Справа № 503/1843/14-ц
Провадження № 2/493/3/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частку у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частку гаражу № 6 по вул. Леніна, 59 в м. Кодима Одеської області, із виплатою ОСОБА_2 з депозиту суду, внесених нею попередньо в розмірі 53658 грн. та в розмірі 38438 грн.; визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частку гаражу № 6 по вул. Леніна, 59 в м. Кодима Одеської області, які належать ОСОБА_2; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/6 частку у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частку гаражу № 6 по вул. Леніна, 59 в м. Кодима Одеської області, із виплатою ОСОБА_3 Р.М. з депозиту суду, внесених нею попередньо в розмірі 53658 грн. та в розмірі 38438 грн.; визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частку гаражу № 6 по вул. Леніна, 59 в м. Кодима Одеської області, які належать ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що квартира та гараж є речами неподільними та 4/6 частини квартири та гаражу не можуть бути виділені їй в натурі, спільне користування квартирою та гаражем є неможливим, а припинення права власності відповідачів на належну їм 1/6 частину цієї квартири та гаражу не завдасть значної шкоди інтересам співвласників.

В порушення вимог ст. 360 ЦК України, за якою співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, відповідачі участі в утриманні та збереженні майна, що є у їх спільній частковій власності, не приймають.

Все нерухоме майно знаходиться на її повному утриманні. Нею проводиться поточний ремонт квартири, забезпечується схоронність майна та поліпшення його стану.

Вважає, що відповідачі порушують вимоги закону щодо утримання майна, яке є у спільній частковій власності.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, в поясненнях послалася на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві.

Представник позивача також підтримала вимоги, заявлені позивачем.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представник позов визнали частково, просили відмовити у стягненні з них на користь позивача судових витрат.

Суд, заслухавши позивача та її представника, відповідачів та представника відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 4/6 частини спірної квартири № 8 за адресою: вул. Леніна, 61 в м. Кодима, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2014 року, належить позивачу та по 1/6 частині спірної квартири № 8 за адресою: вул. Леніна, 61 в м. Кодима та по 1/6 частині гаражу № 6 за адресою: вул. Леніна, 59 згідно додаткового рішення суду від 31.01.2012 року належать відповідачам; 4/6 частини гаражу № 6 за адресою: вул. Леніна, 59 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2014 року належить позивачу.

Відповідно до висновку експерта від 20.11.2017 року № 5494/5767 здійснити реальний поділ спірної квартири та гаражу неможливо, дійсна (ринкова) вартість квартири становить 215922 грн., дійсна (ринкова) вартість гаражу становить 60367 грн.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Сума вартості спірних часток внесена позивачем на депозитний рахунок суду, відповідно до ухвал суду від 29.01.2015 року та від 13.02.2018 року.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові № 20 від 22.12.1995 року « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Тобто, порушення положень Конституції та Цивільного кодексу України про недоторканість права власності не відбувається.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч. 1 ст. 358 ЦК України містить загальне правило, відповідно до якого право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники володіють та користуються майном спільно, не порушуючи взаємні права, та можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Вони можуть володіти майном з урахуванням часток, які належать їм у праві власності на майно або незалежно від цього.

Співвласники зобов'язані коригувати свої дії стосовно утримання майна, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників зобов'язаний відповідно до своєї частки у праві спільної власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. Вказані положення визначені ст. 360 ЦК України.

Отже, законодавство України встановлює обов`язки власника щодо дбайливого ставлення до належного йому майна. Необхідність правового регулювання даних відносин пов`язана із необхідністю забезпечення обов`язків, встановлених законодавством для співвласника майна, зокрема, обов`язку брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Для сторін як співвласників майна законом встановлено обов`язки та права, які фактично є рівними. Проте, відповідачі як співвласники не виконують свої обов`язки належним чином. Вони не приймають участі в утриманні та збереженні майна, що є у спільній частковій власності.

Таким чином, квартира та гараж знаходяться на повному утриманні позивача. Нею проводиться поточний ремонт квартири, приймаються міри до схоронності майна, поліпшення його стану.

Вищевказані обставини не спростовані відповідачами.

З наведеного вище вбачається, що відповідачі порушують вимоги ст. 360 ЦК України щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності. Систематично протягом тривалого часу вони не користуються спільним майном, не виконують свого обов`язку по утриманню та збереженню нежитлових будівель. Невиконання відповідачами своїх обов`язків як співвласників майна призводить до порушення прав іншого співвласника майна.

Порушення прав є триваючим, виникло з часу набуття відповідачами права власності та продовжується до даного часу. Відповідачі погоджуються передати належну їм частку іншому співвласнику.

Позивач як особа, права якої порушено, проявила ініціативу щодо виходу відповідачів із співвласників із відносин спільної власності.

Оскільки закон вказує на незначний розмір самої частки, а не майна, яке на цю частку припадає, то саме з ідеального виразу частки суд має робити висновок про її незначний характер.

Вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виходить з того, що частка відповідачів у спільному майні (по 1/6), у порівнянні з часткою позивача (4/6), є незначною та не може бути виділена в натурі.

З моменту набуття права власності на частку у спільній частковій власності дій щодо володіння та користування спільним майном відповідачі не вчиняли, правом щодо визначення порядку володіння та користування майном не скористалися, витрат на утримання майна в придатному до використання стані не несли.

За ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неможливість виділення в натурі охоплює як неподільність речі, коли частка не може бути виділена в натурі внаслідок природних або штучних характеристик речі як єдиного об'єкта (ст. 183 ЦК України), так і заборону виділу згідно із законом (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Відповідачі будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача, а також заперечення проти позову (відзив), суду не надали.

Таким чином, позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню у повному обсязі та за підстав, що зазначені вище.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Таким чином, відповідно до ЗУ «Про судовий збір», з урахуванням ціни позову по даній справі, позивач повинна була надати докази сплати судового збору в розмірі 920,96 грн.

Оскільки позивач надала докази сплати судового збору в розмірі 658 грн., ухвалою суду від 29.01.2015 року прийнято рішення про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 262,96 грн.

При подані позову позивач сплатила судовий збір в розмірі 658 грн., суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі 658 грн.

Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Положенням ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На виконання зазначених вимог, позивачем надано витяг з угоди про правову допомогу № 54 від 16.11.2014 року, квитанція № 38 від 16.11.2014 року на суму 2000 грн., розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, понесені позивачем в сумі 2000 грн., що включає витрати на консультації і роз`яснення з правових питань, складання позовної заяви та участь адвоката у судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань, оскільки позивачем доведений у встановленому законом порядку розмір наданої їй такої допомоги, та такі вимоги ґрунтуються на законі і не перевищують граничний розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, підлягають задоволенню в повному обсязі.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на проведення судових експертиз.

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 12.02.2015 року по справі було призначено судово-будівельну експертизу та за клопотанням відповідачів, ухвалою суду від 23.11.2016 року по справі було призначено судову комплексну будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи. Оплата за які проводилась відповідачами. Згідно даного висновку експертизи, висновок, який був проведений за клопотанням позивача спростовано. Отже, дані витрати, які були проведені позивачем задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 137, 141, 259 ЦПК України, ст. ст. 183, 319, 322, 358, 360, 364, 365 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації задовольнити частково.

Припинити право ОСОБА_2 на 1/6 частку у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_2 та на 1/6 частку гаражу №6 по вул. Леніна, 59, в м. Кодима Одеської області, загальною площею 17 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 та на 1/6 частку гаражу №6 по вул. Леніна, 59, в м. Кодима Одеської області, загальною площею 17 кв.м., які належать ОСОБА_2 на підставі додаткового рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31.01.2012 року.

Припинити право ОСОБА_3 на 1/6 частку у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_2 та на 1/6 частку гаражу №6 по вул. Леніна, 59, в м. Кодима Одеської області, загальною площею 17 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 та на 1/6 частку гаражу №6 по вул. Леніна, 59, в м. Кодима Одеської області, загальною площею 17 кв.м., які належать ОСОБА_3 на підставі додаткового рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31.01.2012 року.

Виплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з депозитного рахунку Балтського районного суду Одеської області №123 та №5435 грошову компенсацію за 2/6 частки квартири АДРЕСА_2 та за 2/6 частки гаражу №6 по вул. Леніна, 59, в м. Кодима Одеської області, загальною площею 17 кв.м., в розмірі 53658,00 грн., які внесені на депозит суду ОСОБА_1 за квитанцією №0.0.346381900.1 від 09.02.2015 року та в розмірі 38438,00 грн., які внесені на депозит суду ОСОБА_1 за квитанцією №0.0.976593747.1 від 28.02.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 262,96 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ , банк отримувача: ГУДКСУ в м. Києві, код банку отримувача (МФО): 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, та ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 658 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, та ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги в сумі 2000грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.03.2018 року.

СУДДЯ: