Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 173/124/16

провадження № 61-8968св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В. від 06 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, у якому посилалась на те, що 08 грудня 2015 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») укладено договір фінансового лізингу № 002564,відповідно до умов якого відповідач зобов'язався передати позивачу транспортний засіб - МТЗ-82, вартістю 200 тис. грн, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору. Позивач сплатив відповідачу платіж у розмірі 49 тис. грн, зарахований відповідачем як адміністративний платіж.

Вважаючи вказаний договір фінансового лізингу таким, що містить несправедливі умови та істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що є порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та у зв'язку із порушенням норм про нотаріальне посвідчення спірного договору, просила визнати його недійсним та стягнути сплачені нею кошти на виконання недійсного правочину.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002564 від 08 грудня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 49 тис. грн. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що положення спірного договору, зокрема пункти 1.4, 10.13, 10.15, свідчать про несправедливість його умов відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а виконання зобов'язання забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про несправедливі умови договору фінансового лізингу відносно споживача послуг та наявність підстав для визнання його недійсним відповідно до статті 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, вважав, що спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що потребує нотаріального посвідчення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не доведено обставин введення ОСОБА_1 відповідачем в оману та наявності нечесної підприємницької практики, оскільки підписавши спірний договір, позивач погодилася із його умовами, з якими її було попередньо ознайомлено.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 правомірно відмовилася від спірного договору, надіславши заяву відповідачу, оскільки позивач виявила, що його умови не задовольняють її як споживача.

У липні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, у якій просить скасувати зазначене судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона мала намір укласти договір купівлі-продажу трактора, а не фінансового лізингу. Прочитавши умови укладеного з відповідачем договору, вона зрозуміла, що її ввели в оману щодо істотних умов договору, зокрема, щодо суті укладеного договору, а також дійсної ціни товару. Крім того, зазначала, що укладений договір не відповідає вимогам статтей 16, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо принципу добросовісності та справедливості, а його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

У серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення від ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, у яких заявник указує на те, що спірні правовідносини регулюються не Законом України «Про захист прав споживачів», а нормами ЦК України та спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг»; спірний договір укладено з дотриманням вимог закону, які регулюють його укладання; жодних порушень прав позивача як споживача послуг не допущено; нотаріальне посвідчення не є обов'язковим для договору фінансового лізингу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 08 грудня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 002564, відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді транспортного засобу марки МТЗ -82.1.26 та передати його у користування позивача, яка, у с вою чергу зобовязувалася сплачувати за користування транспортним засобом періодичні лізингові платежі згідно з графіком. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_1 отримати транспортний засіб у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат (адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу) (а.с. 4-9).

Згідно з пунктом 1.7 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, різниці сплаченого авансового платежу відповідно до умов договору. Відповідно до пункту 10.1 лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінанстування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків.

08 грудня 2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатилаТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний платіж у розмірі 49 тис. грн (а.с. 12).

14 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» із письмовою заявою про дострокове розірвання договору та повернення сплачених нею коштів (а.с. 14, 16).

05 січня 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» надало ОСОБА_1 письмову згоду на розірвання договору з 14 грудня 2015 року. Відповідно до умов договору, а саме пункту 12.1 договір фінансового лізингу вважається розірваним з 14 грудня 2015 року.

Так, відмовляючи у вимогах про визнання договору фінансового лізингу недійсним, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів про укладення спірного договору під впливом обману, а також про те, що позивач правомірно відмовилася від договору, оскільки виявила, що його умови не задовольняють її як споживача, що є підставою для стягнення коштів.

Разом із тим, згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачами в односторонньому порядку, тобто законодавством передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме: лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення вимог норм процесуального права на вищевказані положення законодавства уваги не звернув, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не врахував, зокрема, які саме права ОСОБА_1 як споживача та лізингоодержувача порушено відповідачем, які є підставою для відмови від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку та відповідно його розірвання.

При цьому, вказавши, що позивач правомірно відмовився від договору, оскільки порушено його права як споживача, суд одночасно зазначив, що Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється.

Також, дійшовши висновку про те, що позивач відмовився від спірного договору, тому він є розірваним, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на підстави позову, якими є фактичні обставини на які посилалася позивач, зокрема, остання обґрунтовувала свої вимоги порушенням відповідачем Закону України «Про захист прав споживача», а саме: ненадання їй повної та достовірної інформації про товар та введення в оману щодо умов договору й на цій підставі просила визнати укладений з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір недійсним, а не розірваним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом частини п'ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шість статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відповідно до частини першої статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Крім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, місцевий суд, вірно застосувавши положення статей 203, 215, 799, 806 ЦК України, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов правильного висновку про те, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови для позивача, у відповідача відсутня відповідна ліцензія для надання фінансових послуг. Крім того, спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму), а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, однак сторонами при укладенні договору не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення, унаслідок чого наявні підстави для визнання такого договору недійсним.

Висновок місцевого суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь держави судовий збір в розмірі 1 322 грн 88 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило