Справа № 303/5084/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Бисаги Т. Ю., Готри Т. Ю.

з участю секретаря Терпай С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року, ухвалене суддею Куцкір Ю. Ю., повний текст рішення складено 21 листопада 2017 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-6).

До закінчення підготовчого засідання позивач змінив предмет позову шляхом подання відповідної письмової заяви. В новій заяві вимоги пред'явлені до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 15 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 390 000 грн. (а.с.38-42).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 390 000 грн., що на день подачі позову складає 15 000 доларів США. Вирішено питання про судові витрати (а.с.75-77).

На це рішення відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що кошти в розмірі 15 000 доларів США були отримані нею в рахунок відмови від частки в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Місцевий суд на вказане уваги не звернув, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити (а.с.80-85).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 скаргу підтримали та просили задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 скаргу також підтримав та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 проти скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 не була власником будинку в АДРЕСА_1, а отже набула кошти в розмірі 15 000 доларів США без достатньої правової підстави, а тому повинна їх повернути.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без належного з'ясування обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 15 000 доларів США. Свої вимоги мотивував тим, що вони є рідними братом та сестрою. Їх матір ОСОБА_7 вирішила розпорядитися належним їй будинком в АДРЕСА_1. На сімейній раді було прийнято рішення, що позивач ОСОБА_2 разом з своєю дружиною ОСОБА_8 продає належну їм квартиру в АДРЕСА_2, та передає гроші в сумі 15 000 доларів США сестрі ОСОБА_1 для будівництва будинку по вул. Великогірній. Натомість мати дарує 2/3 частини будинку в АДРЕСА_1, сину ОСОБА_2, а 1/3 заповідає його дружині ОСОБА_8 Гроші в сумі 15 000 доларів США сестра отримала, про що написала розписку, в якій зазначила, що немає жодних матеріальних претензій до будинку в АДРЕСА_1. Однак, через деякий час, мати ОСОБА_7 ОСОБА_3 заповіт змінила, 1/3 частину будинку заповіла племіннику ОСОБА_3, який є сином відповідачки ОСОБА_1

Отже, на думку позивача ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_1 безпідставно отримала кошти в розмірі 15 000 доларів США, оскільки передача 1/3 частини будинку в АДРЕСА_1, його дружині ОСОБА_8, не відбулася.

У справі встановлено, що ОСОБА_7 належав житловий будинок в АДРЕСА_1. Згідно договору дарування від 5 грудня 2006 року 2/3 частини даного житлового будинку вона подарувала своєму сину ОСОБА_2 Іншу частину будинку (1/3) заповіла своєму племіннику ОСОБА_3

Доводи позивача про те, що він передав відповідачці ОСОБА_1 15 000 доларів США саме в якості компенсації за цю 1/3 частину даного житлового будинку, не доведені. Посилання як на доказ на заповіт на ім'я дружини позивача ОСОБА_8, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в подальшому цей заповіт ОСОБА_7 змінила та склала новий заповіт на свого племінника ОСОБА_3, що є її законним правом. В наданій суду розписці дійсно вказано ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_2 15 000 умовних одиниць (доларів), а також те, що ОСОБА_1 не має жодних матеріальних претензій до будинку по АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідачка ОСОБА_1 заперечуючи проти позову, зазначила, що мати ОСОБА_7 виявила бажання щодо переоформлення права власності на будинок в АДРЕСА_1, у пропорції 1/3 частини на кожного члена їхньої сім'ї, зокрема, на сина ОСОБА_2, доньку ОСОБА_1 та на себе ОСОБА_7 Позивач за погодженням з матір'ю запропонував відповідачці ОСОБА_1 викупити у неї 1/3 частину даного житлового будинку за 15 000 доларів США, на що вона погодилася та написала відповідну розписку, а мати склала у нотаріуса договір дарування 2/3 частини будинку на позивача ОСОБА_2 Свою 1/3 частину будинку мати заповіла дружині позивача ОСОБА_8, однак через поведінку останньої щодо матері після складення нею заповіту, відповідачка ОСОБА_1 забрала матір проживати до себе, де вона жила до дня своєї смерті та померла у віці 92 роки. В 2007 році мати склала останній заповіт, яким заповіла свою частку в будинку в АДРЕСА_1, племіннику ОСОБА_3, який до останнього піклувався нею та допомагав їй ліками та продуктами харчування, про що свідчить відповідна довідка від 03.07.2017 року № 82/10-29 про те, що він є одержувачем допомоги по догляду за престарілою особою ОСОБА_7 з 06.09.2013 року по 22.03.2017 року.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції обидві сторони не заперечили складення розписки і факт передачі коштів. При цьому обидві сторони вказали, що між ними існували певні договірні відносини щодо вказаного вище будинку та його подальшої юридичної долі.

Пред'являючи позов до суду у вересні 2017 року позивач первинно просив визнати недійсним договір купівлі-продажу частини вказаного вище будинку та визнати за ним право власності на весь будинок. Вимоги пов'язував у тому числі із зазначеною розпискою та одержаними за нею коштами (а.с.3-6). У подальшому предмет позову змінив та просив стягнути на свою користь кошти, одержані за цією розпискою з підстав, передбачених статтями 1212-1213 ЦК України як безпідставно набутих позивачем.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212

ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року (у справі 6-88цс13) та від 21 вересня 2014 року (у справі 6-122цс14).

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд першої iнстанцiї помилково дійшов висновку, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

За цих обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4290 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: