Справа № 296/3938/17
УХВАЛА

"11" січня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.

при секретарі Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «Житомирторф» про стягнення коштів та зобов"язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира знаходиться вищевказана цивільна справа.

10.01.2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову та просить суд накласти арешт на майно Державного Підприємство «Житомирторф», (, юридична адреса: 10008, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 25), а саме на адміністративну будівлю за адресою: м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 25.

15.12.2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову , так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, згідно яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 посилався, що перебував в трудових відносинах із Відповідачем (що встановлено судовим рішенням в іншій справі) та при звільненні не здійснив розрахунок, не повернув трудову книжку, не сплачував протягом усього часу ЄСВ за свого працівника, та не виконав рішення суду про стягнення коштів, що дає підстави для застосування ст. 625 ЦК України за порушення зобовязання.

Позивач вказує, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду щодо задоволення позову, оскільки «Фонд державного майна України наказом від 1 березня 2017 року № 336 затвердив Переліки обєктів груп В, Г, які підлягають підготовці до продажу в 2017році. Наказ затверджено відповідно до Законів України «Про Фонд державного майна України» та «Про приватизацію державного майна», а також на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2015 р. № 271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 2017 роках» (із змінами). ДП «Житомирторф» є у переліку обєктів які підлягають продажу.

ОСОБА_1 стверджує, що арешт майна Відповідача дасть змогу запобігти невиправданому розширенню колу осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак утрудненню чи неможливості виконання цього рішення. З цих підстав позивач побоюється, що майно відповідача може бути передане іншій особі що унеможливить подальше стягнення коштів через відсутність іншого майна у боржника.

Відповідно до абз. 2 п. 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 (із змінами від 12 червня 2009 року), під час вирішення питання щодо забезпечення позову, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Судом встановлено, що на момент розгляду заяви про забезпечення позову відповідачу по справі ДП «Житомирторф» є власником адмінбудівлі за адресою м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 25 на підставі права господарського відання (ст. 136 ГК України). Це речове право дає Відповідачу користуватися і розпоряджатися майном, закріпленим за ним власником.

Оскільки позовні вимоги мають майновий характер, суд вважає, за необхідне накласти арешт на майно відповідача, а саме: на адміністративну будівлю за адресою: м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 2, бо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, так як вказана частина нерухомого майна може бути реалізована відповідачем та у разі задоволення даного позову, може призвести до ускладнення поновлення порушених прав, та унеможливить вирішення виниклої ситуації без судового спору, тому клопотання про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 149-153, 247 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом до ДП «Житомирторф» про стягнення коштів та зобовязання вчинити дії.

Накласти арешт на адміністративну будівлю за адресою: м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 2 власником якої є Державне підприємство «Житомирторф», (, юридична адреса: 10008, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 25).

Копію ухвали направити для відома та негайного виконання до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради та до Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області .

Копію ухвали негайно після її виконання направити ДП «Житомирторф».

Ухвала набуває чинності одразу після оголошення та підлягає негайному виконанню.

Термін предявлення даної ухвали до виконання 3 роки.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області до або через Корольовський районний суд м. Житомира протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Р. А. Галасюк