Номер провадження 2/754/1546/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання договору та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про розірвання договору та визнання місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.04.2011 року по 07.05.2013 року. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2013 року про стягнення аліментів на утримання дитини, встановлено факт проживання ОСОБА_1 разом із дитиною, яка не досягла трирічного віку. 26.04.2013 року відповідач забрав дитину і повідомив, що дитина буде проживати з ним. Відповідач віддав дитину тільки після того, як позивачка погодилася підписати Договір між батьками про проживання дитини та про участь у вихованні дитини від 23.05.2013 року. Відповідно до п. 1-4 Договору сторони за договором, домовилися, що Дитина проживає з відповідачем, а позивачка має право спілкуватися з донькою ОСОБА_5 без обмежень днів тижня та часу, не порушуючи розкладу дня дитини. За погодженням відповідача вона має право забрити дитину до місця свого проживання або іншого місця з метою спільних з дитиною прогулянок, розваг та відпочинку. В кінці серпня 2013 року відповідач віддав дитину позивачці, яка по теперішній час проживає з нею. Відповідач не цікавиться життям, здоров'ям та інтересами дитини, майже не відвідує її. Своїми діями відповідач порушує п. 2 Договору, яким передбачено обов'язок ОСОБА_4 піклуватися про здоров'я дитини, брати участь у її вихованні та утриманні, забезпечувати достатній рівень освіти. Відповідач почав виплачувати аліменти тільки з 01.09.2016 року. Пунктом 5 Договору передбачено, що Договір може бути розірвано за згодою сторін, а в разі невиконання вимог та відмови від добровільного розірвання однієї з сторін - у судовому порядку. Добровільно відповідач відмовляється розірвати Договір. Крім того, пунктом 6 Договору передбачено, що у випадку порушення умов Договору, зокрема, пункту 4, стороною, в якої проживає дитина, місце проживання дитини буде встановлено судом, відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі того, що відповідач систематично порушує вимоги Договору, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просять розірвати Договір між батьками про проживання дитини та про участь у вихованні дитини від 23.05.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та визнати місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка, яка була допитана, як свідок та її представник повністю підтримали обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, розірвати договір та визнання місця проживання дитини з матір'ю.

В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що частково заперечує проти задоволення позову. Крім того, враховуючи інтереси дитини, сторони Договору дійшли згоди щодо зміни місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 - разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи, що обставини, якими керувалися сторони при укладенні спірного договору, а саме: встановлення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком, змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, то вони не укладали б цього Договору. Враховуючи вищевикладене, відповідач не заперечує проти розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, в іншій частині позовних вимог просить суд закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір'ю, надав до суду висновок № 102/03/31-1390 від 16.02.2018 року, щодо викладених у позові вимог.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, зареєстрований 08.04.2011 року Відділом РАЦСу Деснянського РУЮ у м. Києві, був розірваний.

Від шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та непрацездатної дружини - частково задоволені та з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.01.2013 року. Крім того, рішенням було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

23.05.2013 року між позивачкою ОСОБА_1, з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_4, з другої сторони, був укладений Договір між батьками про проживання дитини та про участь у вихованні дитини.

Даний Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. і зареєстрований в реєстрі за № 1017.

Загальними положеннями вказаного договору, визначено, що:

1.Ми, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, батьки неповнолітньої дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку з тим, що на дату укладення цього договору Сторони проживають окремо, Сторони домовились, що дочка, ОСОБА_5, залишається на вихованні Батька та проживатиме спільно з Батьком до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

2.Я, Батько, зобов'язуюсь піклуватися про здоров'я спільної дитини, брати участь у вихованні та утриманні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків подружжя.

3Я, Мати, зобов'язуюсь брати участь у вихованні дитини, добровільно незалежно від стосунків подружжя.

4Ми, сторони за договором, домовляємось, що Мати має право спілкуватися з донькою ОСОБА_5 без обмежень днів тижня та часу, не порушуючи розкладу дня дитини.

За погодженням Батька, у вихідні дні Мати має право забирати доньку до місця свого проживання або в інші місця з метою спільних з дитиною прогулянок, розваг та відпочинку.

5Цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а в разі невиконання вимог та відмови від добровільного розірвання однієї з сторін - у судовому порядку.

6У випадку порушення умов цього договору, зокрема, пункту 4, стороною в якої проживає дитина, місце проживання дитини буде встановлено судом, відповідно до вимог чинного законодавства.

7Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку, тобто до п'ятого липня дві тисячі двадцять п'ятого року.

