АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/2879/17 Головуючий суддя І інстанції Короткий І. П.
Провадження № 22-ц/790/310/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія:Спори, що виникають із житловихправовідносин про визнання особи такою,
що втратила право користуванням жилим приміщенням
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 643/2879/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 червня 2017 року (суддя Короткий І.П.) -

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи який зазначила, що на підставі ордеру ДП № 58 від 16 березня 1999 року її чоловіку ОСОБА_2, як основному квартиронаймачу, їй та ОСОБА_4 (дочці) надана кімната № 167 в гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, буд. 2, корп. 1. Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 180/14 від 17 травня 20015 року вказана кімната закріплена на наймачами. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Посилаючись на те, що з кінця 2015 року відповідач не проживає без поважних причин за місцем своєї реєстрації у вказаній кімнаті, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 167 по вул. Гарібальді, буд. 2, корп. 1 у м. Харкові зі зняттям його з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15 червня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 167 в будинку № 2 корпус 1 по вул. Гарібальді в м. Харкові зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначено, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів факту не проживання відповідача у квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 16 березня 1999 року ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_4 було видано ордер га право зайняття кімнати № 167 у гуртожитку № 1 по вул. Гарібальді 2 у місті Харкові (а.с. 4).

Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 180/14 від 17 травня 2005 року за ОСОБА_2 закріплено квартиру № 167 першого корпусу будинку № 2 по вул. Гарібальді на склад сімї три особи (а.с. 3).

За вказаною адресою з 20 січня 2005 року у встановленому законом порядку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, дружини наймача ОСОБА_1, а з 01 квітня 2009 року - доньки ОСОБА_3, які фактично проживають в квартирі на теперішній час.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 без поважних причин відсутній в квартирі № 167 корпусі 1 будинку № 2 по вул. Гарібальді у місті Харкові понад шість місяців, а саме з 2015 року, а тому на підставі статей 71, 72 ЖК України підлягає визнанню таким, що втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають встановленню та доведенню термін відсутності відповідача та причини його відсутності.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК).

ОСОБА_1 не доведено на підставі належних та допустимих доказів факту відсутності відповідача без поважних причин за місцем проживання понад шість місяців, а тому відсутні встановлені законом підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Наданий позивачем акт про не проживання ОСОБА_2 в квартирі не є належним доказом, оскільки підписи осіб, що його склали, не посвідчені, вказані особи в якості свідків судом не допитувались.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу УДИС України в Харківській області ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться.

За таких обставин апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмов у задоволенні позову.

Н підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягає стягнення сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 704 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 704 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_5