Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 376/416/15-ц

провадження № 61-5605св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у складі судді Ярошенко С. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року у складі суддів: Верланова С. М., Приходька К. П., Голуб С. А.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року справу № 376/416/16-ц призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. На обґрунтування позову посилалась на те, що вона з 4 жовтня 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17 лютого 2012 року. За час перебування у шлюбі, подружжя придбало нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю № 1-а, загальною площею 362,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої, згідно висновку експерта від 12 лютого 2015 року, становить 959 830 грн.

З урахуванням наведеного та заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила суд визнати нежитлове приміщення №1-а по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, стягнути з відповідача на її користь 50 % вартості вказаного об'єкта нерухомості, а саме 479 915 грн та 4 154 грн судових витрат, з яких 3 654 грн - судовий збір, 500 грн - оцінка майна.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано нежитлове приміщення АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 % вартості нежитлового приміщення АДРЕСА_1 у сумі 333 510 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Суди зробили висновок, що спірне нежитлове приміщення було набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки встановлено, що на час розгляду справи вказане майно ОСОБА_2 було відчужене, тому наявні підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 50 % грошової компенсації його вартості, що становить 333 510 грн.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу у якій просив рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивувала тим, що судами не застосовано положення статей 61, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК), та не враховано боргові зобов'язання відповідача.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що до складу майна, що підлягає поділу, входить спільне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що перебуває у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргів підтверджується відповідними засобами доказування, то такі борги повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Судами встановлено, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 3 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за умовами якої ОСОБА_2 визнав свою заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті неповернутої фінансової допомоги (позики) згідно договору поворотної фінансової допомоги (позики) від 15 вересня 2011 року у розмірі 325 000 грн і зобов'язався погасити її шляхом передачі свого майна на суму заборгованості; визнано за ОСОБА_2 право власності на 325 000 грн; визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення №1-а, загальною площею 580,4 кв. м.

Згідно зі статтею 60 ЦПК (чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим відповідачем не доведено, що договір поворотної фінансової допомоги (позики) від 15 вересня 2011 року, укладений між ним та ОСОБА_3, був використаний відповідачем в інтересах сім'ї, що спірне нежитлове приміщення перейшло до ОСОБА_3 згідно з ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 3 грудня 2012 року за згодою позивача, в інтересах сім'ї чи на її потреби.

Встановивши майно, яке було придбано подружжям за час шлюбу та за спільні кошти, суди зробили правильний висновок про належність його до спільного сумісного майна подружжя з урахуванням статті 70 СК та правильно стягнули з відповідача на користь позивача 50 % грошової компенсації його вартості, що становить 333 510 грн, оскільки вказане майно було відчужене ОСОБА_2

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, на підставі статей 61, 65 СК, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

На підставі статей 61, 65 СК, керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат