової премії 4346 грн. та Договір страхування життя з щорічним розміром страхової премії 654 грн., що підтверджує платоспроможність відповідача. Згідно медичних показів, дитині з 2014 року прописаний довготривалий прийом препарату, вартість якого складає більше 500 грн. за одну упаковку, якої вистачає на 1 місяць. Позивач сама змушена знаходити кошти на лікування, регулярне відвідування лікарні та спеціалізованого центру реабілітації. Можливості влаштуватися на роботу, щоб мати додатковий дохід ОСОБА_1 не має можливості, оскільки дитина завжди має бути під її наглядом, як в школі, так і поза її межами. Відповідач має постійну роботу та стабільний заробіток, є здоровим, працездатним і має можливість сплачувати аліменти, тому позивач просила суд про збільшення розміру аліментів із розміру 500 грн. на 1500 грн. на кожну дитину. Та у звязку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів і виплачував їх невчасно та не в повному обсязі просила стягнути заборгованість зі спати аліментів у розмірі 12795 грн. та 3925 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнач частково, а саме у розмірі 1000 гривень на кожну дитину, оскільки дитина хворіє і потребує лікування. Окрім того пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла тоді, коли важко захворів його батько, змоги платили в повному обсязі і вчасно не було. Суму заборгованості визнав частково, оскільки дітям купував певні речі.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано, що підтверджується рішенням про розірвання шлюбу від 04.01.2013 року (а.с.9).

Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.5,6).

Згідно довідки № 1199 від 11.10.2017 року, виданої виконкомом Летківської сільської ради, на утриманні ОСОБА_1 знаходяться діти: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7).

Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.11.2012 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно до повноліття дітей (а.с.8).

На підставі вище вказаного рішення суду про стягнення аліментів, 25.12.2012 року Тростянецьким районним судом Вінницької області видано виконавчий лист №225/1613/12 та Тростянецьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом з дитинства, діагноз F84.0, потребує нагляду дитячого психіатра по місцю проживання та лікування, що підтверджується випискою з історії хвороби №7291, індивідуальною програмою реабілітації дитини, медичним заключенням №42 від 29.12.2014 року (а.с.14-18).

Згідно витягу з протоколу засідання ПМПК від № 35-18к/303 від 23.08.2016 року та 346-19к/438 від 17.10.2017 року ОСОБА_6 рекомендоване інклюзивне навчання за програмою для РВД, корекційно-розвиткова робота з практичним психологом та корекційним педагогом, логопедом (а.с.19).

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 неналежно виконував рішення суду від 15.11.2012 року..

Згідно розрахунку від 03.10.2017 року №8494, складеного старшим державним виконавцем ВДВС, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 01.10.2017 року становить 12795,00 грн. (а.с.12).

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що в даний час у відповідача працює неофіційно, стабільно отримує дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей.

Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо.

Як встановлено, на підставі рішення Тростянецького районного суду від 15.11.2012 року аліменти із відповідача стягуються в твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 грн. на кожну дитину.

Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік» за пoданням Міністерства фінансів.

Так, даним Законом встановлено такі прожиткові мінімуми для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Суд також приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, враховуючи встановлені зміни в законодавстві в частині мінімального розміру аліментів, обставини справи щодо матеріального стану позивача і відповідача, рівності обовязку обох батьків утримувати дітей, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей з 500,00 грн. до 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення старшим сином повноліття.

Даний розмір аліментів буде забезпечувати у максимально можливій мірі здоровий розвиток дітей.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст.194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (а не про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому Законом ( ч.2-3, ч. 4 ,9 ст. 71 Закону).

Діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст. 187 СК України.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості по аліментах, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України).

Оскільки заборгованість по аліментам виникла при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів та повинна стягуватися державним виконавцем в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», наявність заборгованості не потребує ухвалення судом рішення про її стягнення.

Вимога позову про стягнення заборгованості вже нарахованих до стягнення аліментів фактично є вимогою про подвійне стягнення існуючої заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене можна дійти висновку, що заборгованість по сплаті аліментів повинна стягуватись в межах того ж виконавчого провадження, яке було відкрито в порядку виконання рішення Тростянецького районного суду Вінницької області і для її стягнення додаткового судового рішення не потребується. В разі, якщо позивач вважає недостатнім контроль державного виконавця за стягненням з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, вона вправі оскаржити його дії чи бездіяльність у порядку, визначеному ст.ст. 447, 448 ЦПК України. Тобто, заявляючи такі вимоги, позивач обрала невірний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за аліментами в сумі 12795 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ст.196 СК України позивач має право на стягнення із відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

При вирішенні питання про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, розрахунок неустойки (пені) здійснюється шляхом множення суми заборгованості за один місяць на один відсоток та на кількість днів відповідного місяця поточного року 500 (тверда грошова сума аліментів) Х 1 % Х 30 (31) (кількість днів відповідного місяця).

За такими правилами здійснивши помісячний розрахунок пені, яка підлягає стягненню із відповідача за прострочення аліментів на утримання дітей за рішенням суду згідно із розрахунком заборгованості, встановлено, що розмір неустойки (пені) за прострочення аліментів на утримання дитини за: грудень 2012 року, січень-липень 2015 року, листопад 2015 року, січень-вересень 2016 року та січень 2017 року складає 3925 гривень.

Оскільки суду не надано жодного достовірного доказу про відсутність доходів, наявність утриманців, стан здоровя, чи не працездатність відповідача, а тому суд не має підстав для зменшення розміру неустойки, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням наведеного суд має підстави для задоволення позовних вимог у цій частині

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 182-183, 192, 194, 195 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10, 81, 133, 141, 259, 263-265, 273, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.11.2012 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 1000,00 (одна тисяча) грн. на кожну дитину, що підлягають індексації, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення старшим сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 3925 (три тисячі девятсот двадцять пять) грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Відкликати виконавчий лист №225/1913/12 за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.11.2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 16.03.2018 року.

Суддя: