Справа № 343/822/17
Провадження № 22-ц/779/123/2018
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Фединяк В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Оболонської сільської ради Долинського району, третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування рішень сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду у складі судді Лицура І.М. від 03 листопада 2017 року, ухвалене в м. Долина, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та Оболонської сільської ради Долинського району, третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування рішень сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він із відповідачем є суміжними землекористувачами.

Рішенням Оболонської сільської ради від 03 серпня 2012 року ОСОБА_2 затверджено уточнену площу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,01524 га. по АДРЕСА_1 в с.Оболоня. Після чого, відповідач оформив технічну документацію та право власності на земельну ділянку. Однак при визначенні площі, відповідач неправильно вказав спеціалісту межі суміжних ділянок, внаслідок чого, в позивача захоплено частину земельної ділянки.

Посилаючись на те, що у 2014 році відповідачу було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1524 га. з частиною самовільно захопленої його земельної ділянки площею 0,0047 га., просив скасувати рішення Оболонської сільської ради №259-10/2012 від 03 серпня 2012 року, № 326-11/2012 від 29 грудня 2012 року та №452-15/2014 від 05 лютого 2014 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) видане на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Долинського районного суду від 03 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в 2014 році відповідач, виготовляючи свідоцтво про право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, разом із землевпорядником Оболонської сільської ради при замірюванні ділянки відповідача, з метою приватизації, вказали неправильні її розміри, показавши точки нібито існуючої межі за огорожею на його земельній ділянці, у зв'язку з чим відповідачу було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1524 га, з частиною самовільно захопленої земельної ділянки, яка належить йому площею 0,0047 га.

Вказує, що факт захоплення частини земельної ділянки, якою він користувався та яка належить йому, підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який зазначив, що він особисто був присутнім під час проведення обмірів земельної ділянки відповідача, однак межові знаки встановлювалися вже після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та після одержання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на земельну ділянку, площею 0,1524 га.

Крім того, в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 відсутні будь-які його підписи, які б вказували на те, що він погоджується з обмірами земельної ділянки відповідача.

Вважає, що приватним підприємством «Геокапітал» було допущено порушення земельного законодавства, оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться під час виготовлення технічної документації, а не після.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідно до п. 8 розд. XII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представник відповідача скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Представник Оболонської сільської ради та Головного управління Держземагенства в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи належне повідомлення відповідача та третьої особи про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів порушення оскаржуваними рішеннями сільської ради прав позивача чи не відповідності їх вимогам закону, а також факту самовільного захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивача, останнім не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами.

Як вбачається з архівного витягу № 618-К-72 від 15 травня 2009 року із рішення ХІХ сесії ХХІ скликання Оболонської сільської ради від 10 червня 1994 року (а.с. 11), позивачу ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,74 га, в тому числі по ділянках НОМЕР_1 - площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку, НОМЕР_2 - площею 0,34 га нижче хати та НОМЕР_3 - площею 0,19 га в урочищі «Довгий міст».

Згідно архівного витягу №85/04-02/М-7 від 20 травня 2016 року із рішення Оболонської сільської ради від 24 грудня 1993 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, в тому числі по ділянках: НОМЕР_1 - площею 0,18 га, НОМЕР_2 - площею 0,30 га та НОМЕР_3 - площею 0,12 га.

Рішенням Оболонської сільської ради №906-18/2009 від 30 вересня 2009 року внесено зміни у рішення Оболонської сільської ради від 10 червня 1994 року в частині визначення площі і цільового призначення земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня площею 0,3634 га по АДРЕСА_1 та площею 0,1900 га в урочищі «Довгий міст».

Рішенням Оболонської сільської ради № 911-18/2009 від 30 вересня 2009 року внесено зміни у рішення Оболонської сільської ради від 26 листопада 1993 року в частині визначення площі і цільового призначення земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1800 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня площею 0,3385 га в урочищі «Довгий міст» та площею 0,1200 га по АДРЕСА_1.

Згідно витягу з рішення Оболонської сільської ради від 03 серпня 2012 року № 259-10/2012 «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок», затверджено уточнену площу земельної ділянки ОСОБА_2, а саме площею 0,1524 га по АДРЕСА_1 в с. Оболоня для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Оболонської сільської ради №326-11/2012 від 29 грудня 2012 року затверджено акт, складений комісією з питань земельних відносин від 29 листопада 2012 року про те, що ОСОБА_1 безпідставно не погоджує меж земельних ділянок суміжним землекористувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, так як площа наданої йому земельної ділянки згідно інвентаризації станом на 1993 рік становила 0,2100 га, а після контрольних обмірів становить 0,2125 га.

Рішенням Оболонської сільської ради № 452-15/2014 від 05 лютого 2014 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та передано йому у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1524 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 травня 2014 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1524 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.

Таким чином, позивачем на підставі рішення органу місцевого самоврядування не було оформлено право власності на земельні ділянки та зазначені земельні ділянки перебували у його користуванні.

Натомість, відповідач таким правом скористався та оформив відповідне свідоцтво.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 просив захистити його право виходячи з того, що відповідач при оформленні технічної документації неправильно вказав межу між земельними ділянками його та сусіда, що вплинуло на розмір і фактично захоплено таким чином частину його земельної ділянки площею 0,0047 га.

На підтвердження своїх вимог апелянт посилався на порушення при оформленні технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2, факт винесення меж в натурі вже після оформлення технічної документації та покази свідка ОСОБА_3, який здійснював обміри відповідачу та склав схему з якої , на думку апелянта, видно накладення.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо недоведеності позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений статтею 118 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 153 даного кодексу передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зокрема, до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Тобто відповідно до вимог наведених норм, позивач зобов'язаний довести, в чому полягають неправомірні дії відповідача та яким чином порушуються його права.

Доводячи зазначений факт, апелянт посилався на самовільне захоплення відповідачем 0,0047 га. земельної ділянки, проте належних та допустимих доказів, які такий факт підтверджують не представив.

Посилання апелянта на те, що згідно схеми земельних ділянок в АДРЕСА_1 (а.с. 18) його земельна ділянка має площу 0,2067 га. та є меншою за ту ділянку, яку йому було передано сільською радою через виділення більше відповідачу, на увагу не заслуговують, оскільки, як вбачається із цієї ж схеми, земельна ділянка ОСОБА_2 має площу 0,1524 га. (0,1853га.) та відповідає рішенням Оболонської сільської ради.

При цьому, сторона не спростувала ту обставину, що рішенням сесії Оболонської сільської ради від 29 грудня 2012 року (а.с.71) затверджено акт комісії з питань земельних відносин від 29 листопада 2012 року про те, що ОСОБА_1 безпідставно не погоджує межі земельних ділянок суміжним землекористувачам зокрема, ОСОБА_2, так як площа земельної ділянки ОСОБА_1 згідно матеріалів інвентаризації станом на 1993 рік становила 0,2100 га., а після контрольних обмірів становить на даний час 0,2125га.

Тобто факт зменшення його земельної ділянки за рахунок збільшення площі у відповідача при приватизації сторона не довела належними доказами і такі ґрунтуються лише на припущеннях.

Крім того, згідно даної схеми певна площа, як площа накладення не визначена, тому не може слугувати належним доказом факту захоплення.

При роз'ясненні судом стороні в порядку п.3 ч.5 ст.12 ЦПК можливості реалізації права на доведення таких обставин та наслідки не вчинення такої дії, сторона таким правом не скористалася.

Посилання апелянта на покази свідка ОСОБА_3 до уваги братися не можуть, оскільки з огляду на предмет спору не є допустимим доказом при встановленні спірних обставин.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

Зокрема, доводи про порушення при оформленні технічної документації відповідачем самі по собі не можуть бути безпосередньою підставою для скасування рішень сільської ради та свідоцтва про право власності без доведення позивачем факту порушеного права.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його прав на користування земельною ділянкою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2018 року.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта