Справа №639/1383/18
Провадження №2/639/1046/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Жовтневий районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2018 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова із заявою про винесення додаткового рішення. Відповідач перекваліфікував її звичайну заяву в позовну і вимагав виправити недоліки цієї заяви. Позивач повторно подала заяву с повторними розясненнями і вимогами, на що відповідач направив на її адресу ту саму ухвалу, яка і була винесена у перший раз, з вимогою про виправлення недоліків її заяви.

Позивач вважає, що вказані дії відповідача порушують її права, і є за своєю суттю службовою недбалістю. Вказаними діями їй було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви вважає, що у відкритті провадження по даній цивільній справі слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду, заподіяну їй процесуальними діями судді Київського районного суду м. Харкова Сенаторовим В.М., а саме винесенням ухвали в якій він вимагав виправити недоліки її заяви.

Отже, позовні вимоги позивача безпосередньо повязані з процесуальною дією судді Сенаторова В.М. при розгляді конкретної справи.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.10 своєї постанови від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийняття позовів та заяв з таким предметом.

Крім цього, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, п.п.1, 7 і 9 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді, при розгляді ними цивільних, господарських кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Вказані роз'яснення повністю узгоджуються з положеннями ст.ст.62, 126, 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку, як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні та підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, оскарження дій суду (судді), що пов'язані з ухваленням рішення у справі або постановленням ухвали можливе лише в порядку, визначеному процесуальним законом. Оскарження таких дій шляхом подання скарги чи позовної заяви до іншого суду першої інстанції є неприпустимим, оскільки суперечить принципу незалежності суддів та недопущення впливу на них, закріпленого ст.126 Конституції України.

Крім того, ч.5 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Тому, суд або суддя як особа, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі, за винятком вищезазначених обставин та випадків, коли суддя виступає в якості будь-якої особи по справах, що не пов'язані із здійснення ним правосуддя.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Таким чином, у відкритті провадження у такій справі до судді щодо відшкодування витрат , слід відмовити на підставі пункту 1 ч. 1 статті 186 ЦПК України, оскільки вказана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186, 260, 261 ЦПК України, ст.ст.62, 126, 129 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 21.03.2018 року.

Суддя В.В.Труханович