Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 1522/6337/12

провадження № 61-8830св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Український державний науково-виробничий інститут зйомок міст та геоінформатики імені А. В. Шаха, Одеське відділення Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики імені А. В. Шаха,

третя особа - виробничо-комерційна фірма у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Битрадіотехніка»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2016 року у складі судді: Нікітіної С. Й. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 жовтня 2016 року у складі суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 1522/6337/12.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 1522/6337/12 передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання акта від 12 грудня 2011 року обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 недійсним. Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2011 року Одеським відділенням Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики ім. А. В. Шаха «Укргеоінформ», за заявою виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Битрадіотехніка» (далі - ВКФ «Битрадіотехніка» у формі ТОВ), складено акт обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, в якому вказано, що на вищезазначеній земельній ділянці розташований металевий контейнер розмірами 6х4 м, який використовується позивачем в якості гаражу, хоча ОСОБА_4, не є ані власником, ані користувачем цього металевого контейнеру. Окрім того, цей акт складений без укладання будь-якого договору між Одеським відділенням Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики ім. А. В. Шаха «Укргеоінформ» та ВКФ «Битрадіотехніка» в формі ТОВ, що свідчить про незаконність здійснення відповідачем обстеження земельної ділянки. Також в самому акті не вказано мету обстеження земельної ділянки, власника обстежувальної земельної ділянки, чим порушені права позивача, передбачені Законом України «Про інформацію».

З урахуванням уточнення позовних вимог просив:

визнати незаконними дії Одеського відділення Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики ім. А. В. Шаха «Укргеоінформ» щодо: складання акта від 12 грудня 2011 року без укладення відповідного договору з замовником (ВКФ « Битрадіотехніка» у формі ТОВ), внесення до акта від 12 грудня 2011 року інформації про те, що «земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні ВКФ «Битрадіотехніка» в формі ТОВ» без достатніх підстав, визначення у складеному акті від 12 грудня 2011 року, ОСОБА_4, користувачем металевого контейнера розмірами 6х4 м, який знаходиться на обстежуваній земельній ділянці; визначення ОСОБА_4 в «Абрисі та описі меж за адресою: АДРЕСА_1, який являється невід'ємним додатком до складеного акта від 12 грудня 2011 року, власником зазначеного контейнера; внесення до складеного акта від 12 грудня 2011 року інформації на підставі документально непідтверджених пояснень осіб, які не мають ніякого відношення до складання даного акта;

визнати незаконною бездіяльність Одеського відділення Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики імені А. В. Шаха «Укргеоінформ» щодо: невказання в складеному акті від 12 грудня 2011 року мети обстеження земельної ділянки; власника обстежуваної земельної ділянки;

визнати недійсним акт обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, складений 12 грудня 2011 року;

стягнути з Одеського відділення Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики ім. А. В. Шаха «Укргеоінформ», на користь ОСОБА_6 відшкодування понесених судових витрат у загальній сумі 4 490 грн 80 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішення суди зробили висновок, що позивач під час розгляду справи на підтвердження доводів позовних вимог не довів про неправомірні дії відповідача щодо складання оскарженого акту і не були виявлені порушення його права на свободу інформації з боку Одеського відділення Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міст та геоінформатики ім. А. В. Шаха «Укргеоінформ» при складанні оспорюваного акту. Також не доведено позивачем, що третя особа - ВКФ «Битрадіотехніка» в формі ТОВ не є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, оскільки рішенням виконавчого комітету ОМР за № 272 від 18 квітня 1968 року ВКФ «Битрадіотехніка» була виділена земельна площею 0,32 га під будівництво (а.с. 130 т 1), а в подальшому на виділеній земельної ділянці ВКФ «Битрадіотехніка» в формі ТОВ побудувала нежитлові споруди, отримавши свідоцтво про право власності та залишилась користувачем цієї земельної ділянки

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилались на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судами не враховано, що ОСОБА_4 звертався із позовом про розповсюдження, шляхом зазначення в оскарженому акті, неправдивої інформації щодо того, що він є користувачем (власником) металевого контейнеру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У лютому 2016 року Український державний науково-виробничий інститут зйомок міст та геоінформатики імені А. В. Шаха подав заперечення на касаційну скаргу і вказує на те, що рішення судів є законними і обґрунтованими, та підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що ВКФ «Битрадіотехніка» в формі ТОВ є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачем використовувалась відкрита інформація про належність металевого контейнеру позивачу.

Відповідно до статті 60 ЦПК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача щодо складання акту обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В.І. Журавель