Справа №1412/3222/12 13.03.2018
Провадження №22-ц/784/403/18
Провадження №22ц-784/403/18
Постанова

Іменем України

13 березня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю:

- представника боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва постановлену 07 вересня 2017 року суддею цього ж суду Кузьменком В.В., у справі № 1412/3222/12, за поданням головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року державний виконавець Заводського відділу ДВС звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Заявник вказував, що на виконанні Заводського відділу ДВС перебуває виконавче провадження № 36659253 відкрите 25 лютого 2013 року з виконання виконавчого листа № 2/1412/3362/2011 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 01 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 25 920 грн.

Посилаючись на невиконання боржником рішення суду, державний виконавець просив обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2017 року подання відділу ДВС задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва.

Із вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Зокрема, ОСОБА_2 посилався на те, що суд не перевірив наявності факту ухилення його від виконання покладених на нього обов'язків.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця та обмежуючи боржника ОСОБА_2 у виїзді за кордон України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, який є боржником у виконавчому провадженні, у добровільному порядку не погасив борг, у нього відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, а тому необхідно вжити заходів до тимчасового обмеження його виїзду за кордон.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

За змістом ст. 441 ЦПК України, чинного на час перегляду справи в апеляційному порядку, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377- 1 ЦПК України, який був чинний на час прийняття оскаржуваного судового рішення, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу.

Пунктом 19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає лише у випадку доведення факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 441 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", п. 19 ч.2 ст. 18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" саме старший державний виконавець зобов'язаний довести умисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2012 року , яке набрало законної сили стягнуто 25096 грн. 01 коп. боргу.

01 лютого 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва на виконання зазначеного рішення був виданий виконавчий лист (а.с. 4-5).

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 25 лютого 2013 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрите виконавче провадження, а боржнику запропоновано в строк до 04 березня 2013 року виконати судове рішення в добровільному порядку (а.с.91).

Боржнику було відомо про наявність стосовно нього даного відкритого виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із поданням державний виконавець не зазначив конкретних фактів та доказів, які б підтверджували, що боржник ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням.

В обгрунтування подання надано суду акт державного виконавця від 19 квітня 2017 року в якому зазначено, що боржник на виклик 19 квітня 2017 року до ВДВС не з'явився.

Однак вказаний акт не є доказом свідомого ухилення боржника від виконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, оскільки в справі не містяться відомості повідомлення боржника та обізнаність останнього про необхідність явки до державного виконавця.

В акті складеного державним виконавцем 22 серпня 2017 року, зазначено про відсутність боржника за адресою його проживання.

Водночас, вказаний акт не містить ані відомостей щодо часу його складання, ані інших відомостей які теж свідчили б про ухилення від виконання зобов'язань.

Натомість, як пояснив представник боржника в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 частково виконує судове рішення шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок, відкритий органом державної виконавчої служби.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що державним виконавцем починаючи з 2013 року були виконані всі необхідні процесуальні дії, передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання судового рішення.

Оскільки належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_2 має намір ухилятись або ухиляється від виконання судового рішення, в тому числі і шляхом залишення території України, суду не надано, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення подання.

З огляду на наведе, оскаржувана ухвала відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді :

_________________

Повний текст судового рішення виготовлено 14.03.2018 р.