АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року місто Київ.

Справа № 755/20605/15

Апеляційне провадження № 22-ц/796/2715/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М., секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року, у складі судді Савлук Т.В., постановленої в приміщені суду в місті Києві (інформація про час постановлення ухвали та дату складання повного тексту ухвали відсутня), про призначення експертизи в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою суду від 19 січня 2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи задоволено.

Призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно, судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» (адреса місцезнаходження: 03179, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 123).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати в частині визначення установи, якій доручено проведення експертизи та постановити нову в цій частині, якою виконавцем проведення експертизи визначити будь-яку державну експертну установу за вибором суду.

В скарзі посилалася на те, що під час судового засідання і обговорення клопотання про призначення експертизи сторонами не була обрана експертна установа за взаємною згодою. Тому відповідно до положень ч. 3 ст. 103 ЦПК України, суд повинен був встановити строк для досягнення згоди, однак цього не зробив, а явно став на сторону відповідача, визначивши експертну установу відповідно до клопотання представника відповідача ОСОБА_4 Суд також не скористався своїм правом, передбаченим ч. 3 ст.103 ЦПК України і не визначив експертну установу самостійно. Суд, в порушення вимог процесуального права в ухвалі не мотивував і не обґрунтував чому він відкинув клопотання представника позивача ОСОБА_1 при призначенні експертизи, визначити будь-яку державну експертну установу.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Ухвала про призначення експертизи оскаржена лише в частині призначення експертної установи, і відповідно перевіряється апеляційним судом лише в цій частині.

До апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник до суду не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідачки доводи скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 подала зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно.

19 січня 2018 року представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, з підстав, викладених у письмовому клопотанні, проведення якої доручити експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України».

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала клопотання про призначення судової експертизи, погоджується з переліком питань, які просить представник відповідача поставити перед експертом, однак заперечувала щодо визначення експертної установи, запропонованою відповідачем, та просила суд при вирішенні питання про призначення експертизи визначити будь-яку державну експертну установу.

Ухвалою суду від 19 січня 2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи задоволено.

Призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно, судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» (адреса місцезнаходження: 03179, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 123).

Задовольняючи клопотання про призначення експертизи, суд виходив з того, що для з'ясування обставин, які мають значення для справи та потребують спеціальних знань в галузі будівництва та оціночної діяльності, з урахуванням предмету позову як за первісним, так і зустрічним позовами, необхідно призначити по справі судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України виходячи з наступного:

Так, відповідно до ч. 3 ст. 103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала клопотання про призначення судової експертизи, погоджується з переліком питань, які просить представник відповідача поставити перед експертом, однак заперечувала щодо визначення експертної установи, запропонованою відповідачем, та просила суд при вирішенні питання про призначення експертизи визначити будь-яку державну експертну установу.

Тобто, в даному випадку, мало місце незгода сторони позивача з експертною установою, в якій сторона відповідача просила провести експертизу.

Разом з тим, перевіривши матеріали справи, зокрема журнал судового засідання, апеляційним судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_1 не наполягала на оголошенні перерви в судовому засіданні для узгодження експертної установи, а також не вказувала конкретної державної установи для проведення експертизи, а також не наводила жодних конкретних заперечень з приводу проведення експертизи в приватній установі, обраній відповідачем.

Таким, чином висновок місцевого суду про проведення експертизи в експертній установі, в яку просила сторона відповідача, яка заявляла відповідне клопотання є обґрунтованим.

Доводи скарги про те, що відповідно до положень ч. З ст. 103 ЦПК України, суд повинен був встановити строк для досягнення згоди, однак цього не зробив, на думку апеляційного суду не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали в частині визначення експертної установи, оскільки сторони не наполягали на встановленні такого строку, а тому суд прийшов до вірного висновку про призначення експертизи в день судового засідання на свій розсуд.

Посилання на те, що суд не скористався своїм правом, передбаченим ч. 3 ст.103 ЦПК України і не визначив експерту установу самостійно, є безпідставним, оскільки суд погодився з експертною установою, яку запропонувала сторона відповідача, та визначив її для проведення досліджень.

Доводи скарги про те, що суд, в порушення вимог процесуального права в ухвалі не мотивував і не обґрунтував чому він відкинув клопотання представника позивача ОСОБА_1 при призначенні експертизи, визначити будь-яку державну експертну установу, на думку апеляційного суду не може бути підставою для скасування ухвали в частині визначення експертної установи, з огляду на таке:

Так, відповідно до ст. ЗУ "Про судову експертизу", судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать:

науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;

науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України;

експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

В п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 30.05.97 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (з послідуючими змінами) роз'яснено, що відповідно до Закону України від 25 лютого 1994 р. «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність в Україні здійснюється державними спеціалізованими установами та відомчими службами, до яких належать:

- науково-дослідні та інші установи судових експертиз Міністерства юстиції України і Міністерства охорони здоров'я України;

- експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України.

Судово-експертна діяльність також може здійснюватись на підприємницьких засадах на підставі спеціального дозволу (ліцензії), а також громадянами за разовими договорами. Видача ліцензій та атестація судових експертів з числа працівників підприємницьких структур та громадян здійснюється Міністерством юстиції України або Міністерством охорони здоров'я України відповідно до їх повноважень.

У випадках, коли проведення експертизи доручається працівникові підприємницької структури, яка має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності, суд повинен перевірити, чи є у спеціаліста свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю.

Виходячи з наведених норм закону та роз'яснень Пленуму ВСУ, призначення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи саме до державної експертної установи не є обов'язковою.

Крім того, згідно з п. 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.04.2017 № 1420/5), 1.13. Строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) у межах:

10 календарних днів - щодо матеріалів з невеликою кількістю об'єктів та вирішуваних питань і простих за характером досліджень;

30 календарних днів - щодо матеріалів із середньою кількістю об'єктів та вирішуваних питань або середньої складності за характером досліджень;

60 календарних днів - щодо матеріалів з великою кількістю об'єктів та вирішуваних питань або складних за характером досліджень;

понад 60 календарних днів - щодо матеріалів із великою кількістю об'єктів та вирішуваних питань (більше десяти), виходячи з фактично необхідного для експерта часу або особливо складних за характером досліджень (досліджень з використанням криміналістичного обладнання (лазерного, оптичного, електронного), проведення експериментальних досліджень, застосування декількох методів);

понад 90 календарних днів - якщо експертиза є особливо складною чи багатооб'єктною, потребує вирішення більше десяти питань або вирішення питань, які потребують декількох досліджень, чи налічує понад п'ять томів матеріалів справи або є комплексною чи потребує залучення фахівців з інших установ (у тому числі судово-медичних), підприємств, організацій і не може бути виконана в зазначені строки.

Більший розумний строк установлюється за письмовою домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), після попереднього вивчення експертом наданих матеріалів.

У разі значного завантаження експерта та знаходження в нього на виконанні одночасно понад десяти експертиз, у тому числі комісійних та комплексних, вказані терміни можуть бути переглянуті або встановлені додатково з урахуванням необхідного реального часу на їх виконання.

Попереднє вивчення матеріалів при проведенні простих та середньої складності досліджень не повинно перевищувати відповідно п'яти та десяти робочих днів; при складних та особливо складних дослідженнях - відповідно п'ятнадцяти та двадцяти робочих днів.

У разі відмови органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), у погодженні запропонованого розумного строку проведення експертизи матеріали справи повертаються з пропозицією призначити експертизу іншим суб'єктам судово-експертної діяльності, визначеним у статті 7 Закону України «Про судову експертизу».

Апеляційним судом міста Києва неодноразово призначались судові експертизи в державні установи, зокрема і в КНДІСЕ, однак в кожному випадку КНДІСЕ просило погодити строки проведення експертизи, так як, у зв'язку зі значним рівнем завантаженості експертів виконати експертизу, у вищенаведені строки не вбачалося за можливе. Разом з тим експертизи призначені в приватні експертні установи були виконані у вказані строки.

З врахуванням того, що справа в провадженні суду знаходиться з листопада місяця 2015 року, строки розгляду встановлені процесуальним законом вже давно сплинули, апеляційний суд вважає, що висновок суду про призначення експертизи у ТзОВ «Судова незалежна експертиза України» забезпечить оперативність проведення експертизи та відповідно закінчення розгляду даної справи.

При цьому, апеляційним судом враховується, також і те, що подаючи апеляційну скаргу та під час розгляду справи в районному суді, позивач не наводить конкретних доводів, чому він не бажає, щоб експертиза проводилась в тій установі, яку обрав відповідач.

Крім того, апеляційний суд роз'яснює сторонам право заявити відвід експерту (експертам) з підстав визначених законом.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382- 384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 07 березня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.