Постанова

Іменем України

05 березня 2018 року

м. Київ

справа № 192/156/17-ц

провадження № 61-2109св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Щербини Н. О. від 31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Лаченкової О. В. від 07 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 21 жовтня 2010 року ОСОБА_4 підписано заяву, згідно з якою він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, тим самим він підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та тарифами банку складає договір між ним і банком, про що свідчить його підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим, станом на 30 жовтня 2016 року, утворилася заборгованість у розмірі 220 975 грн 50 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з останнього.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підтвердження укладення кредитного договору із ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що надані ПАТ КБ «ПриватБанк» документи не спростовують висновок суду про недоведеність факту як укладення між сторонами у простій письмовій формі кредитного договору від 21 жовтня 2010 року, так і отримання відповідачем кредитних коштів у певному розмірі за цим договором, при цьому клопотань про надання інших доказів чи витребування їх судом, призначення судової експертизи стороною позивача заявлено не було.

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що із ОСОБА_4 укладено кредитний договір приєднання; позичальник був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, отримав 25 тис. грн на платіжну картку, якими користувався, однак свого обов'язку по їх поверненню не виконав, що підтверджується випискою по його рахунку та розрахунком заборгованості.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 січня 2018 року вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» представлено до суду першої інстанції копію письмового документу у вигляді бланку із назвою «додаткова інформація», де у графі «дружина» міститься запис «ОСОБА_5», дата народження, номер контактного телефону та інша особиста інформація, а також зазначено про те, що особа виявила бажання оформити на своє ім'я депозит, і вказано дату заповнення документа - 21 жовтня 2010 року, при цьому поле бланку, що передбачене для визначення розміру кредитного ліміту не заповнене (а. с. 17, 70).

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представником позивача надано копію заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка містить ім'я «ОСОБА_4», дату народження, адресу місця проживання, іншу особисту інформацію. Підпис на заяві відсутній (а. с. 71).

Інформації щодо виду цивільно-правового договору вказаний документ не містить.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із статтею 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 10 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, у редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, у редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку те, що позивачем не надано укладеного з відповідачем у письмовій формі договору від 21 жовтня 2010 року про надання останньому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, наявна у матеріалах справи заява стосується депозиту (а. с. 70); представлені банком умови та правила надання банківський послуг не містять і не передбачають підпису відповідача (а. с. 19-28); вимоги ухвали суду щодо витребування доказів про отримання ОСОБА_4 кредитної картки та визначеної суми коштів не виконані ПАТ КБ «Приватбанк», дійшли правильного висновку про те, що у зв'язку із відсутністю доказів укладення між сторонами у простій письмовій формі договору про надання відповідачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, без підтвердженого факту як отримання платіжної картки ОСОБА_4 21 жовтня 2010 року так і конкретної суми коштів у відповідності із вимогами статей 58, 59 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, у редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, відсутні правові підстави для стягнення з останнього заборгованості у сумі 220 975 грн 50 коп. у розумінні положень статей 526, 1054 ЦК України.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підтвердження факту укладення 21 жовтня 2010 року між сторонами у простій письмовій формі кредитного договору на копію паспорта ОСОБА_4 (а. с. 29), розрахунок заборгованості (а. с. 13-15, 111-115) і виписку з особового рахунку (а. с. 61-69), правильно визнанні апеляційним судом недостатніми доказами, оскільки вони самі по собі не доводять факт отримання відповідачем кредитних коштів у визначеному розмірі за договором від 21 жовтня 2010 року.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф. Хопта