Справа № 152/294/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Соколовської Т.О.,

з участю

секретаря судового засідання Годованюк І.Л.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, з участю заінтересованої особи Шаргородської міської ради Вінницької області,

встановив:

22 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства.

У обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що 25 вересня 2001 року в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті залишилося спадкове майно, спадкоємцем майна якого за законом є вона ОСОБА_1 На даний час вона бажає оформити спадщину, у звязку з чим звернулася в Шаргородську державну нотаріальну контору. Проте, в оформленні спадщини їй відмовлено через відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин між нею та батьком, оскільки в свідоцтві про її народження запис про батька відсутній.

Просить встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 25 вересня 2001 року є її ОСОБА_1 батьком.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали, посилаючись на зазначені в ній обставини та просили суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Шаргородської міської ради Вінницької області в судове засідання не з'явився. Від представника Шаргородської міської ради ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи, щодо задоволення заяви Шаргородська міська рада не заперечує.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293, ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 315 ч.2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення."

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1957 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, разом вони проживали до смерті останньої, яка настала 12.04.1972 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом, мали взаємні права і обовязки як чоловік і жінка, у них 16.09. 1958 року народилася дочка ОСОБА_1 (до одруження - ОСОБА_5) ОСОБА_6, (а.с.10). У 1972 році мати заявниці ОСОБА_5 померла, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 продовжували проживати разом, проявляв до неї батьківську турботу, створював належний матеріально-побутовий рівень проживання, приймав участь у її вихованні та утриманні.

25 вересня 2001 року ОСОБА_3 помер (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі із права на земельну частку (пай) САТ "Соснівське" с. Соснівка Шаргородського району Вінницької області розміром 2,27 в умовних кадастрових гектарах (а.с.14).

Спадкоємцем ОСОБА_3 за законом є його дочка заявник по справі ОСОБА_1, яка народилася 16 вересня 1958 року (а.с.10).

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

У третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання батьківства.

Згідно п.3 постанови Пленуму ВС України у № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" і правової позиції ВС України у справі № 6 20 цс 15 від 25.02.2015 року: - при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, народженої до 01 січня 2004 року (тобто до набрання чинності Сімейного кодексу) необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю; - справи про встановлення батьківства щодо дитини, народженої після 01 січня 2004 року, суд повинен вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу. Зокрема, вирішення питання застосування законодавства у таких справах значно впливає на можливість використання тих чи інших доказів при встановлені факту батьківства. Коли дитина народилася до 01.01.2004 року, суд бере до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання померлим батьківства за життя згідно зі ст.53 КпШС, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства з матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

У разі смерті чоловіка, який не перебуває з матір'ю дитини у шлюбі, факт його батьківства встановлюється за рішенням суду.

З огляду на те, що ОСОБА_1 народилася 16.09.1958 року, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми КпШС України.

Відповідно до ст.53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно із ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Згідно зі суди застосовуютьстаттею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Юридичний факт, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 підтверджується показами заявника та його представника, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії 1-АМ № 088119, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області 29 серпня 2007 року, у якому дані про батька відсутні, при цьому по батькові заявниця зазначена "Павлівна" (а.с.10); свідоцтвом про шлюб ОСОБА_7 з ОСОБА_8 (а.с.9); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, з якого вбачається, що прізвище заявника ОСОБА_1 до державної реєстрації шлюбу було "Клапушинська" (а.с.8); довідкою виконкому Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №1169 від 27.12.2017 року, з якої вбачається, що померлий 25.09.2001 року ОСОБА_3 до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12), ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3, а саме: протягом шести місяців вступила в фактичне володіння та управління майном померлого, розпорядилася домашніми та особистими речами (а.с.13); сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0086737, виданим 15.07.1997 року Шаргородською районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_3 (а.с.14); висновком Шаргородського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції від 29.01.2018 року (а.с.15).

На підтвердження обґрунтованості заяви ОСОБА_1 посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які суду показали, що вони добре знають сімю заявника і їм достеменно відомо, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які перебували у незареєстрованому шлюбі з 1958 року по 1972 рік. Ольга протягом цього часу проживала разом із своїми батьками, які виростили та виховали її, забезпечували матеріально. ОСОБА_3 проявляв до неї батьківську турботу, приймав участь у її вихованні та утриманні.

Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом.

Таким чином, факт батьківства підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими судом і має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_3, яка сталася 25 вересня 2001 року і іншого порядку його встановлення немає.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "ОСОБА_4 проти Туреччини")".

Керуючись п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, на підставі п.5 ч.2 ст. 293, ч.2 ст.315 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 25 вересня 2001 року в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, українки, громадянки України, жительки м. Шаргород Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення проголошено та підписано суддею 07.03.2018 року.

Суддя: Т.О. Соколовська