Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/8216/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

12 березня 2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Горошко О.О.,

за участю:

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері, третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері.

В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог посилався на те, що з 28 січня 2011 року по 03 липня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначив, що з відповідачем вони проживають окремо, дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Крім того, відповідач чинить позивачу перешкоди у здійсненні ним заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у встановленому законом порядку дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Вказані дії відповідача вважає такими, що порушують право дитини та шкодять її найвищим інтересам.

Тому позивач просив суд надати йому дозвіл без згоди матері дитини ОСОБА_4 - оформлювати документи для тимчасового виїзду ОСОБА_5 за межі України, оформлювати відповідні візи та на тимчасове вивезення за кордон ОСОБА_5 без згоди матері ОСОБА_4 - до Туреччини в період з 15 липня 2018 року по 15 серпня 2018 року з метою оздоровлення, відпочинку та культурного розвитку.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, уповноваживши адвоката ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. При цьому посилався на обставини, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не зявилась, звернувшись до суду з заявою про відкладення розгляду справи, посилаючись на ту обставину, що нею укладено угоду з адвокатом на представництво її інтересів у суді, але її предстаник зайнятий в іншому судовому засіданні. Крім того, повідомляла, що в засідання не може зявитися за станом здоровя.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 в засідання також не зявилась, звернувшись до суду з заявою про відкладення розгляду справи, оскільки вона зайнята в іншому судовому засіданні.

Представник третьої особи служби у справах дітей Виконкому Київської районної у м.Полтаві ради ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав. Зазначив, що виїзд дитини на оздоровлення в повній мірі відповідає її інтересам. Відповідач, яка в листопаді 2017 року звернулась до служби в справах дітей з заявою про визначення порядку її участі у вихованні дитини, після цього на контакт з працівниками служби не йшла, на дзвінки за вказаним нею номером телефону не відповідала, листи, направлені на її адресу, не отримувала, станом розгляду її заяви взагалі не цікавилась. Тому вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності осіб, що в засідання не зявились, суд виходить з наступного.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася повторно.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно частини 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Тому згідно ст.223 ЦПК України відсутні підстави для відкладення розгляду справи у звязку з неявкою відповідача.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У своїй заяві від 22 лютого 2018 року ОСОБА_4 просила суд відкласти розгляд справи в тому числі з метою надання їй можливості скористатися правовою допомогою.

Тому той факт, що договір з адвокатом нею було укладеного лише 12 березня 2018 року, тобто в день, на який справу призначено до розгляду, свідчить про зловживання відповідачем своїм процесуальним правом.

Крім того, розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 призначено на 09-00 год. 2018 року, адвокатом надано витяг з сайту Судової влади, згідно якого у Кобеляцькому районному суді Полтавської області на 10-00 год. 12 березня 2018 року призначено розгляд справи №532/138/16-ц, а в рядку «сторони по справі» крім інших вказано «адвокат: ОСОБА_6».

Проте, копії судової повістки, за якою її викликано в інше судове засідання, представник відповідача до свого клопотання не додала.

Крім того, розгляд справи №532/138/16-ц судом призначено на 10-00 год., тобто пізніше, ніж призначено розгляд в даній справі №552/8216/17.

На підставі викладеного, керуючись статтями 44, 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до неї.

Зокрема у відзиві відповідач зазначала, що позовна заява не відповідає вимогам закону, фактично між сторонами відсутній сповір, а також, посилалась на недоведеність позивачем його позовних вимог.

Під час розгляду справи відповідач також звернулась до суду з клопотаннями про обєднання в одне провадження цивільних справ №552/640/18, 552/638/18, 552/8216/17, 552/639/18, про визнання дій позивача ОСОБА_3 зловживанням процесуальними правами та застосування до нього заходів процесуального примусу, а також про залишення без розгляду та повернення позивачу позовних заяв у справах №552/640/18, 552/638/18, 552/8216/17, 552/639/18.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року в задоволенні даних клопотань судом відмовлено, але вирішено відкласти розгляд справи на 12 березня 2018 року о 09-00 год., направити відповідачу копію позовної заяви з додатками та визначити відповідачу час для надання відзиву на позовну заяву до наступного судового засідання, тобто до 09-00 год. 12 березня 2018 року.

Інші клопотання від сторін до суду не надходили.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 28 січня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави у цивільній справі №552/1690/17 від 03 липня 2017 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2017 року, задоволено позов ОСОБА_3, шлюб, зареєстрований 28 січня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 52, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

На даний час малолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком, який займається вихованням та доглядом за дитиною.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобовязані поважати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача ОСОБА_4 з проханням надати йому дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5 - за межі України в супроводі батька.

Зазначена обставинами підтверджується даними листа ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 від 22 листопада 2017 року та даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що наведений лист ОСОБА_4 отримано 05 грудня 2017 року (а.с.11, 13).

Але до даного часу така згода на виїзд дитини за кордон відповідачем позивачу надана не була.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує факт одержання вказаного вище листа, але вказує, що у вказаному документі відсутні відомості щодо країни, в яку планується подорож, а також періоду часу, на який вона планується. Тому, як вказує відповідач, вона не мала змоги виготовити дозволи, які просив їй надати відповідач.

Проте, діючи у найвищих інтересах дитини, відповідач могла зясувати вказані питання у відповідача. Замість цього, вона залишила прохання позивача без реагування, усунувшись тим самим від вирішення ініційованого батьком дитини питання.

Відповідно до даних довідок №52 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 15 листопада 2017 року та №3 від 24 січня 2018 року, виданих Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, рекомендовано санаторно-курортне лікування у санаторії, який спеціалізується на захворюваннях органів дихання, нефрологічного та кардіологічного профілів, а також рекомендовано лікування на узбережжі морів (а.с.19, 45).

З цього вбачається, що виїзд дитини на оздоровлення до морського узбережжя в повній мірі відповідає її інтересам.

Відповідно, не надаючи позивачу згоди на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення та з туристичною метою, що сприяє розширенню кругозору дитини, відповідач фактично діє всупереч інтересам свого малолітнього сина.

Суд критично оцінює посилання відповідача у її відзиві на позовну заяву, що в Україні є Державний заклад спеціалізований клінічний санаторій ім.В.П.Чкалова Міністерства охорони здоровя України у м.Одесі та інші заклади, які також містять лікувально-діагностичне, терапевтичне й педіатричне відділення, а позивачем не обґрунтовано необхідність вивезення дитини за кордон.

При цьому суд звертає увагу, що зі свого боку відповідач не пропонує жодної альтернативи в оздоровленні дитини, у тому числі і щодо відпочинку на морському узбережжі в Україні.

Та обставина, що нею не надається позивачу дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон, фактично визнається відповідачем, виходячи зі змісту її відзиву на позов.

З відзиву також вбачається, що від надання такого дозволу на виїзд дитини вона ухиляється свідомо, знаходячи для цього різноманітні приводи, та не вживаючи жодних дій для вирішення питання оздоровлення та відпочинку дитини.

Так, крім іншого відповідач посилалась на те, що відсутня конкретна путівка, докази відповідності умов проживання, харчування та надання медичної допомоги потребам малолітньої дитини. Але за відсутності згоди матері на виїзд малолітньої дитини за кордон оформлення виїзних документів неможливе.

Посилання відповідача на відсутність підтвердження платоспроможності позивача та відсутності його зайнятості на роботі, як на підставу ненадання згоди на виїзд дитини за межі України, на вимогах чинного законодавства не ґрунтується.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що 23 листопада 2017 року нею було подано заяву до виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про встановлення способу участі у вихованні сина, оскільки вона також має намір один місяць літа, визначений органом опіки та піклування, провести з дитиною.

При цьому суд виходить з повідомлення представника третьої особи про те, що саме через ухилення ОСОБА_4 від спілкування з представниками служби у справах дітей, її неявкою до органу опіки та піклування до даного часу її заява не розглянута.

У листі Служби у справах дітей Полтавської обласної державної адміністрації від 02 лютого 2018 року №Ш-01-46/3 ОСОБА_4 також повідомлено, що розгляд її заяви було призначено на 16 січня 2018 року, але за її неявкою розгляд питання призупинено. Цим же листом відповідачу рекомендовано звернутися до служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради стосовно поновлення розгляду поданої нею заяви.

Але, як пояснив суду предстаник третьої особи, до даного часу відповідач до служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради не зявлялася, на телефонні дзвінки не відповідала.

Тому з підстав не розгляду до даного часу заяви ОСОБА_4 про встановлення способу участі у вихованні сина не може бути обмежено дитину у реалізації її прав на оздоровлення та розвиток, розширення кругозору через відвідування іншої держави, тощо.

Будь-які фактичні дані, що свідчили б про обєктивні обставини (крім відсутності відповідного дозволу матері), які перешкоджають виїзду дитини за кордон та вирішенню батьками вказаного питання, в матеріалах справи відсутні.

Тому суд вважає, що відмова відповідача у дачі згоди позивачу на виїзд малолітнього сина за межі України для оздоровлення та з туристичною метою не має правового підґрунтя, є безпідставною і такою, що суперечить вимогам ст. 155 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, і батьківське право не може здійснюватись всупереч цим інтересам.

Вказані дії відповідача суперечать ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, у відповідності до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано доказів про наявність обставин, що обмежують право виїзду за кордон малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід надати дозвіл позивачу на виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди матері.

Уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

У звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640 грн. на відшкодування понесених ним судових витрат.

Керуючись ст. 253, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Уточнені позовні вимоги задовольнити.

Надати ОСОБА_3 (проживаючому: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) дозвіл оформити без згоди ОСОБА_4 (проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер не встановлений) документи для тимчасового виїзду неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, оформлювати відповідні візи, та на тимчасове вивезення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди матері - ОСОБА_4 до Туреччини в період з 15 липня 2018 року по 15 серпня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий О.А. Самсонова

12.03.2018