Провадження № 2/219/359/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду в м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

31 жовтня 2017 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулися з позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 2008 року є власниками квартири, розташованої за адресою: Донецька область, Бахмутський район. с. Клинове, вул. Шкільна (раніше - Совєтська)АДРЕСА_2. З січня 2012 року відповідач ОСОБА_4 не проживає у вказаній квартирі, покинувши її добровільно, забравши всі належні їй речі, влаштувала особисте життя, народила дитину ОСОБА_5 від іншого чоловіка. ОСОБА_4 є громадянкою РФ. Відповідачі фактично не проживають в належній позивачам квартирі вже більше пяти років, при цьому позивачі змушені сплачувати комунальні послуги, нести матеріальні витрати за відповідачів. Таким чином позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав, як власників нерухомого майна.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2017 року у справі відкрито провадження, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Службу у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області, розгляд справи призначено на 14 грудня 2017 року.

14 грудня 2017 року ухвалою суду замінено помилково залучену третю особу на належну орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації та відкладено засідання на 11 січня 2018 року.

11 січня 2018 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача ОСОБА_4, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам ст. 178 ЦПК України та приймаються судом до уваги як відзив на позов, у якому відповідач зазначила, що заперечує проти позовних вимог повністю. Так, позивачі не зазначили, що співвласником спірної квартири є син відповідача від першого шлюбу ОСОБА_6, який має право на свою думку щодо вирішення спору. Крім того, залишити квартиру відповідача змусили неправомірні дії позивачів, які погрозою та силою змусили її покинути житло. 19 грудня між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано шлюб в судовому порядку, причиною його розірвання стало те, що він грубо та неповажливо ставився до відповідача, зраджував її, вживав спиртні напої, принижував відповідача, бив та постійно погрожував розправою. Після розірвання шлюбу його ставлення стало ще гіршим та нестерпним. Він весь час намагався вигнати відповідача з квартири, провокував скандали, погрожував спалити її одяг і вона вимушена була ховати одяг у сусідки. Таким чином відповідач не з власної волі покинула квартиру, а була змушена це зробити та зараз винаймає житло, оскільки свого не має. Колишній чоловік відповідача налаштував проти неї їх спільну доньку ОСОБА_2, внаслідок чого відповідач залишилась сама. 13 серпня 2013 року відповідач народила доньку, якою опікується сама. Відповідач не перешкоджала позивачам оформляти субсидію, була готова надати всі необхідні довідки, але ніхто не забажав від неї цього отримати. Крім того, ордер на вказану квартиру отримала відповідач, але приймати участь у приватизації не мала права, оскільки є громадянкою РФ. Вважає, що саме неправомірні дії позивачів змусили її покинути житло, в якому вона зареєстрована разом з малолітньою дитиною, повернутися до квартири відповідач не може, бо це становило б загрозу не тільки для неї, але й для її малолітньої дитини.

В судовому засіданні 11 січня 2018 року відповідно до п. 9 Розділу ХІІI Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, також ухвалою суду з урахуванням заперечень відповідача залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6, який є співвласником спірної квартири, та судове засідання відкладено на 31 січня 2018 року.

31 січня 2018 року в судовому засіданні сторонами були надані пояснення та допитані свідки, після чого, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у справі було оголошено перерву для виклику свідка ОСОБА_7 до 16 лютого 2018 року.

В судовому засіданні 16 лютого 2018 року допитано свідка та оголошено перерву для надання третьою стороною Органом опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації висновку щодо розвязання спору до 02 березня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що відповідач ОСОБА_4 його колишня дружина, з якою вони розірвали шлюб в грудні 2011 року, після чого у відповідача зявився інший чоловік і вона забрала всі свої речі та перестала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому вона покинула дітей: її сина від першого шлюбу ОСОБА_6 та їх спільну доньку ОСОБА_2 В той час робота позивача була повязана з відсутністю по два місяці вдома, а тому контролювати поведінку дружини він не міг. Матеріально відповідач квартиру не утримує. При цьому квартира належить на праві спільної приватної власності йому, їх спільній доньці ОСОБА_2 та сину відповідача від першого шлюбу ОСОБА_6 Зареєстровані в квартирі: позивачі та відповідачі. Проживають наразі в квартирі позивач ОСОБА_2 з чоловіком та малолітнім сином. ОСОБА_8 відповідач народила від іншого чоловіка та зареєструвала її у спірній квартирі без відома та дозволу власників квартири. Жодних перепон у користуванні житлом відповідачу ніхто не чинив, вона не просила її вселити. При цьому ОСОБА_2 просила відповідача знятися з реєстрації добровільно, пропонуючи інше місце для реєстрації, але вона відмовилась.

Позивач ОСОБА_2 також повністю підтримала позовні вимоги в судовому засіданні, надавши пояснення, аналогічні поясненням позивача ОСОБА_1 Зауважила, що коли батько їздив на заробітки у матері зявився інший чоловік і вона сама добровільно пішла з квартири, в той момент позивачу було лише 16 років. Відповідач забрала всі свої речі і з 2012 року більше в квартирі не зявлялась, не просила її вселити, не допомагала матеріально утримувати квартиру. На сьогодні виникла необхідність в оформленні субсидії, але через реєстрацію відповідачів у квартирі позивачі позбавлені права її отримати. При цьому позивач пропонувала відповідачу добровільно виписатись, але вона відмовилась.

Представник позивачів ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що 26 лютого 2008 року Клинівська сільська рада видала їй ордер на спірну квартиру, проте оформити в подальшому право власності вона не змогла, оскільки є громадянкою РФ, в той же час право спільної приватної власності шляхом приватизації було оформлено на ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Ордер на квартиру відповідач отримала після того як пішла разом з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_9 від свого чоловіка ОСОБА_1 з с. Відродження, де останній вживав алкогольні напої та ставився до неї вкрай погано. Після переїзду подружжя примирилось і почали проживати всі разом в с. Клинове. В 2008 році ОСОБА_1 почав їздити на заробітки і відповідач дізналась, що він має іншу родину, через що вона подала на розлучення. У спірній квартирі відповідач проживала до 20 березня 2013 року, коли їй подзвонив колишній чоловік та сказав, щоб її в квартирі не було, після чого вона зібрала речі та пішла, оскільки боялася позивача, з яким до розлучення в них були сварки із застосуванням фізичної сили. Наразі відповідач проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_8 та співмешканцем ОСОБА_10 У власності відповідач нерухомого майна не має. Малолітню доньку ОСОБА_8 зареєструвала у спірній квартирі без згоди та відома власників квартири. Факт непроживання у квартирі відповідач не заперечувала, проте зауважила, що не проживає там не за власної ініціативи.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області ОСОБА_11 в судове засідання не зявилася, до суду надійшов лист начальника служби у справах дітей ОСОБА_12 від 01 березня 2018 року про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, зазначивши, що з метою соціального захисту житлових прав та враховуючи інтереси малолітньої дитини, заперечують проти задоволення позовних вимог в частині визнання малолітньої дитини ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, при цьому позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишили на розсуд суду.

Третя особо, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився за невідомих причин.

Свідок ОСОБА_14 пояснила в судовому засіданні, що вона є родичкою позивача ОСОБА_1, його родину знає давно, вони проживали в с. Відродження, а вона в с. Клинове. Приблизно 10 років тому до неї приїхала відповідач з двома дітьми: ОСОБА_9 та ОСОБА_6, і речами, сказала, що посварилась з чоловіком і жила у свідка два тижні. Потім їй дали квартиру в селі Клинове, а згодом подружжя примирилось і продовжило проживати разом в с. Клинове. Трохи згодом свідок, працюючи в магазині, дізналась, що відповідач зраджує чоловіка і розповіла ОСОБА_1 про це, після чого він розлучився з відповідачем. З того часу, приблизно 5 років, відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. Також свідок повідомила, що ніколи не бачила, щоб позивач бив свою дружину, а от вона одного разу його вдарила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона з чоловіком з 1997 року проживали в с. Відродження, там же проживала і родина ОСОБА_1, з якими склалися добрі стосунки. Відповідач працювала на фермі, а її чоловік ОСОБА_1 її ображав, не працював та вживав алкогольні напої, через що вона його покинула та поїхала з дітьми в с. Клинове. Більше свідок нічого не змогла пояснити, окрім того, що їй відомо зі слів відповідача, що з квартири її вигнав чоловік ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є сусідкою сімї ОСОБА_1, яку знає приблизно 8 років. Вона проживає на другому поверсі будинку № 6 в квартирі № 3 по вул. Шкільна в с. Клинове, а на першому поверсі цього ж будинку в квартирі № 2 наразі проживає позивач ОСОБА_2 з чоловіком та сином. Відповідач ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає приблизно 6 років. За яких обставин відповідач покинула квартиру свідок повідомити не змогла.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 є співвласниками квартири № 2, розташованої в будинку № 6 по вул. Шкільна (раніше - Совєтська) в селі Клинове Бахмутського (раніше Артемівського) району Донецької області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 2008 року (а.с. 8), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20871033 від 11 листопада 2008 року (а.с. 9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 115975495 від 02 березня 2018 року (а.с. 82-84).

Відповідно до копії довідки № 705/02-30 від 30 жовтня 2017 року, виданої секретарем Клинівської сільської ради, ОСОБА_4 та її дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 11), що підтверджується також і інформацією, наданою на запит суду секретарем Клинівської сільської ради (а.с. 21-22).

З копії акту від 30 жовтня 2017 року, складеного мешканцями села Клинове Бахмутського району ОСОБА_14 і ОСОБА_7 та затвердженого секретарем Клинівської сільської ради ОСОБА_16, вбачається, що АДРЕСА_3 з січня 2012 року фактично не проживає ОСОБА_4 (а.с. 12).

Відповідно до копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2011 року шлюб, зареєстрований 29 грудня 1995 року відділом ЗАГСу Адміністрації м. Новоросійська Краснодарського краю, актовий запис № 2123, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 7).

Згідно наданих учасниками характеристик позивачі та відповідач ОСОБА_4 характеризуються за місцем реєстрації та місцем роботи позитивно (а.с. 60-61, 71-72).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником.

При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача ОСОБА_4 у вищезазначеній квартирі понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надала суду доказів того, що перестала користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за нею права користування цим житловим приміщенням, суд вважає,що позивачі довели свої вимоги в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 2, розташованою в будинку № 6 по вулиці Шкільна у селі Клинове Бахмутського району Донецької області, і вони підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_4, що квартиру вона покинула не з власної волі, а через побоювання свого колишнього чоловіка, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Вирішуючи питання стосовно визнання малолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування квартирою № 2, розташованою в будинку № 6 по вулиці Шкільна у селі Клинове Бахмутського району Донецької області, суд дійшов висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.

Малолітня дитина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована в квартирі № 2, розташованій в будинку № 6 по вулиці Шкільна у селі Клинове Бахмутського району Донецької області, яка належить позивачам, разом зі своєю матірю ОСОБА_4, яка станом на теперішній час залишається зареєстрованою за вказаною адресою.

Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сімї наймача або членів його сімї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Враховуючи наведені норми права, а також те, що малолітня дитина ОСОБА_13 не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину не проживання не можна визнати неповажною), вона не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житлом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що Орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітньої дитини, тобто визнання її особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, то суд вважає необхідним залишити за малолітньою ОСОБА_13 право користування житловим приміщенням за вказаною адресою та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Одночасно, задовольняючи частково позовні вимоги, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів сплачений останніми при зверненні до суду з позовом судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 320 гривень.

Керуючись Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», статтею 160 Сімейного кодексу України, статтею 156 Житлового кодексу України, статтею 405 Цивільного кодексу України, статтями 2-4, 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 84562, АДРЕСА_4) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: 84562, АДРЕСА_4) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: 84562, АДРЕСА_4), яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 (РНОКПП невідомий, зареєстрованої за адресою: 84562, АДРЕСА_4), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 (РНОКПП невідомий, проживає за адресою: Російська Федерація, м. Новоросійськ, вул. Джакобія, буд. 35), Орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області (, місцезнаходження за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Сибірцева, буд. 33), про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: 84562, АДРЕСА_4.

Відмовити в задоволенні інших позовних вимог, в частині визнання малолітньої особи ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: 84562, АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7 краю Російської Федерації, зареєстрованої за адресою: 84562, АДРЕСА_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 84562, АДРЕСА_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: 84562, АДРЕСА_4, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 березня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

02.03.2018

Суддя О.С.Конопленко