Номер провадження: 22-ц/785/521/18
Номер справи місцевого суду: 523/6110/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси - Магльованої Лариси Арамісівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року по справі за позовом Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Центр зайнятості Суворовського району м. Одеси звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 2 березня 2009 року ОСОБА_3 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю згідно з пп. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності строком 360 календарних днів. З 29 березня 2010 року відповідач знятий з обліку в зв'язку з невідвідуванням безробітним Центру зайнятості 30 і більше календарних днів, виплату допомоги по безробіттю припинено, персональну справу закрито. Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 10 вересня 2010 року за період перебування відповідача на обліку в якості безробітного з 23 лютого 2009 року до 23 березня 2010 року, ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа - підприємець в період з 7 квітня 2006 року до 17 березня 2009 року, внаслідок чого обманним шляхом отримав допомогу по безробіттю в розмірі 16 163 грн 59 коп. Ураховуючи викладене, Центр зайнятості Суворовського району м. Одеси просив суд стягнути з відповідача на його користь 16 163 грн 59 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2016 року в задоволенні позову Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, 19.10.2016 року, представник Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси - Магльована Л. А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. У апеляційній скарзі посилається на те, що судом невірно встановлені обставини справи, відповідач самостійно подав заяву, в якій зазначив, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, по встаноленні таких обставин відмовився добровільно повернути кошти, про такі обставини позивачу стало відомо вже після зняття з обліку відповідача.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 3 березня 2009 року ОСОБА_3 подав заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Наказами Центру зайнятості Суворовського району м.Одеси від 2 березня 2009 року ОСОБА_3 надано статус безробітного, від 2 березня 2009 року відповідачу призначено допомогу по безробіттю на період з 2 березня 2009 року по 24 лютого 2010 року, від 2 березня 2009 року - скорочено виплату допомоги по безробіттю на період з 3 березня 2009 року до 30 травня 2009 року, від 1 червня 2009 року - розпочато виплату допомоги по безробіттю з 31 травня 2009 року , від 25 лютого 2010 року - припинено виплату допомоги по безробіттю з 25 лютого 2010 року, від 30 березня 2010 року ОСОБА_3 знято з обліку з 29 березня 2010 року.

Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 10 вересня 2010 року за період перебування відповідача на обліку в якості безробітного з 23 лютого 2009 року до 23 березня, ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа - підприємець в період з 7 квітня 2006 року до 17 березня 2009 року , внаслідок чого обманним шляхом отримав допомогу по безробіттю в розмірі 16163,59 грн.

Наказом Центру зайнятості Суворовського району м.Одеси від 10 вересня 2010 року зобов'язано ОСОБА_3 повернути кошти, які були виплачені як допомога по безробіттю, проте добровільним ним кошти не повернуті.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, хоча і був зареєстрованим, але фактично підприємницьку діяльність не здійснював, розслідування страхового випадку мало місце після зняття його з обліку, з актом він не був ознайомлений, наказ про стягнення коштів доведений до відома не був.

Разом із тим погодитися з таким висновком не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.8ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, та не врахував, що на день звернення до Центру зайнятості Суворовського району м.Одеси, тобто 2 березня 2009 року, ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа - підприємець, оскільки державна реєстрація не була скасована, тому відносився до категорії зайнятого населення та не міг вважатися безробітним.

При цьому ОСОБА_3 особисто підписав заяву та зазначив, що не має заробітку та інших, передбачених законом доходів, не зареєстрований як фізична особа - підприємець, не повідомив співробітників центру зайнятості про обставини, які впливають на виплату допомоги по безробіттю й отримував таку допомогу.

Таким чином, в основу поняття статусу фізичної особи - підприємця покладений факт відповідної реєстрації, а не отримання доходу фактично.

Принаймні з часу виникнення спору в 2010 році, відповідачу відомо про необхідність повернення коштів в добровільному порядку, проте вимога не виконана.

Згідно з п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

У ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, питання повернення безпідставно виплачених коштів врегульовано нормами, які не містять обмежень щодо часу з'ясування обставин, які є підставою для стягнення, тому суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з зазначених ним підстав.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги є обгрунтованими.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ч.4ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається зі справи, обставини повідомлення недостовірних відомостей стали відомі позивачу в вересні 2010 року, про що складений акт про розслідування.

Із цим позовом Центр зайнятості Суворовського району м.Одеси звернувся до суду в травні 2016 року (а.с.2), відповідач в суді першої інстанції подав заяву про сплив строку позовної давності (а.с.40), тому строк позовної давності сплинув, і у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Враховуючи те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, однак з інших правових підстав, то рішення суду підлягає зміні в частині обґрунтування мотивів у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу предста вника Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси - Магльованої Лариси Арамісівни задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову, в решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови суду.

Головуючий:

Судді: