АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» березня 2018 року

м. Харків

справа № 642/3110/17-ц

провадження 22ц/790/1525/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - Харківська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року в складі судді Пашнєва В.Г.,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Харківська міська рада про знесення самочинно збудованого об'єкта, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил об'єкта будівництва «Гаражі біля житлового будинку по АДРЕСА_1», що належить ОСОБА_1, про що складено акт перевірки № 76-А від 23 травня 2016 року.

Зазначила, що проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 виконуються будівельні роботи з влаштування фундаменту та виконано мурування зовнішніх стін з піноблоку на висоту орієнтовно до 1,5 м. Припустиме призначення будівлі - гаражні бокси на 12 воріт. На момент проведення перевірки не представлено документу, що надає право на виконання будівельних робіт, містобудівну документацію та затверджений у встановленому порядку проект, документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України інформація по об'єкту «Гаражі біля житлового будинку по АДРЕСА_1» відсутня.

Вказала, що на підставі виявлених правопорушень у сфері містобудівної діяльності, посадовою особою органів державного архітектурно-будівельного контролю складено протокол про адміністративне правопорушення від 23 травня 2016 року на ОСОБА_1, примірник якого ним отримано.

Також, ОСОБА_1 видано приписи № 76/2-Пр від 23 травня 2016 року про негайне зупинення проведення будівельних робіт та № 76/1-Пр від 23 травня 2016 року про усунення допущених порушень у термін до 23 травня 2017 року.

Вказала, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю прийнято постанову № 76-П від 27 травня 2016 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн., яку ОСОБА_1 не оскаржував та сплатив відповідний штраф, тобто ОСОБА_1 визнав скоєне правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Зазначила, що з метою перевірки виконання вимог приписів № 76/2-Пр від 23 травня 2016 року про негайне зупинення проведення будівельних робіт та 76/1-Пр від 23 травня 2016 року про усунення допущених порушень у термін до 23 травня 2017 року, інспекцією проведено позапланову перевірку та складено акти № 126-А від 09 червня 2016 року та № 510-А від 09 червня 2017 року. В ході перевірки встановлено, що після отримання припису на об'єкті були виконані будівельні роботи з влаштування внутрішніх та зовнішніх стін з пеноблоку та частково з керамічної цегли на висоту приблизно до 2,0 м. Станом на 09 червня 2017 року в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України відсутня інформація щодо об'єктів по АДРЕСА_1.

Вказала, що станом на 09 червня 2017 року до інспекції інформація про виконання припису № 76/1-Пр від 23 травня 2016 року не надходила, тобто ОСОБА_1 не виконав вимогу припису та продовжив будівельні роботи.

Зазначила, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій розташований самочинно побудований об'єкт, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради і розпоряджатися цією земельної ділянкою має право лише територіальна громада м. Харкова.

Вказала, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, яка належить територіальної громади м. Харкова, та своїми діями порушує право Харківської міської ради на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Вважала, що Інспекцією зі своєї сторони вжито всіх необхідних заходів реагування в межах компетенції, а відповідач, у свою чергу, у встановлений строк добровільно не виконав вимоги, встановлені у приписі, а саме не усунув допущені порушення у встановлений термін та свідомо ухиляється від їх усунення. Єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів Інспекції є знесення самочинного будівництва.

Просила зобов'язати ОСОБА_1 знести за власний рахунок самовільно побудований об'єкт будівництва - будівлю прямокутної форми, розміром 21,00х14,00 м (гаражні бокси на 12 воріт), розташовану на відстані 8,00 метрів від житлового будинку № АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року позовні вимоги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - задоволено, зобов'язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок самовільно побудований об'єкт будівництва будівлю прямокутної форми, розміром 21,00х14,00 м. (гаражні бокси на 12 воріт), розташовану на відстані 8,00 метрів від житлового будинку № АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2018 року справу направлено до суду першої інстанції для усунення недоліків у вступній та резолютивній частині судового рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року виправлено описку у вступній та резолютивній частині судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду як суб'єкт владних повноважень та не перевірив, що відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому КАС України; що не доведено, що саме він здійснив самочинне будівництво спірної будівлі; що свідок ОСОБА_2 пояснив, що будівництвом займається інша особа, а не він; що підтвердженням того факту, що будівництво спірної будівлі здійснюється не ним є звернення Голови адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради ОСОБА_3; що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог особи, яка не є власником земельної ділянки, на якій зведено об'єкт нерухомості, суд першої інстанції не встановив, яким чином порушуються права позивача; що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи щодо реагування; що оскільки він є неналежним відповідачем по справі, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову.

У відзиві позивача на апеляційну скаргу зазначено, що вона вважає рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився. Матеріали справи містять відомості про його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою залишено без задоволення за відсутності доказів.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону та обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил позивач має право звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2016 року головними спеціалістами сектору інспекційної роботи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі наказу № 1 від 11 квітня 2016 року та колективного звернення мешканців житлового будинку по АДРЕСА_1 провели позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1 при будівництві гаражів біля житлового будинку по АДРЕСА_1.

За результатами позапланової перевірки складено акт № 76-А від 23 травня 2016 року перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким встановлено, що за вищевказаною адресою виконані будівельні роботи з влаштування фундаменту та виконано мурування зовнішніх стін з піноблоку на висоту орієнтовно до 1,5 м. Припустиме призначення будівлі - гаражні бокси на 12 воріт. Будівля має прямокутну форму розміром 21,00х14,00 м. Будівля розташована на відстані 8,00 м від житлового будинку по АДРЕСА_1. Під час виїзду будівельні роботи не виконувались, будівельний майданчик не огороджено. Зі слів ОСОБА_1 будівельні роботи виконуються ним самостійно господарським способом. На момент перевірки не представлено документ, що надає право на виконання будівельних робіт, містобудівну документацію та затверджений у встановленому порядку проект, документ, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, чим порушено пункт 2 частини 1 статті 34, частину 1 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абзац 3 пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466. Копію цього акту отримано ОСОБА_1 23 травня 2016 року.

23 травня 2016 року ОСОБА_1 видано припис № 76/1-Пр про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, в якому зазначено про усунення допущеного порушення - приведення об'єкту у відповідність до законодавства у термін до 23 травня 2017 року.

23 травня 2016 року ОСОБА_1 видано припис № 76/2-Пр про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт, в якому зазначено про негайне зупинення проведення будівельних робіт, а також зазначено особливі умови, а саме відновлення будівельних робіт допускається тільки після виконання у повному обсязі вимог припису № 76/1-Пр від 23 травня 2016 року та перевірки виконання вимог припису Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

За фактом правопорушення складено протокол про адміністративне правопорушення від 23 травня 2016 року, в якому ОСОБА_1 зазначив, що він зобов'язується узаконити будівництво відповідно до чинного законодавства. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав 23 травня 2016 року, про що свідчить його підпис.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 23 травня 2016 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю винесено постанову № 76-П від 27 травня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 96 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_6 09 червня 2016 року на підставі наказу Інспекції № 1 від 11 квітня 2016 року, припису від 23 травня 2016 року № 76/2-Пр, направлення для проведення позапланової перевірки № 126-н від 30 травня 2016 року та № 161 від 08 червня 2016 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. За результатами перевірки встановлено, що згідно Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України інформація щодо вищевказаного об'єкта відсутня. Під час перевірки встановлено, що після отримання припису № 76/2-Пр від 23 травня 2016 року на об'єкті виконано будівельні роботи з влаштування внутрішніх та зовнішніх стін з піноблоку та частково з керамічної цегли на висоту приблизно до 2,0 м.

Головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_7 09 червня 2017 року на підставі наказу Інспекції № 1 від 11 квітня 2016 року, припису № 76/1-Пр від 23 травня 2016 року, направлення Інспекції для проведення позапланової перевірки № 510-н від 09 червня 2017 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. За результатами перевірки встановлено порушення пункту 2 частини 1 статті 34, частини 1 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абзацу 3 пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 - виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт. Зазначено, що саме ОСОБА_1 виконуються будівельні роботи з будівництва одноповерхової нежитлової будівлі (гаражні бокси) за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 09 червня 2017 року в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України відсутня інформація щодо об'єктів за вказаною адресою. Станом на 09 червня 2017 року інформація про виконання припису (у термін до 23 травня 2017 року) до Інспекції не надходила. До теперішнього часу ОСОБА_1 не представлено документів, що підтверджують виконання вимог припису № 76/1-Пр від 23 травня 2016 року.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року (№ 687-ХIV) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року.

За змістом частин 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин у справі) виконання будівельних робіт дозволяється після подання повідомлення чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294, основними завданнями Державної архітектурно-будівельної інспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві у визначених законодавством випадках.

Державна архітектурно-будівельна інспекція відповідно до покладених на неї завдань: отримує повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, здійснює внесення змін до них, а також скасовує право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення; видає дозволи на виконання будівельних робіт, повідомлення про внесення змін до них, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати або відмовляє у їх видачі, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію) тощо.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Матеріали справи свідчать про те, що самочинне будівництво ведеться ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка не належить йому ані на праві власності, ані на праві користування. Неодноразові приписи щодо зупинення будівництва позитивного результату не дали. Остання перевірка, проведена у червні 2016 року свідчить про те, що ОСОБА_1 виконано будівельні роботи з влаштування внутрішніх та зовнішніх стін з пенаблоку та частково з керамічної цегли на висоту приблизно до 2, 0 м.

Згідно пунктів 5, 22, 24, 25, 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою, тому твердження ОСОБА_1 щодо того, що оскільки позивач не є власником земельної ділянки, його права не порушено, є безпідставними.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, необхідно встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, суди повинні з'ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб, а в разі зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності за самочинне будівництво не позбавляє відповідні державні органи, органи місцевого самоврядування або осіб, права яких порушено самочинним будівництвом нерухомого майна, можливості пред'явити позов про перебудову чи знесення самовільно збудованого об'єкта нерухомості, а також про відшкодування витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи самочинне будівництво прямокутної будівлі розміром 21,00х14,00 м. на 12 воріт ведеться без будь - якої проектної документації господарським способом, тому доводи апеляційної скарги щодо надання ОСОБА_1 терміну щодо перебудови цього об'єкту є необгрунтованими.

В суді апеляційної інстанції представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради та Харківської міської ради пояснив, що дозволу на будівництво спірної будівлі до теперішнього часу Інстпекцією не надано, приписів щодо зупинення підготовчих та будівельних робіт, усунення порушень ОСОБА_1 не виконано. При цьому звернув увагу на те, що відстань від спірної будівлі до багатоквартирних будинків повинна бути за нормами не 8 метрів, а не менше 20 метрів.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому КАС України є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).

Відповідно до статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 19), Господарським процесуальним кодексом України (статті 2, 20), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 5 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення ? публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

З огляду на це, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що до суду звертається суб'єкт владних повноважень як позивач. Зазначене підтверджується також правилами статей 4, 56 ЦПК України, які передбачають право органів державної влади, органів місцевого самоврядування звертатися до суду з заявами в порядку цивільного судочинства у випадках, установлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про знесення самочинно збудованого об'єкта підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права ОСОБА_1, а відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що самочинне будівництво здійснюється не ним є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, чисельними приписами на його ім'я, проти яких він не заперечував і в яких прямо зазначено, що саме ОСОБА_1 здійснює самочинне будівництво спірної будівлі. За здійснення самочинного будівництва ОСОБА_1 за постановою по справі про адміністративне правопорушення, яку складено щодо нього, сплатив адміністративний штраф в розмірі 8500,00 грн., яку він не оскаржував.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

За таких обставин згідно статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст. 376, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В.Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 березня 2018 року.