Рішення

Іменем України

05 березня 2018 року м. Чернігів

Справа №751/6176/17

Провадження №2/751/16/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Дасюк Н. В., Римаренко О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (не прибула)

відповідачі - ОСОБА_2 (не прибув), ОСОБА_3 (не прибув)

треті особи - регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області, ОСОБА_4 (не прибула), ОСОБА_5 (не прибула)

представник позивача - ОСОБА_6

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8

представник третьої особи регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області - Бурханова Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу автомобіля Renault Magnum, 2000 року випуску днз НОМЕР_1 та напівпричепу «Трейлер», 1999 року випуску, днз НОМЕР_2.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у період шлюбу з ОСОБА_10 було придбано автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз НОМЕР_1 та напівпричіп «Трейлер», 1999 року випуску, днз НОМЕР_2, а тому дані об'єкти є спільною сумісною власністю подружжя. У період з 01.11.2015 року по 10.11.2015 року чоловік хворів і весь цей час перебував на лікуванні у Чернігівському обласному онкодиспансері. Зазначає, що 04.11.2015 року його син ОСОБА_2 від першого шлюбу - відповідач по справі, скористався хворобою батька, отримав від нього генеральну довіреність. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер. Після його смерті, за даною генеральною довіреністю ОСОБА_2 продав вищевказаний автомобіль та напівпричіп. Вважає, що відповідач порушив п.6 ч.1 ст.248 ЦК України, так як представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Набуття даних автомобілів у власність ОСОБА_3 є незаконним і таким, що суперечить нормам ч.1 ст.215 ЦК України. Також вказує, що їй нічого не було відомо про наміри чоловіка щодо відчуження спірних транспортних засобів. За таких підстав, посилаючись на ч.1 ст.215, 216 ЦК України просить визнати дані договори купівлі - продажу недійсними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив (а.с.77-78).

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві (а.с.58-60).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити повністю.

Представник третьої особи - регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області в судовому засіданні при розгляді спору покладався на розсуд суду.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5, залучені ухвалою суду від 19.02.2018 року до участі у розгляді справи, в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_10 17 жовтня 1987 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7).

Згідно відомостей регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області станом на 20.09.2007 року за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз НОМЕР_1 та напівпричіп ПП Trailor, 1999 року випуску, днз НОМЕР_2 (а.с.90,91).

Згідно положень ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За життя, ОСОБА_10 надав довіреність ОСОБА_2, якою уповноважив його продати за ціну і на умовах на свій розсуд належні йому на праві власності автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз НОМЕР_1 та напівпричіп ПП Trailor, 1999 року випуску, днз НОМЕР_2 (а.с.79-80). Вказана довіреність посвідчена 04.11.2015 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрована в реєстрі за №2115.

04.11.2015 року вказані транспортні засоби зняті з реєстраційного обліку, що підтверджується інформацією регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області (а.с.90,91).

Відповідно актів приймання - передачі транспортних засобів та коштів від 04.11.2015 року (а.с.106-107), 04.11.2015 року було здійснено передачу спірних транспортних засобів ОСОБА_3, а останній передав ОСОБА_2 кошти в сумі 117 000 грн.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 (а.с.8).

У подальшому, 04 грудня 2015 року між ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_10, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу №7441/15/62, ПП Trailor, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.81) та договір купівлі - продажу транспортного засобу №7441/15/63 автомобіля Renault Magnum, 2000 року випуску днз НОМЕР_1 (а.с.82).

Станом на 15.01.2018 року автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз НОМЕР_1 31 жовтня 2017 року перереєстровано на ОСОБА_4 (а.с.90), а напівпричіп ПП Trailor, 1999 року випуску, днз НОМЕР_2 15 вересня 2017 року перереєстровано на нового власника ОСОБА_5 (а.с.91).

Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочинів недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як на підставу недійсності договорів купівлі - продажу автомобіля та напівпричепа позивач посилається на те, що спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, їй не було відомо щодо намірів їх відчуження, а крім того договори купівлі-продажу укладені після смерті ОСОБА_10, який надав довіреність, а у відповідності до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 61 Сімейного Кодексу України якщо одним із подружжя був укладений договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до змісту ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Обізнаність другого з подружжя про джерела надходження коштів і їх подальше використання на потреби сім'ї за його мовчазної згоди повинні розцінюватись як схвалення таких дій того з подружжя, який уклав договір і використав отримане за ним в інтересах сім'ї, і, відповідно, повинно бути підставою для виникнення спільного майнового обов'язку.

Оскільки дана довіреність видана у період шлюбу, тому суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що спірні транспортні засоби були відчужені без згоди позивача, зважаючи на відносини, які склалися між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_10

Також, відповідно абзацу 2 п.6 ч.1 ст.248 ЦК України у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову сум (ст.655 ЦК України).

Враховуючи ту обставину, що фактично дії, спрямовані на настання юридичних наслідків вчинення договорів купівлі - продажу були вчинені 04.11.2015 року ще за життя власника ОСОБА_10, що підтверджується актами приймання - передачі транспортних засобів та коштів від 04.11.2015 року (а.с.106-107), а юридичне оформлення правочину не відбулося, то задля вчинення дій, невиконання яких могло б призвести до виникнення збитків, довіреність продовжувала діяти до моменту юридичного оформлення правовідносин - до 04.12.2015 року.

Таким чином, укладені договори купівлі - продажу були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які і були досягнуті шляхом переходу права власності від ОСОБА_10 до ОСОБА_3 Будь-яких порушень вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, при укладенні спірних правочинів судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваних договорів купівлі - продажу вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених ст.ст.203, 215 ЦК України, для визнання вказаних договорів недійсними, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.60, 61, 65 СК України, ст..16, 203, 215, 244, 248, 655 ЦК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.03.2018 року.

Суддя Н. В. Маслюк