Дата документу 07.03.2018
ЄУ № 420/1406/17
Провадження №2/420/30/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з ОСОБА_3 з 1997 року по день відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на земельну ділянку НОМЕР_4, площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий Білолуцькою селищною радою 20.02.2003.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3 Позивач проживала однією сім'єю, вела спільне господарство, була пов'язана спільним побутом з померлою ОСОБА_3 близько 12 років з 1997 року до ІНФОРМАЦІЯ_5. Померла була позивачу кумою, усі роки тяжко хворіла, а вона її доглядала. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки НОМЕР_4, площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіту не склала. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги не має. 04 липня 2017 року позивач звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що залишилась після смерті ОСОБА_3, однак отримала відмову.

Предстаник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Позивач до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 9 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 29.07.2008 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області (а.с. 7).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки НОМЕР_4, площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Білолуцькою селищною радою 20.02.2003 (а.с. 8).

Відповідно до довідки №992 від 14.07.2017, виданої виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, з 23.05.2005 (а.с. 11).

Згідно довідки №992 від 14.07.2017, виданої виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_5 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала за адресою: АДРЕСА_1 Новопсковського району Луганської області. Знята з реєстраційного обліку у зв'язку зі смертю. На момент смерті разом з нею проживали та вели спільне господарство співмешканці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

Як вбачається з домової книги позивач ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 21.11.1977 (а.с. 12-16).

Допитані у судовомі засіданні у якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_3 проживала 8 років разом з ОСОБА_2 з 2000 року по 2008 рік, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство.

21.06.2017 позивач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що залишилась після смерті ОСОБА_3, поерлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно постанови приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В.про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 липня 2017 року (а.с. 10), позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, що залишилася після ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі того, що нею не надані документі, які би підтверджували проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_3

Таким чином, встановлення для позивача факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 має для неї юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено та доведено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, проживали однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2000 року по 2008 рік, даний факт підтвердився у судовому засіданні довідкою сільської ради, домовою книгою, показами свідків, факт проживання однією сім'єю має для заявниці юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому вимога ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю підлягає частковому задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що померлій ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка НОМЕР_4, площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Білолуцькою селищною радою 20.02.2003.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3

З матералів спадкової справи №124/2017, заведеної 21.06.2017 вбачається, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача про визнаня за нею права власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на земельну ділянку НОМЕР_4, площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області,такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_1, однією сім'єю з ОСОБА_3 з 2000 року по день відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на земельну ділянку НОМЕР_4, площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий Білолуцькою селищною радою 20.02.2003.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Новопсковський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.03.2018.

Суддя: О.С. Стеценко