Справа № 344/1640/18
Провадження № 4-с/344/48/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Татарінової О.А.

секретаря: Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу скаргою представника КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заінтересовані особи Державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області ОСОБА_1, ОСОБА_2, на дії приватного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Представник КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" звернувся в суд із скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 від 22.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу по судовому наказу справі №344/15665/2014 від 12.04.2016 року. Виконавчий документ повернути до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області для подальшого виконання.

Представник скаржника в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги скарги підтримала, просила задоволити з підстав викладених в скарзі

Представник Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дій державного виконавця по примусовому виконанні судового наказу №344/15665/2014 виданого 12.04.2016р. Івано-Франківським міським судом.

В судовому засіданні встановлено, що 12.04.2016р. Івано-Франківським міським судом був виданий сидовий наказ № 344/15665/2014 про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкоих територій. Вказаний судовий наказ було звернуто стягувачем на виконання до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області .

01.02.2018 року стягувачем була отримана постанова від 22.12.2017р. про повернення вищевказаного судового наказу у звязку з відсутністю майна Боржника на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження (а.с.4-5).

За положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що одною з основих засад судочинства є обовязковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для виконання для всіх органів державної влади.

Заявник посилається на те, що державним виконавцем не вжито всіх виконавчих дій, передбачених ст. ст. 18, 36 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу (п. 14 ч. 3 ст. 18); звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб (п. 13 ч. 3 ст. 18); у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18); у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини (ч. 1 ст. 36).

Приймаючи до уваги те, що державним виконавцем не вжито всіх виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, відсутність з боку представника ДВС належних та допустимих доказів у спростування доводів викладених у скарзі, то дії останнього щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, а тому вказана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», скасування постанови старшого державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу є підставою для відновлення виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 13, 18, 28, 37, 41 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.449-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Скаргу КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заінтересовані особи Державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області ОСОБА_1, ОСОБА_2, на дії приватного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1П - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 від 22.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по судовому наказу у справі №344/15665/2014 від 12.04.2016 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст ухвали складено 16 березня 2018 року.