Номер провадження: 22-ц/785/1567/18
Номер справи місцевого суду: 522/792/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю посилаючись на те, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 з 24 жовтня 1986 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_6 позивач отримала спадщину за законом згідно виданими їй свідоцтвами про право на спадщину та державною реєстрацією права власності, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 60,7 кв.м., нежитлове підвальне приміщення під квартирою АДРЕСА_1

Зазначала, що тривалий час не відвідувала вказану квартиру, а близько року тому виїхала на місце її розташування та виявила, що відповідач користується нею та чинить перешкоди в доступі.

З посиланням на ст.41 Конституції України, Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст. 317, 319, 321, 387, 391 ЦК України просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2017 року заяву задоволено, накладено арешт на приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 114,8 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 до розгляду судом справи по суті.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що право власності позивача на АДРЕСА_1 було набуте нею після державної реєстрації прав державним реєстратором Патрашку К.В., індексний номер рішення 32898057 від 13.12.2016 року. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 2-3902 від 23.12.2008 року, видане державним нотаріусом восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М.

Право власності позивача на нежитлове підвальне приміщення під квартирою АДРЕСА_1 було набуте нею після державної реєстрації прав державним реєстратором Патрашку К.В., індексний номер рішення 32898922 від 13.12.2016 року. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 2-3904 від 23.12.2008 року, видане державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М.

Свідоцтва про право на спадщину були видані 23.12.2008 року після смерті чоловіка позивача - ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 було набуте ним на підставі укладеного з ОСОБА_9 (ОСОБА_9), ОСОБА_10 договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 29.09.2006 року за реєстровим №3846.

Право власності ОСОБА_6 на нежитлове підвальне приміщення під квартирою АДРЕСА_1 було набуте ним на підставі укладеного з ОСОБА_9 (ОСОБА_9) договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 29.09.2006 року за реєстровим №3851.

З огляду на наявне у позивача право власності на квартиру №1 та нежитлове підвальне приміщення під квартирою АДРЕСА_1 остання вимагає витребувати вказане майно з незаконного володіння відповідача.

Разом з цим, відповідач наразі володіє на праві приватної власності іншим майном, а саме нежитловим приміщенням загальною площею 114, кв. м. розташованим за адресою АДРЕСА_1. Право власності на вказане приміщення виникло на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 виданого 23.01.2015 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №32619677 від 23.01.2015 року.

Вказане нежитлове приміщення було набуте відповідачем внаслідок реконструкції нежитлових приміщень, про що в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області зареєстровано відповідні декларації. Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрованої 26.12.2014 року за №ОД36, відповідачем було проведено реконструкцію належного йому нежитлового приміщення з улаштуванням фасадного входу за адресою АДРЕСА_1, категорія складності ІІ, інженер технічного нагляду Громик С.М., експертиза проекту будівництва проведена ДП «Укрдержбудекспертиза» в Одеській області, головний архітектор проекту Кручиненко Т.Я. Технічний паспорт на нежитлове приміщення після реконструкції виданий ТОВ «НОВЕ БТІ» №00007762 від 04.12.2014 року.

Право власності на нежитлові приміщення перед їх реконструкцією були набуті відповідачем на підставі договору купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_14, посвідченого 11.07.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Г.М. за реєстровим №1014. Під час укладення правочину, ОСОБА_14 на підтвердження прав власності, окрім іншого, було надано відповідачу первісний технічний паспорт на нежитлові приміщення від 06.03.2002 року складений КП «ОМБТІ та РОН».

З огляду на викладене вбачається, що відповідач з самого початку володіє нежитловими приміщеннями та не має відношення до квартири №1 та підвального приміщення розташованого під квартирою належними позивачу.

Згідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР від 15.03.2017 року №01-1/163ПУ, зазначено про відсутність інформації та наявних копій документів відносно будь-яких змін, технічних характеристик, змін адреси, зміни власників, реконструкції/переобладнання об'єктів нерухомості за адресою АДРЕСА_1.

Суд правильно оцінив наданий позивачем лист Приморської районної адміністрації від 10.04.2017 року №Б-20-ЗПИ з доданими копіями документів, в якому зазначено про переведення квартири №1 за адресою АДРЕСА_1 в нежитловий фонд, оскільки у відповіді не пояснюється яким чином було зроблено такий висновок. З доданих до листа копій документів не вбачається причинно-наслідковий зв'язок по переведенню квартири в нежитловий фонд. Додана копія довідки начальника ділянки №7 ЖКС «Порто-франківський» Шилпової Л.Г. №2668 від 23.03.2017 року, згідно якої ОСОБА_6 (чоловік позивача) подарував ОСОБА_17 суперечить іншим матеріалами справи, зокрема договору дарування нежилих приміщень за адресою АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_18 та ОСОБА_14, посвідчені нотаріусом 27.06.2014 року. Окрім того, досліджений лист Приморської районної адміністрації суперечить іншому листу цієї ж установи, а саме відповіді від 22.05.2017 року №Б-20/2-ЗПИ наданої представнику позивача, в якому зазначено, що до Приморської райадміністрації не надходило жодних звернень, щодо реєстрації зміни адреси квартири №1 та підвального приміщення під нею за адресою АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власність зобов'язує, держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Даючи правову оцінку викладеному суд обгрунтовано дійшов висновку, що закон покладає на власника не лише право на самостійне та незалежне від волі інших осіб здійснення права володіння, користування та розпорядження майном, але й на противагу покладає на нього обов'язок його утримання, забезпечення його схоронності та ризик випадкового знищення.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач зневажливо та недбало ставилась до реалізації, як свого права власності на квартиру, так і до виконання покладених на неї, як власника, законних обов'язків. Після відкриття спадщини у 2007 році і отримання свідоцтва на право власності, лише у 2016 році воно було зареєстровано в державному реєстрі. Позивач не користувалась квартирою, не забезпечувала її утримання, а отже і несе відповідні ризики пов'язані з цим.

Разом з цим, на підставі досліджених доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено законність володіння відповідачем належним йому на праві приватної власності нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 Відповідачем здійснюється утримання вказаного приміщення зі сплатою всіх необхідних платежів, про що свідчать договір на утримання будинків, будівель та прибудинкових територій укладений з КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 01.02.2015 року, договір на постачання електричної енергії укладений з ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» від 20.04.2015 року, квитанції про сплату послуг за водокористування «Філія «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», тощо.

Відповідно до статей 179, 181, 184, 190 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як вже було зазначено, відповідач на законних підставах володіє нежитловим приміщенням, разом з цим позивач просить витребувати у нього квартиру та підвальне приміщення під нею.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем не доведено суду та з досліджених матеріалів справи не вбачається, що саме у відповідача перебуває у володінні належна їй квартира та підвальне нежитлове приміщення під нею. Судом не встановлено підстав для витребування у відповідача майна, а так само й усунення перешкод користування квартирою, шляхом його виселення, оскільки останній володіє не квартирою, а нежитловим приміщенням.

Окрім того, позивачем зазначалось про звернення до правоохоронних органів за фактом шахрайських дій невстановлених осіб щодо заволодіння належного їй майна. Вказані обставини також вбачаються з відповіді приватного нотаріусу Куркан Г.М. на адресу суду від 18.08.2017 року №306/01-16 в якій зазначено, що витребувані судом документи договору купівлі-продажу вже надавалися слідчому СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Субочевій Ю.Ю. Проте в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані суду будь-які докази щодо результатів розгляду вказаних звернень або пред'явлених підозр чи ухвалених вироків по порушеним провадженням.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Безпідставність витребування майна у відповідача, належного йому на праві власності на законних підставах, вбачається також з наступного.

За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини.

Статтею 332 ЦК регулюється питання набуття права власності на перероблену річ. Об'єкт, на який набувається право власності в результаті переробки, визнається новою річчю. Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч. 2 ст. 331 ЦК, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва даного об'єкта. У разі якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його до експлуатації або державної реєстрації, то право власності на дане майно виникає з моменту прийняття до експлуатації або державної реєстрації. (Викладена правова позиція відображена в ухвалі Верховного Суду України від 28 жовтня 2009 р. справа № 6-11500св09).

І хоча у визначенні поняття «переробка», яке міститься в ч. 1 ст. 332 ЦК, і не йдеться, що такий термін застосовується лише до створення особою нової речі із чужих матеріалів, все ж із змісту цієї статті випливає, що її дія поширюється саме на відносини щодо створення особою нової речі із чужих матеріалів.

За загальним правилом самочинна переробка чужої речі, а також створення із чужих матеріалів нової речі, не тягне виникнення в особи, яка переробила річ або створила із чужого матеріалу нову річ, права власності на нову річ. Власником нової речі (на відміну від норми ч. 1 ст. 331 ЦК) згідно з ч. 2 ст. 332 ЦК стає власник речі, що була перероблена (власник матеріалів) за бажанням останнього.

Виняток із загального правила міститься у ч. 4 ст. 332 ЦК, якою передбачено набуття права власності особою, що переробила річ (створила нову річ із чужих матеріалів навіть без згоди власника матеріалів) у випадку, коли вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалів, що були перероблені з метою створення цієї речі.

У Законі немає визначення поняття «істотне перевищення вартості», тому зазначену обставину повинен встановлювати суд, виходячи із співвідношення вартості переробки, вартості матеріалів та вартості нової речі і з урахуванням принципів справедливості, розумності і добросовісності.

Відповідно до п.3.3. договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 29.09.2006 року за реєстровим №3851, за яким чоловік позивачки - ОСОБА_6 купив нежиле приміщення (підвал), що розташоване в АДРЕСА_1 а також згідно з технічним паспортом на нього, вартість нерухомого майна складає 10863 (десять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні.

Згідно з п.3.3. договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 29.09.2006 року за реєстровим №3846, за яким чоловік позивачки - ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1 також згідно з технічним паспортом на неї, вартість нерухомого майна складає 10319 гривень.

Отже, загальна вартість майна, що належало ОСОБА_6 та після його смерті відійшло до Позивачки, складала 21182 грн.

Як вбачається з декларації про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області 26.12.2014 року за №ОД36, а також технічного паспорту виданого ТОВ «НОВЕ БТІ» №00007762 від 04.12.2014 року, інвентаризаційна вартість нежитлового приміщення після його реконструкції відповідачем складає 172323 (сто сімдесят дві тисячі триста двадцять три) гривні.

Таким чином, з викладеного вбачається про істотне перевищення вартості переробки і створення нової речі.

Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У ч. 2 ст. 383 ЦК встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі ст. 152 ЖК переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Для переобладнання, перепланування, перебудови чи добудови належного на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, його власнику достатньо попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт і в разі отримання відмови оскаржити її до суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд правильно дійшов висновку, що навіть за умови, якщо позивачем було б доведено причино-наслідковий зв'язок між належною їй квартирою та нежитловим приміщенням, яким наразі володіє відповідач, у неї відсутнє право на витребування майна в силу ч. 4 ст.332 ЦК України, оскільки, відповідач придбав належне йому майно ще у 2014 році на законних підставах за договором купівлі-продажу, він переробив придбане ним приміщення в законному порядку, про що свідчить зареєстрована та не скасована декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Департаментом ДАБІ в Одеській області 26.12.2014 року за №ОД36, при цьому бажання від позивача не вимагалось, оскільки остання набула право власності на майно лише наприкінці 2016 року. Крім того вартість переробки і створення нової речі істотно перевищує вартість майна позивача, відповідач належним чином зареєстрував це майно, про що свідчить відповідне свідоцтво та витяг з Державного реєстру прав власності.

Разом з цим, виходячи з аналізу норм частин 3, 4 ст. 332, ч. 3 ст. 386 ЦК підтверджується висновок, що у разі переходу права власності на створену або перероблену річ до особи, яка створила (переробила) річ із чужих матеріалів, ця особа повинна відшкодувати власнику матеріалів моральну і майнову шкоду.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За положеннями ст. 1166 ЦК України на позивача покладається обов'язок доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Однак, під час судового провадження позивачем не доведено факт заподіяння шкоди саме відповідачем, а тому у суду не було підстав для стягнення з останнього загальної вартості квартири №1 та підвального приміщення під нею, яка складала 21182 гривень та грошової компенсації за моральну шкоду.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з`ясування судом обставин щодо законного влодіння відповідачем спірним об'єктом, неповне визначення судом об'єктів спірних правовідносин, неповне з`ясування судом правомірності володіння відповідачем спірним об'єктом нерухомості та правомірності заявлених вимог позивача, порушення судом процесуальних прав позивача щодо витребування доказів, принципів рівності, змагальності, неправильну оцінку судом доказів, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необгрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.03.2018 року

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький