Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 372/495/15-ц

провадження № 61-3343св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року у складі судді Зінченка О. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року в складі суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 17 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 швейцарських франків, зі сплатою 11,45 % річних, строком до 10 квітня 2028 року.

17 квітня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідачі передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (1/3 частини) та ОСОБА_3 (2/3 частини) на праві власності.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, унаслідок чого станом на 6 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 190,74 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 192,03 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 17 811,81 швейцарських франків, відсотки - 1170,68 швейцарських франків, підвищені відсотки - 13,22 швейцарських франків.

На підставі викладеного, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не подано жодних доказів вартості предмета іпотеки станом на час звернення до суду, в позовних вимогах не визначено вартість майна, що позбавляє суд можливості об'єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог банку. Позивачем не надано доказів щодо зареєстрованих осіб в спірній квартирі, а також наявності боргу відповідачів за кредитом на час розгляду справи в суді, оскільки відповідачами надано квитанції про сплату кредитних коштів, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами, ПАТ «Універсал Банк» всупереч вимогам статей 10, 11, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) не довів позовні вимоги в частині вартості предмета іпотеки та розміру суми боргу.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати ухвалені судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач вимогою від 21 жовтня 2014 року повідомив відповідачів про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором. Відповідачами вказана вимога виконана не була, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Судами попередніх інстанцій порушено право ПАТ «Універсал Банк» як іпотекодержателя, оскільки позивача позбавлено можливості задовольнити своє право про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок простроченої заборгованості. Вартість предмета іпотеки визначена умовами договору.

У вересні 2016 року відповідачі подали відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ПАТ «Універсал Банк» не подано доказів існування заборгованості у розмірі 19 190,74 швейцарських франків. На спростування цих доводів відповідачами додано довідку від 8 вересня 2016 року про відсутність простроченої кредитної заборгованості.

22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 17 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 швейцарських франків, зі сплатою 11,45 % річних, строком до 10 квітня 2028 року.

17 квітня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідачі передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (1/3 частини) та ОСОБА_3 (2/3 частини) на праві власності.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 6 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 190,74 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 192,03 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 17 811,81 швейцарських франків, відсотки - 1170,68 швейцарських франків, підвищені відсотки - 13,22 швейцарських франків.

Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки станом на дату укладання договору заставна вартість предмету іпотеки згідно з звітом незалежного суб'єкта оціночної діяльності становить 504 020 грн 30 коп.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до положень статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з його висновком про відмову у задоволенні позову та виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів вартості предмета іпотеки станом на час звернення до суду, в позовних вимогах не визначено вартість майна, що позбавило суд першої інстанції можливості об'єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог банку, позивачем не надано доказів щодо зареєстрованих осіб в спірній квартирі, а також наявності заборгованості відповідачів за кредитом на час розгляду справи в суді, оскільки останніми надано квитанції про сплату кредитних коштів.

Установлено, що позичальник порушив кредитні зобов'язання і допустив заборгованість, тобто право кредитора порушено діями позичальника.

Всього заборгованість за договором, станом на 6 січня 2015 року згідно з наданим банком розрахунком складає 19 190,74 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 192,03 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 17 811,81 швейцарських франків, відсотки - 1170,68 швейцарських франків, підвищені відсотки - 13,22 швейцарських франків.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд апеляційної інстанції безпідставно вважав, що відсутні докази наявності заборгованості відповідачів за кредитним договором, врахувавши при цьому лише надані відповідачами квитанції про сплату кредитних коштів. Однак апеляційний суду не надав належної оцінки всім доказам у справі в їх сукупності щодо розміру заборгованості та не перевірив розмір заборгованості за кредитним договором у визначеному процесуальним законом порядку.

За змістом частини четвертої статті 10 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що вимогою від 21 жовтня 2014 року ПАТ «Універсал Банк» повідомив відповідачів про негайну сплату суми простроченої заборгованості за кредитним договором, у розмірі 20 101,34 швейцарських франків, яка складається з: 337,42 швейцарських франків - простроченої заборгованості за кредитом; 17 891,13 швейцарських франків - строкової суми заборгованість за кредитом; 1 823,87 швейцарських франків - відсотків/комісії, нарахованих за користування кредитними коштами; 48,92 швейцарських франків - підвищених відсотків/пені/штрафів за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

ПАТ «Універсал Банк» вказував, що з 10 січня 2014 року протягом восьми місяців не здійснювалось сплата кредитних коштів, надіслана позивачем вимога не була виконана, тому у банка виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення існуючої заборгованості.

Установлено, що пунктом 5.2.5. кредитного договору передбачено, що відповідно до статей 525 та 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту, таким що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Убачається, що лише у процесі розгляду справи, 28 листопада 2014 року, 10 грудня 2014 року,17 грудня 2014 року,20 лютого 2015 року,27 лютого 2015 року,15 квітня 2015 року,10 червня 2015 року,18 червня 2015 року, 23 червня 2015 року, 14 серпня 2015 року, відповідачі почали сплачувати прострочену заборгованість за кредитом, але ці обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору іпотеки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за будь-яким з вищевказаних основного(-их) договору(-ів), що обумовлюють основне зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. У разі порушення іпотекодавцями обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за будь-яким з вищевказаних основного(-их) договору(-ів), що обумовлюють основне зобов'язання, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд дійсного розрахунку вартості предмета іпотеки також не перевірив.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не усунув у межах своїх повноважень допущених місцевим судом недоліків, не сприяв всебічному та повному дослідженню доказів, не навів обґрунтованих висновків щодо правильного застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою (частина перша статті 304 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Отже, апеляційний суд не дослідив зібраних у справі доказів, а саме кредитний договір від 17 квітня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_2 і іпотечний договір від 17 квітня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором; не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, а саме залишив поза увагою положення пункту 1.2 договору іпотеки від 17 квітня 2008 року, яким визначено заставну вартість предмету іпотеки; не надав належної оцінки поданим позивачем доказам - письмової вимогиПАТ «Універсал Банк» від 21 жовтня 2014 року щодо сплати суми простроченої заборгованості, розрахунку заборгованості станом на 6 січня 2015 року у розмірі 19 190,74 швейцарських франків, у їх сукупності, залишив поза увагою, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П.Штелик