Позивачка в судовому засіданні посилалася на те, що відповідач не виконує в повному обсязі зобов'язання за Договором, а саме за п. 1, 2.

Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і був доведений відповідними доказами.

Так, в судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони позивачки - ОСОБА_7, яка пояснила, що вона знає сім'ю 4 роки 10 місяців, дитина завжди проживала з матір'ю ОСОБА_1 ОСОБА_5 завжди доглянута, наїжена та має достатньо іграшок. За останні 3 роки вона дуже рідко бачила батька ОСОБА_4 Вона ніколи не чула, що батько забере дитину.

Разом з тим, згідно з характеристикою вихованки групи № 3 «Калинка ДНЗ № 34 «Оріяна» м. Києва» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, вихованням ОСОБА_5 займається мама ОСОБА_1 Вона приводить вранці і забирає дитину ввечері з садочка. Крім того, ОСОБА_1 цікавиться життям дитини у закладі та приймає активну участь у діяльності групи, відвідує усі батьківські збори та всі заходи які проводяться в закладі. Вчасно оплачує квитанції за перебування дитини у садочку. Допомагає мамі у вихованні дитини няня ОСОБА_7, яка часто забирає дитину з садочку.

Крім того, відповідно до відповіді ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» № 01/956 від 29.08.2017 року на адвокатський запит за даними амбулаторної карти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в ДКЛЦ ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС з 16.08.2011 року. Протягом 2015-2017 років ОСОБА_5 за зверненням її законного представника - матері, медична допомога надавалася 9 разів, у кожному випадку лікарями було надано своєчасну кваліфіковану медичну допомогу, внаслідок чого наставало одужання. Під час звернень амбулаторно, при огляді за адресою приживання ОСОБА_5 оглядалась в присутності своєї матері та знаходилась під її наглядом.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та вказано, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що за Договором та нормами закону вбачається паритет між обов'язками батька та матері, суд приходить до висновку, що відповідач не достатньою мірою приймає участь у вихованні доньки, чим порушує п. 2 Договору.

Разом з тим, відповідно до п. 1 Договору дитина повинна була проживати з батьком, однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем донька проживає з позивачкою, тим самим, ОСОБА_4 в супереч вимог Договору самоусунувся від виконання вищевказаного пункту Договору.

Відповідач в письмових запереченнях зазначає про те, що Договір має бути розірваний на підставі ст. 652 ЦК України, тобто у зв'язку з істотною зміною обставин, однак жодного доказу на підтвердження своєї позиції з обґрунтуванням обставин, які б могли призвести до можливого розірвання договору, суду не надав.

На підставі викладеного, враховуючи п. 6 Договору та того, що відповідач не виконує належним чином умови Договору, суд приходить до переконливого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання Договору про проживання дитини та про участь у вихованні дитини від 23.05.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.

Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання то суд прийшов до наступного.

В статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3, разом з матір'ю, що підтверджується Довідкою-форми № 17.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Крім того, відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 16.02.2018 року № 102/03/31-1390 наданого Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за місцем проживання матері та дитини проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акт: умови для виховання, розвитку та проживання дитини - відповідають вимогам. Мати дитини, ОСОБА_1, працює в ТОВ «ІНТЕРОКО» та має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. Батько дитини, ОСОБА_4 жодного документу до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не подав, в ході бесіди з батько повідомив, що питання визначення місця проживання дочки ОСОБА_5 на даний час вирішено, тим, що дитина була перереєстрована за місцем проживання матері та фактично проживає разом з нею. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_4 не з'явився, хоча був повідомлений про день та час розгляду питання про визначення місця проживання малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги наявні документи в матеріалах справи, пояснення матері, керуючись ст. ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, п. 72 Постанови Кабінету Міністрів від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, не заперечує щодо визнання місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю, ОСОБА_1, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 2 від 01.02.2018 року).

Суд, аналізуючи позицію відповідача щодо відсутності предмету спору з цього питання, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання дитини ОСОБА_5 у даний час необхідно, задля унеможливлення в майбутньому маніпулювати місцем проживання дитини, виходячи з прив'язаності її до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. Зокрема суд враховує, що дитина постійно проживає разом з матір'ю.

В той же час судом встановлено, що позивачка має постійне місце роботи, стабільний заробіток, будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачкою може зашкодити інтересам дитини, в ході розгляду справи не здобуті, а тому суд визначає місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим та підставним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 19, 150, 157, 160, 161, 162 Сімейного Кодексу України, ст.. 651 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання договору та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати Договір про проживання дитини та про участь у вихованні дитини від 23.05.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір"ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення був виготовлений 05 березня 2018 року.

Головуючий: