Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3595/17
Провадження №: 2/332/169/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: Федоренко О.І.;

при секретарі: Івановій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16.01.1993 року по 23.11.2017 року працювала в плавильному цеху № 1 ПАТ "Запорізький завод феросплавів", звільнившись в порядку ст.38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію.

У звязку з тим, що позивач тривалий час працювала в умовах, впливу шкідливих та небезпечних факторів, за результатами МСЕК вона визнана інвалідом ІІІ групи з 60% втрати професійної працездатності. Професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих та небезпечних факторів виробництва. У зв'язку з тим, що її реабілітаційний потенціал становить середній рівень, в повній мірі відновити соціально-побутовий стан її життєдіяльності неможливо. Вона морально страждає, оскільки постійно змушена лікуватися, проходити постійні медичні огляди та обстеження. У звязку з необхідністю тривалий час лікуватися вона не може вести повноцінний спосіб життя, самостійно повноцінно виконувати сімейні функції, позбавлена можливості реалізувати всі свої звички та бажання, постійно відчуває себе пригніченою. Все це негативно відобразилось на житті позивачки, на її відносинах з оточуючими та близькими.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просять позов задовольнити.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, надавши відзив на позовну заяву де просять відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що позивачем не доведено зазнання моральних страждань, що причиною її професійного захворювання стало тривалий час праці в шкідливих умовах про що їй було відомо, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів, але позивач погодилась з цим.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні й порти чого не заперечують сторони позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (плавильний цех № 1) з 16.01.1993 року по 23.11.2017 року, звільнена в порядку ст.38 КЗпП України (а.с.3-4).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.10.2017 року позивачу встановлене професійне захворювання: "Радикуломієлопатія поперекова-крижова (L1,L2,L3,L4,L5,S1) переважно справа, та радикулопатія шийна (С5,С6) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, легким Нижнім парапарезом, порушенням функції тазових органів за типом затримки сечі, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійне.

Причинами виникнення професійного захворювання зазначені наявність на робочому місці позивача шкідливих виробничих факторі. Стаж роботи в шкідливих умовах 24 років 8 місяців. (а.с.7-8).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 13.11.2017 року позивачеві встановлена третя група інвалідності, 60% втрати професійної працездатності, причиною якої є професійне захворювання, протипоказана тяжка фізична праця стато-динамічні навантаження (а.с.11).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 1115 від 26.9.2017 року у ОСОБА_1 встановлений професійний характер захворювання (а.с.5-6).

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача сталося з вини відповідача.

Доводи відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими документальними доказами.

Згідно п.4.1.Рішення конституційного Суду України від 27.1.2004 року № 1-рп/2004: "Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати

професійної працездатності має обмежувальний характер.

Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3).

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою

частина четверта статті 14 Закону (1105-14).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 2371 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.3.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п.27 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст.1, підп. «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей.

Крім того, із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена ч.3 ст.34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст.2371 КЗпП України.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що внаслідок професійного захворювання позивач змушена проходити індивідуальну програму реабілітації інваліда медичні огляди та обстеження, стаціонарне лікування, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, відчуває фізичну біль, не може вести активний спосіб життя, працювати у відповідних умовах з можливістю отримання достатньої матеріальної винагороди для забезпечення сімї, зміни у життєвих відносинах викликають у неї моральні страждання та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 30000 грн.

Керуючись ст. 9 Закону України «Про охорону праці», ст.ст.153,2371 КЗпП України, ст.ст.12,77-81,246,258,259,263-266,354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», розташований за адресою: вул. Діагональна,11, м.Запоріжжя, 69035, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1, відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений протягом десяти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Федоренко