Справа № 645/4910/17
Провадження № 2/645/528/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року місто Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.

секретар судового засідання - Погрібняк А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за прострочення аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд зобов'язати ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі погодженому сторонами у Договорі про сплату аліментів на дитину від 22 липня 2004 року із врахуванням індексі інфляції, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 несплачені аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 85335,63 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення аліментів у розмірі 38154,73 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06 серпня 1999 року по 14 вересня 2004 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 22.07.2004 року між сторонами укладено Договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю.В., відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 350 грн., які сторони домовились рахувати як еквівалент 50 євро щомісячно до досягнення дитиною повноліття шляхом сплати цієї суми матері дитини грошовим переказом через відділення зв'язку. Проте, відповідач недобросовісно виконує свої обов'язки по сплаті аліментів за Договором про сплату аліментів на дитину від 22 липня 2004 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість з урахуванням індексів інфляції та штрафних санкцій у загальному розмірі 123490,36 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 07 грудня 2017 року провадження по справі відкрито та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до приписів ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судовим розглядом встановлено, що з 06 серпня 1999 року по 14 вересня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний.

Від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю.

22 липня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю.В. договір про сплату аліментів на дитину.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов'язується сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі не менш як 350 грн., які сторони домовилися рахувати як еквівалент 50 євро щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, пунктом 3 Договору передбачено, що аліменти повинні сплачуватися ОСОБА_2 щомісячно, не пізніше дванадцятого числа поточного місяця шляхом сплати цієї суми матері дитини - ОСОБА_1, грошовим переказом через відділення зв'язку. Відповідно до п. 11 Договору в разі несвоєчасного виконання умов Договору і виникнення заборгованості по аліментам з вини ОСОБА_2, останнім сплачується на користь ОСОБА_1 пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свої зобов'язань щодо сплати аліментів за Договором про сплату аліментів на дитину від 22 липня 2004 року, та просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам з урахуванням індексу інфляції з 2004 року по 2017 рік у розмірі 85335,63 грн. та пеню за прострочення аліментів за період з 2004 року по 2017 рік у розмірі 38154,73 грн.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами вже досягнуто згоди щодо аліментних зобов'язань, шляхом укладення договору в добровільному порядку та посвідчення в нотаріуса.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.07.2017 року, залишеного в силі рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 05.10.2017 року встановлено, що позивач протягом 2004-2016 років отримувала аліменти на утримання доньки, а до суду звернулась через 12 років після укладення договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В судовому засіданні позивач пояснила, що підставою звернення до суду з даним позовом є те, що ОСОБА_2 не виконує умови договору та своєчасно не сплачує аліменти на утримання доньки. Також підтвердила той факт, що ОСОБА_2 сплачуються аліменти на утримання доньки і в 2017 році, про що нею також зазначалось в своїх розрахунках.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 10 Договору, у разі невиконання ОСОБА_2 обов'язку по сплаті аліментів аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, а останній є підставою для примусового виконання умов договору.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, зокрема, належить і виконавчий напис нотаріуса.

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що в разі невиконання ОСОБА_2 аліментних зобов'язань, позивач має право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, який потім подається до органів державної виконавчої служби для примусового виконання обов'язку по сплаті аліментів.

Аналогічна думка висвітлена і в ч. 2 ст. 189 СК України, а саме, у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Також в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що у разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Таким чином, стягнення аліментів за укладеним між сторонами договором відбувається у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

Посилання позивачки в судовому засіданні на те, що вона зверталась до нотаріуса за одержанням виконавчого напису, проте їй в усній формі було відмовлено не гуртуються на вимогах закону, оскільки, жодних письмових доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса за одержанням виконавчого напису, нею надано не було.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивачкою не надано доказів звернення до нотаріуса за одержанням виконавчого напису, суд відмовляє позивачу у задоволенні її позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за прострочення аліментів - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2018 року.

Позивач - ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований АДРЕСА_2.

Суддя -