Провадження № 2/761/2293/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Триндюк А.М.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в загальному позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із позовом, у якому просила суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. В належній позивачу квартирі з листопада 2014 року зареєстрована ОСОБА_4. Разом з тим відповідач в даній квартирі не проживає та не має там жодних речей. При цьому позивачем сплачуються комунальні платежі та несе усі витрати щодо належного їй майна, а реєстрація відповідача в зазначеній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати на утримання належного їй майна. Вирішити дане питання мирним шляхом позивач не може, оскільки їй не відоме місце перебування відповідача.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року №С3325/15222 та свідоцтва про право на спадщину від 01.09.2014 року №767, інформаційної довідки КП «КМБТІ» від 22.08.2017 року, свідоцтва про переміну прізвища від 24.10.1996 р. №004549, позивач ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В належній позивачу квартирі з листопада 2014 року зареєстрована ОСОБА_4.

Разом з тим ОСОБА_4 в належній ОСОБА_3 вищевказаній квартирі не проживає, що підтверджується актами від 08.02.2016 року, 17.10.2016 року та 06.09.2017 року.

Відповідно до копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи, саме позивачем сплачуються комунальні послуги по утриманню квартири.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 150 ЖК Української РСР зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

Вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Відповідно до ст. 11 цього ж Закону орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 р.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації підлягає частковому задоволенню.

Керуючись Конституцією України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: