Справа № 307/53/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ПИЛИП Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/53/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 7 серпня 2017 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., -

встановив:

ОСОБА_1 03.01.2017 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, до ОСОБА_3. У судовому засіданні анкетні дані відповідача були уточнені, було встановлено, що такими є «ОСОБА_3». Ухвалою Тячівського районного суду від 04.05.2017, занесеною до журналу судового засідання, неналежного відповідача ОСОБА_3 замінено на відповідача ОСОБА_2. Позивач ОСОБА_1 уточнивши вимоги остаточно мотивував пред'явлений до ОСОБА_2 позов наступним.

20.06.2016 в с. Чумалево Тячівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої керований ОСОБА_4 автомобіль марки «Фольксваген Поло», д/н НОМЕР_1, зіткнувся із автомобілем марки «Шкода Октавія Тур», д/н НОМЕР_2, яким керував позивач, що призвело до пошкодження належного йому автомобіля. Винним у ДТП є ОСОБА_4, що підтверджується постановою Тячівського районного суду від 20.07.2016 у справі про адміністративне правопорушення.

Позивачу завдано майнової шкоди, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 11300,00 грн, що підтверджується замовленням-нарядом приватного підприємця ОСОБА_6 від 03.03.2017. втрату товарної вартості автомобіля позивач оцінює у 10700,00 грн. Власником автомобіля, яким керував ОСОБА_4 була ОСОБА_3, а потім власником став ОСОБА_2 За правилами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, її зобов'язаний відшкодувати саме відповідач ОСОБА_2

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, позивач ОСОБА_1 остаточно просив стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_2 22000,00 грн на відшкодування майнової шкоди, з яких 11300,00 грн - вартість відновлювального ремонту автомобіля, 10700,00 грн - сума втрати товарної вартості автомобіля.

Рішенням Тячівського районного суду від 07.08.2017 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_7, рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване. Скарга є відтворенням тексту позовної заяви, її доводи зводяться до того, що за правилами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, її зобов'язаний відшкодувати саме відповідач ОСОБА_8 Сторона просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги про відшкодування шкоди були пред'явлені позивачем до неналежного відповідача. Рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України в редакції, що була чинною на час звернення позивача до суду та вирішення справи судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред'явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Аналогічно ці питання регулюються нормами ЦПК України в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи (ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, ст. 41 ч. 1, ст.ст. 43, 48, 49, 51).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 і ст.ст. 12, 13, 76-81 відповідних редакцій ЦПК України). Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не вправі змінювати склад відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках (ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 і ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст.ст. 43, 49-52, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 368 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов'язок належного відповідача усунути порушення права.

20.06.2016 в с. Чумалево Тячівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої керований ОСОБА_4 автомобіль марки «Фольксваген Поло», д/н НОМЕР_1, зіткнувся із автомобілем марки «Шкода Октавія Тур», д/н НОМЕР_2, яким керував позивач ОСОБА_1, що призвело до пошкодження належного йому автомобіля (а.с. 4-5, 7, 9). Винним у ДТП є ОСОБА_4, що підтверджується постановою Тячівського районного суду від 20.07.2016 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6).

Первісно ОСОБА_1 пред'явив позов про відшкодування шкоди, завданої ДТП до ОСОБА_3 як до власника автомобіля «Фольксваген Поло» (а.с. 2-3, 28-31). У подальшому, з'ясувавши, що автомобіль марки «Фольксваген Поло», д/н НОМЕР_1, з 21.04.2001 зареєстрований за ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 просив замінити відповідача на належного і ухвалою Тячівського районного суду від 04.05.2017, занесеною до журналу судового засідання, неналежного відповідача ОСОБА_3 замінено на відповідача ОСОБА_2 (а.с. 55, 56, 66-67). Позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути зі ОСОБА_2 як власника автомобіля вартість матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 22000,00 грн, з яких: 11300,00 грн вартість відновлювального ремонту, 10700,00 грн сума втрати товарної вартості автомобіля, а також, 551,20 грн сплаченого судового збору (а.с. 81).

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, водночас розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст.ст. 11-16, 23, 1166, 1187 ЦК України).

Володіння майном є речовим правом на чуже майно; володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе; фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду; право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 395 ч. 1 п. 1, ст. 397 ч.ч. 1, 3, ст. 398 ЦК України). Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України (ст. 396 ЦК України). Володільцем джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) у юридичному розумінні є особа, яка на відповідних правових підставах володіє об'єктом, діяльність із яким створює підвищену небезпеку. У матеріальному розумінні таким володільцем є особа, яка здійснює фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечним об'єктом (транспортним засобом).

Отже, відповідальним за шкоду є її заподіювач і саме він доводить відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, а в разі заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки - доводить за наявності для того підстав, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Протоколом серії АП2 № 259719 про адміністративне правопорушення від 20.06.2016, постановою Тячівського районного суду від 20.07.2016, іншими матеріалами справи встановлено, що автомобілем марки «Фольксваген Поло», д/н НОМЕР_1, на момент ДТП керував ОСОБА_4, правомірність керування транспортним засобом не заперечується, неправомірності такого керування - не встановлено.

Попри вищенаведене та незважаючи на наявність у справі достатніх даних для визначення належного відповідача, позивач на власний розсуд розпорядився своїми цивільними і процесуальними правами та пред'явив позов до власника транспортного засобу, тоді як винна у заподіянні шкоди особа - ОСОБА_4, не брав участі в справі, позов до нього не пред'являвся. Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, пред'явити зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України у редакції на час вирішення справи місцевим судом). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов'язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав і обов'язків сторін, що виникли внаслідок заподіяння шкоди, мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач, а саме - заподіювач шкоди.

Тож позов був пред'явлений до неналежного відповідача. На стадії апеляційного провадження в справі від ОСОБА_1 надійшла заява від 19.10.2017, якою він повідомив, що розірвав договір із адвокатом Анншинцнем О.О. і відкликає апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення місцевого суду об'єктивним, таким, що відповідає вимогам законодавства (а.с. 125). Оскільки ця заява надійшла вже після призначення справи до судового розгляду, апеляційний суд з огляду на вимоги ст. 300 ч.ч. 2, 4 і ст. 364 ч. 4 відповідних редакцій ЦПК України листами від 22.11.2017, від 11.12.2017 і від 05.02.2018 роз'яснював ОСОБА_1 правові наслідки подання його заяви та право подати заяву про відмову від апеляційної скарги, відкладав розгляд справи з метою реалізації позивачем його процесуальних прав, однак, інші заяви від апелянта не надходили, в судове засідання він не з'явився.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із відсутності передбачених законом підстав для задоволення позову, пред'явленого до неналежного відповідача, правильно відмовив у ньому, доводи апеляції цього не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 7 серпня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 7 березня 2018 року.

Судді