Справа № 161/8330/17 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/206/18 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року ,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором

Покликався на те, що 28.19.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір без номеру. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник свої зобов'язання по договору не виконав, станом на 23.04.2017 року у нього виникла заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі - 21478,03 грн.

Просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 21478,03 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено чи здійснювалась сплата за користування кредитними коштами в період часу з 06.07.2016 року і по теперішній час. Вказує, що судом першої інстанції не врахованого, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 19.10.2017 року, яке покладено в основу оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, вважаючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надано відповідну правову оцінку, наявним у справі доказам.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено, що між сторонами на підставі анкети-заяви ОСОБА_2 від 28.09.2010 року було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідачу надавалися кредитні картки, остання з яких відкрита 13.05.2015 року за № НОМЕР_1 (а.с.17, 42, 45, 72).

Із наданої банком виписки по рахунку вбачається, що 05 липня 2016 року ОСОБА_2 було збільшено кредитний ліміт до 10000 грн. та у цей же день проведений переказ з картки на картку (ID платежу 201791005) на суму 9964,21 грн., з яких 383,21 грн. - комісія (а.с.55).

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Ухвалено визнати недійсною транзакцію (ID 201791005) щодо переказу 05.07.2016 року коштів у розмірі 9581 грн. з картки «Універсальна» ПАТ КБ «Приватбанк» за НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» зарахувати на картку «Універсальна» за НОМЕР_1, видану на ім'я ОСОБА_2 кошти у розмірі 9964,21 грн., з яких 9581 грн. - сума переказу та 383,21 грн. - комісія.

При цьому судом встановлено, що банк не забезпечив збереження коштів ОСОБА_2 на його картковому рахунку, чим порушив його права як споживача банківських послуг, а тому ПАТ КБ «Приватбанк» повинно нести відповідальність за завдану ОСОБА_2 шкоду.

Позивач у своїх вимогах щодо недійсності транзакції довів відсутність його волевиявлення на зняття коштів.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.( ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року, що набрало законної сили, встановлено, що кошти, які були перераховані на рахунок ОСОБА_2 на картку «Універсальна» ПАТ КБ «Приватбанк» за НОМЕР_1 05.07.2016 року у сумі 9581 грн. не перейшли у власність ОСОБА_2, а з вини позивача були зняті та використанні сторонньою особою.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що фактично вважаючи , що відповідачем неналежним чином виконуються умови кредитного договору, банком до стягнення пред'явлено суму 9581 грн., яку рішенням суду зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» зарахувати на рахунки відповідача, та нараховано на дану суму відсотки і штрафні санкції.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 05.07.2016 року у ОСОБА_2 була відсутня будь-яка заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором.

Відсутність будь-якої заборгованості станом на 05.07.2016 року (момент зарахування 9963,38 грн. та несанкціонованого зняття) підтверджується розрахунком заборгованості за договором ( а.с. 6) та поясненнями представника позивача

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином , оскільки судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 кошти, які перерахував позивач на його рахунок в сумі 9963,38 грн. не були ним отримані, відповідно у ОСОБА_2 не виникло жодних зобов'язань перед позивачем щодо їх повернення.

За таких обставин неналежного виконання зобов'язань відповідачем, зокрема щодо повернення кредитних коштів, судом не встановлено.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України) .

Оцінивши надані учасниками справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення, невизнання оспорювання його законних прав та інтересів, саме відповідачем ОСОБА_2, які є підставою для задоволення вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 19.10.2017 року, яке покладено в основу оскаржуваного рішення не мають правового значення, скільки рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його прийняття. Відповідно встановлені обстави при розгляді судом апеляційної інстанції справи за позовом ОСОБА_2 , не можуть доказуватись при розгляді даної справи.

Покликання апеляційної скарги на те, що після 05.07.2016 року відповідачем вносились кошти на погашення існуючої за кредитним договором заборгованості, що свідчить про визнання ним боргу є безпідставними. В суді апеляційної інстанції встановлено, що кошти, які були зараховані банком на погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 89,67 грн. ( 23.08.2016 р.), 220 грн. ( 30.08.2016 р.), 133,10 грн. ( 03.12.2016 р.), є коштами ОСОБА_2, які знаходились на його рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» «Копілка» та були зняті банком з власної ініціативи без погодження з відповідачем, що не свідчить про його волевиявлення на зарахування цих коштів на погашення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року у даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: