Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/1321/17 Головуючий у 1-й інстанції Наумов О.О.
Номер провадження 22-ц/778/815/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, заінтересована особа - Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 03.10.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52598991 про стягнення з неї 2103,89 грн. заборгованості з квартирної плати та комунальним послугам на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Посилаючись на те, що вказана постанова винесена з порушенням вимог ст. ст. 22, 23 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції закону на час вчинення дії) оскільки виконавчий документ було пред'явлено до виконання з пропущенням законодавчо визначеного строку, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, у зв'язку з чим просила визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №52598991 від 03.10.2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову, якою скаргу на дії державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст.379 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що доводи заявника щодо неправомірності дій державного виконавця є безпідставними, оскільки останній діяв відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та у межах своїх повноважень.

З такими висновками суду не можна повністю погодитися, оскільки вони не відповідають матеріалам справи, доказам, й вимогам закону.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України ( в редакції, чинні на час постановлення оскаржуваної ухвали) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні положення містяться в ст. 447 ЦПК УКраїни, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року.

Судом установлено, що 04.06.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 04.06.2013 року видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на коисмсть ВАТ « Запоріжжяобленерго» борг в сумі 1996 грн. 59 коп. та судового збору в сумі 107 грн. 30 коп.

У судовому наказі зазначено строк предявлення його до примусового виконання до 02.06.2014 року ( а.с. 127).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя було відкрито виконавче провадження ВП № 52598991 від 03.10.2006 року на виконання судового наказу № 0827/11864.2012 виданого 04.06.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ « Запоріжжяобленерго» 2103,89 грн. заборгованості з квартирної плати та комунальним послугам

Частиною 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції закону на час вчинення дії) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції закону на час вчинення дії), строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2)частковим виконанням рішення боржником; 3)наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

З урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи у даній справі судовий наказ, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано випадки переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання, зокрема, вказано, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником;(п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої істанції зазначає, що судовий наказ був повернутий стягувачу державним виконавцем 25.03.2014 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» відповідно до відмітки державного виконавця на зворотній стороні даного наказу.

В запереченнях на скаргу від 06.11.2017 року державний виконавець зазначає, що судовий наказ було звернуто до примусового виконання, що не призвело до виконання судового рішення та погашення заборгованості, тому постановою від 19.12.2013 року виконавчий документ було повернуто з правом повторного предявлення (а.с. 116).

Проте, доводи державного виконавця в цій частині, з урахуванням вказаних обставин, підлягають перевірці у взаємозв'язку із зазначеними положеннями ст.ст. 22 та 23 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, ураховуючи положення п. 5 ч. 1 та ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" , повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 зазначеного закону не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків (п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах").

Також, пунктом 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст. 210, 213, 387 ЦПК України ( в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали).

В запереченнях на скаргу від 27.10.2017 року державний виконавець зазначає, що 03.10.2016 року державним виконавцем Дубягою Л.Ю. було відмовлено у прийняття до провадження вищевказаного виконавчого документа, про що було винесено відповідну постанову, а після надходження до державної виконавчої служби листа ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 27.09.2016 року, було винесено постанову про скасування постанови про відмову у прийнятті до примусового провадження вищевказаного виконавчого документа ( а.с. 102-103).

Натомість, в матеріалах справи відсутні зазначені матеріали виконавчого провадження, а відтак, вони не були досліджені судом першої інстанції.

Таким чином, за наслідками розгляду скарги у даній справі, обґрунтованою може вважатися така ухвала, яка постановлена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними доказами, які мають бути досліджені в судовому засіданні.

Однак, матеріали справи не містять належним чином оформлених матеріалів оспореного виконавчого провадження, в межах яких їх учасниками вчинялися дії, а державним виконавцем - відповідні виконавчі дії, які є предметом скарги ОСОБА_3, що унеможливлює повне і всебічне з'ясування дійсних обставин даної справи для правильного вирішення вимог скарги.

Крім того, дійшовши висновку, що боржником було здійснено часткове погашення заборгованості за судовим рішенням, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував, якими доказами підтверджуються зазначені обставини, платіжні документи щодо сплати цих платежів не були предметом дослідження судом першої інстанції, про них в ухвалі суду нічого не йдеться.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до передчасного вирішення справи та відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року у цій справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 19.03. 2018 р.

Головуючий

Судді: