Ухвала

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 404/6590/15-ц

провадження № 61-5165 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Фаловської І.М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач- публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Національний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня

2016 року, у складі судді Бершадської О. В. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просило в рахунок погашення заборгованості в розмірі 779 604,57 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 шляхом визнання за позивачем права власності на зазначений будинок.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору від

2 вересня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_4, останній отримав грошові кошти в розмір

32 000 доларів США на умовах, визначених договором, на строк до 2 вересня 2038 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним того ж дня між тими самими сторонами, відповідно до якого останній передав в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Позивач зазначав, що позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 779 604,57 грн, яку просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов необґрунтований. Суд дійшов висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на нього можливе лише шляхом позасудового врегулювання таких вимог.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що способом судового вирішення спору є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу цього предмета з публічних торгів або надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки (статті 38, 39 Закону «Про іпотеку»). Разом із тим, позивач звернувся до суду із вимогою про застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

У касаційній скарзі, поданій 7 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та звернути стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки, у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки статей норм 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України.

Правові висновки щодо застосування статей норм 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України в постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, від 12 жовтня

2016 року у справі № 6-504цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі

№ 6-1625цс16, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16, від 5 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16,

від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, від 24 травня 2017 року у справі

№ 6-1388цс16, від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2213цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1446цс17, від 27 вересня 2017 року у справі

№ 6-2853цс16.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 760/14438/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 760/14438/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 404/6590/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа: Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/14438/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. М. Фаловська

С. П. Штелик