АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 березня 2018 року

м. Харків

справа № 641/6822/16-ц

провадження № 22-ц-/790/731/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу № 641/6822/16-ц за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргоюОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2017 року (суддя Чайка І.В.), -

встановив:

У серпні 2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 6813 ,17 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, за вказаною адресою їм було відкрито абонентський особовий рахунок НОМЕР_1

Оплату за надані послуги відповідачі здійснюють не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 5498,55 гривень, яка складається із заборгованості за централізоване водопостачання за період з 01.11.2012 року по 31.07.2016 року в сумі 3307,10 гривень та за послуги з водовідведення за період з 01.11.2012 року по 31.07.2016 року в сумі 2191,45 гривень. Також відповідачам нараховано 1147 ,96 гривень індексу інфляції за весь час прострочення сплати та 3% річних від простроченої суми в розмірі 166,66 гривень, які просили стягнути.

У вересні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до КП «Харківводоканал», в якій з урахуванням уточнень просили зобов'язати КП «Харківводоканал» надати до суду їх договір на користування наданими послугами та документи, що КП " Вода " реорганізовано у КП " Харківводоканал; судові витрати по справі судового наказу та у позовній заяві покласти на КП " Харківвводоканал"; скасувати постанову від 03.11.2016 року про судовий збір ; направити до Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківської області вказівку про відкриття ЄРДР щодо шахрайських дій КП " Харківводоканал" в особі директора ОСОБА_5 за ст.ст.189, 190,192, 365, 375,382 КК України.; скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.02.2013 року; прийняти рішення про повернення стягнутої суми в розмірі 2500,00 гривень та 3 % інфляційних збитків, а всього 3250,00 гривень.

В обґрунтування вимог зазначали, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» щодо стягнення з них заборгованості є незаконними та шахрайськими, оскільки будь-яка заборгованість у них відсутня. ОСОБА_1 та члени його родини мають пільги на оплату комунальних послуг та вважають, що КП «Харківводоканал» повинно повернути суму коштів, які були незаконно стягнуті з ОСОБА_2 в розмірі 2500,00 гривень.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив позов задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог КП «Харківводоканал» заперечував. Доводи зустрічної позовної заяви підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились.

Представник третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Слобідського району ХМР в судовому засіданні первісний позов підтримала, щодо задоволення зустрічного позову заперечувала.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.17 року позов КП "Харківводоканал" задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та індексу інфляції за період з 01.06.2013 року по 31.07.2016 року в сумі 6813,17 гривень. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити їх зустрічний позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставин справи, що мають значення; порушено норми матеріального та процесуального права. Проголошене в судовому засіданні рішення відрізняється від резолютивної частини, текст якої знаходиться в матеріалах справи. Між сторонами відсутній письмовий договір, в зв'язку з чим кошти стягуються безпідставно.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05.03.2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що позивач в м. Харкові надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення, згідно із Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV "Про житлово-комунальні послуги", "Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 та "Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2.

Особовий рахунок № НОМЕР_2 відкрито на ім'я ОСОБА_1

Згідно з розрахунком по вказаному особовому рахунку, утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 5498,55 гривень, яка складається з заборгованості за централізоване водопостачання за період з 01.11.2012 року по 31.07.2016 року в сумі 3307,10 гривень та за послуги з водовідведення за період з 01.11.2012 року по 31.07.2016 року в сумі 2191,45 гривень. Також, відповідачам нараховано 1147,96 гривень індексу інфляції за час прострочення сплати та 3% річних від простроченої суми в розмірі 166,66 гривень.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами 1, 2 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Матеріали справи свідчать, що в червні 2016 року КП «Харківводоканал» звернулося до Комінтернівського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1.

09.06.2016 року Комінтернівським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ, який в подальшому був скасований.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за централізоване водопостачання та за послуги з водовідведення за період з 01.11.2012 року по 31.05.2013 року.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, надання житлово-комунальних послуг та оплата таких є зобов'язальним правовідношенням, а в даному випадку - грошовим зобов'язанням з боку отримувачів послуг. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в разі невиконання якого по здійсненню оплати на таке поширюється ч.2 ст.625 ЦК України про цивільно-правову відповідальність за прострочення виконаного зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачів заборгованості в межах строку позовної давності, а саме за період з 01.06.2013 року по 31.07.2016 року, за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 3307,10 гривень та з водовідведення в розмірі 2191,45 гривень, 3% від простроченої суми за послуги: з централізованого водопостачання у розмірі 104,24 гривень, та за послуги з централізованого водовідведення в розмірі 62,42 гривень, а також індекс інфляції за послуги з централізованого водопостачання у в сумі 742,05 гривень, та за послуги з централізованого водовідведення 405,91 гривень, а всього - 6813,17 гривень.

Посилання в зустрічній позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що кошти взагалі не мають сплачуватись через відсутність між сторонами договору, судовою колегією не приймаються.

Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за надані послуги.

Тобто, неукладення відповідачами договору з позивачем не звільняє останніх від оплати нарахованих платежів і не створює для виконавця послуг обов'язку припинення нарахування плати за ці послуги.

Щодо надання пільг по сплаті комунальних послуг окремим категоріям громадян, які є реалізацією ними соціального захисту гарантованого державою, то слід зазначити наступне.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" з наступними змінами Міністерство праці та соціальної політики України зобов'язано забезпечити включення до реєстру інформації про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України "Про міліцію".

Згідно ч.ч.1,7 ст.22 Закону України «Про міліцію», працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива в межах норм, встановлених законодавством.

За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пунктом 5 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою КМУ №117 від 29.01.2003 року, для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу довідку про склад сім'ї, копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги (з пред'явленням оригіналів цих документів), копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів, пред'являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Згідно листа № 4-17/7421 від 28.11.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку з 13.01.2004 року в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як міліціонер на пенсії до 07.11.2015 року.

Пільги у розмірі 50% на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 з 10.11.2012 року по 30.06.2015 року надавались на двох осіб, а саме на ОСОБА_1 та його дружину ОСОБА_2 Оскільки дохід родини ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 перевищував величину доходу ( 1710,00 грн.) у 2015 році, то право на пільги на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 з 01.07.2015 року по 06.11.2015 року не мав.

Крім того, відповідно до п.1 та п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про національну поліцію», з 07.11.2015 року Закон України «Про міліцію» втратив чинність.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, відповідачі фактично висловили свою незгоду з існуючою заборгованістю за надані КП «Харківводоканал» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні зустрічної позовної вимоги про зобов'язання КП «Харківводоканал» надати договір на користування наданими послугами, оскільки встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що такий договір між сторонами не укладався. Документи щодо реорганізації КП «Вода» у КП «Харківводоканал» було надано позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення судового збору з КП «Харківводоканал», то вони не ґрунтуються на законі, оскільки при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції керувався ст. 88 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення рішення).

Аналогічно, є безпідставними і вимоги зустрічного позову про скасування постанови від 03.11.2016 року про судовий збір, скасування рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.02.2013 року, направлення до Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області вказівки про відкриття ЄРДР, щодо шахрайських дій КП «Харківводоканал», а також щодо зобов'язання прийняти рішення про повернення стягнутої суми у розмірі 2500 гривень та 3% інфляційних збитків так як ці вимоги стосуються зовсім іншого судового рішення.

Крім того, проголошене в судовому засіданні рішення повністю співпадає з текстом резолютивної частини судового рішення, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко