Справа № 369/5412/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/526/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 4 12.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.,

Суддів - Матвієнко Ю.О.,Мельника Я.С.

Секретар - Шуляк Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що починаючи з 1996 року вона , ОСОБА_2, постійно проживала з матір'ю, ОСОБА_4, у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 72,3 кв. м., житлова площа - 37,9 кв. м.

На сьогоднішній день позивач є пенсіонером та ветераном праці.

Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 липня 2004 року № 31/464 «Про перейменування вулиць в місті Боярка» АДРЕСА_1 було перейменовано на АДРЕСА_1

ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_1

За життя ОСОБА_4 неодноразово наголошувала на тому, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було свого часу подаровано їй подругою, яка, знаючи, що мати у часи Другої світової війни була примусово вивезена на роботи в Німеччину, як компенсацію за пережиті страждання. Слід зазначити, що ОСОБА_4 за життя була інвалідом другої групи, мала статус малолітнього в'язня та мала право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Мати наголошувала, що вона є повноправним власником вказаного житлового будинку. Після смерті матері позивач мала намір подати документи для оформлення спадщини на вказаний вище житловий будинок, однак, нею не було виявлено жодного правовстановлюючого документу, який би підтверджував факт набуття її матір'ю за життя у власність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

У грудні 2016 року позивачем було виявлено копію договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28 серпня 1993 pоку , відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а Відповідач набула у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

За час, що минув з 1996 року, жодною особою, включаючи Відповідача, не було заявлено прав власності або інших речових прав на вказаний житловий будинок, а також не було висунуто жодних вимог, пов'язаних із витребуванням будинку з чужого незаконного володіння. Також слід зазначити, що Відповідач жодного разу не з'являлась у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, не брала участі в утриманні та догляді за будинком та прибудинковою територією, а також не вносила плату за користування комунальними послугами, пов'язаними з проживанням у вказаному будинку.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку , здійснюю постійний догляд за будинком та прибудинковою територією, зокрема, доглядає за садом на подвір'ї будинку, періодично здійснюю його поточний ремонт (ремонту даху та заміна вікон, інші ремонтні роботи, необхідні для підтримання будинку у належному стані). Крім того, вона постійно оплачує користування послугами з водопостачання та користування електричною енергією, що, зокрема, підтверджується:

-квитанціями про сплату послуг з водопостачання за період із вересня 2003 року по грудень 2016 року

-квитанціями про сплату послуг за користування електричною енергією за грудень 2007 pоку , січень 2008 pоку, квітень 2009 pоку , листопад - грудень 2016 року.

Боярським міським комунальним підприємством «Боярка-Водоканал» 08 вересня 2003 року позивачу були надані технічні умови № 807 на підключення до мереж водопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1

Між РЕМ ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та ОСОБА_2 21 липня 2006 року було укладено додаткову угоду до договору про передачу на відповідальне збереження електричного лічильника СО- 4446 № 851 1930.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 136/9 від 22 листопада 2005 року «Про санітарну рубку дерев по АДРЕСА_1

Також слід зазначити, що факт постійного проживання позивача та ведення домашнього господарства у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується письмовими поясненнями сусідів - ОСОБА_7,, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Зазначені вище обставини у сукупності підтверджують факт її постійного проживання та володіння більше десяти років спірним житловим будинком .

Позивач добросовісно володіє житловим будинком, оскільки станом на 1996 рік (момент, коли позивач почала проживати у будинку разом з матір'ю, тобто володіти будинком) не знала і не могла знати про існування договору купівлі-продажу будинку від 28 серпня 1993 pоку , вважаючи, що будинок належить її матері і може бути успадкований нею за наявності передбачених законодавством обставин; здійснюю відкрите володіння будинком, тобто, протягом часу проживання у будинку не приховую факту володіння ним, а також здійснюю безперервне володіння ним, що, зокрема, підтверджується письмовими поясненнями сусідів .

Також повідомляє, що відповідно до інформації, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (лист від 15 березня 2017 року № 176) право власності на житловий будинок зареєстроване за МП «Терен» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стартілат П. І. від 10 грудня 1991 за Р№ 1-1652 .

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про МП «Терен» у ЄДР відсутня.

Таким чином, на сьогоднішній день взагалі невідомо хто є власником і чи є взагалі власник у житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Отже, починаючи з 1996 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

Обставини, які б свідчили про те, що позивач заволоділа вказаним будинком з порушенням норм права, відсутні.

Зважаючи на те, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, який знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, більше ,ніж десять років, вона передбачені ЦК України підстави вимагати визнання за собою право власності на вказаний будинок за набувальною давністю дотримала .

Крім того позивач зазначає, що 25 березня 2017 pоку ТОВ «КБ АТЛАНТ» було проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до технічного паспорту, до складу житлового будинку входять: житловий будинок загальною площею 81,5 кв. м. (літера «А»), гараж (літера «Б»), сарай (літера «В»).

Позивач просила визнати за нею ,ОСОБА_2, право власності на житловий будинок загальною площею 81,5 (вісімдесят один цілих п'ять десятих) квадратних метрів (літера «А»), з надвірними будівлями, а саме гараж (літера «Б»), сарай (літера «В»), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (сто двадцять один) за набувальною давністю

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначала , що суд неповно з»ясував обставини ,що мають значення для справи , висновки суду не відповідають обставинам справи , суд невірно застосував норми матеріального права .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України ОСОБА_3 була своєчасно повідомлена про день та час розгляду справи на 26 лютого 2018 року , 12 березня 2018 року за адресою , яка була зазначена в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження від ОСОБА_3 не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від відпмовідача до апеляційного суду не надходило, а тому підстави вважати причини неявки відповідача до суду поважними , відсутні.

Відповідно до розділу Х111 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції від 15 грудня 2017 року установлено , що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей:

8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом ч. ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також розяснень, які містяться у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке :

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Тобто із вищевикладеного випливає, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як встановлено судом першої інстанції , рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 липня 2004 року № 31/464 «Про перейменування вулиць в місті Боярка» АДРЕСА_1 було перейменовано на АДРЕСА_1( а.с. 46, 47)

Мати позивача - ОСОБА_4, померла 11 листопада 2010 року( а.с. 22).

Як пояснювала позивач, за життя ОСОБА_4 неодноразово наголошувала на тому, що житловий будинок було свого часу подаровано їй подругою - ОСОБА_3 . Відповідач, знаючи, що ОСОБА_4 у часи Другої світової війни була примусово вивезена на роботу в Німеччину, подарувала їй цей будинок як компенсацію за пережиті страждання.

Мати позивачки наголошувала, що вона є повноправним власником вказаного житлового будинку. Після смерті матері позивач заяву про прийняття спадзини до нотаріальної контори не подавала , оскільки не було виявлено жодного правовстановлюючого документа, який би підтверджував факт набуття її матір'ю за життя у власність житлового будинку .

Як зазначала позивача ,у грудні 2016 року нею було виявлено копію договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28 серпня 1993 pоку , відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а Відповідач набула у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 136/9 від 22 листопада 2005 року «Про санітарну рубку дерев по АДРЕСА_1» ОСОБА_2 було надано дозвіл на зрізання аварійного дерева (сосна) на території АДРЕСА_1

Відповідно до інформації, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (лист від 15 березня 2017 року № 176) право власності на житловий будинок зареєстроване за МП «Терен» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П. І. від 10 грудня 1991 за Р№ 1-1652 ( а.с. 57-59) .

Як видно із матеріалів справи, позивач постійно оплачує комунальні послуги за будинок, зокрема послуги з водопостачання та користування електричною енергією , починаючи із вересня 2003 року ( а.с. 23 -41) .

Боярським міським комунальним підприємством «Боярка-Водоканал» 08 вересня 2003 року ОСОБА_2 були надані технічні умови № 807 на підключення до мереж водопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1

Між РЕМ ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та ОСОБА_2 21 липня 2006 року було укладено додаткову угоду до договору про передачу на відповідальне збереження електричного лічильника СО- 4446 № 851 1930( а.с. 44) .

Доводи позивачки про те, що вона з 1996 років безперервно проживає у спірному будинку, та доглядає за ним , не є беззаперечними, а відтак суд першої інстанції вірно не взяв їх до уваги .

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. ст. 57 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу( статті в редакції чинній на час ухвалення рішеня )..

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.

Так, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:

законність обєкту володіння;

добросовісність заволодіння;

відкритість володіння;

давність володіння та його безперервність (строк володіння);

безтитульність володіння.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин.

Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Позивачем ОСОБА_2 не надано ні суду першої інстанції , ні суду апеляційної інстанції належних і допустимих доказів, які б підтверджували добросовісність заволодіння її житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами.

При цьому сама позивач не заперечує той факт, що у грудні 2016 року нею було виявлено копію договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28 серпня 1993 pоку , відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а Відповідач ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, коли існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі, навіть оформленої не повністю правильно або за положенням вже не діючого законодавства.

Ян видно ізх матеріалів справи , право власності на житловий будинок зареєстроване за МП «Терен» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П. І. від 10.12.1991 за Р№ 1-1652 (зареєстроване в БТІ 18.05.1993 під реєстровим № 2760)( а.с. 57-58).

Так, у справі встановлено , що фізична особа тривалий час володіла нерухомістю, яка за старим законодавством була оформлена на юридичну особу, однак ні сама юридична особа , ні можливі правонаступники особи до участі у справі не залучені .

Свій позов про визнання права власності на майно за набувальною давністю,ОСОБА_2 обґрунтовувала ст. 344 ЦК України та документами наданими КП « БТІ Кмєво-Святошинської районої ради Київської області» які і стали підставою для встановлення судом титульного володіння майном і підставою для відмові у задоволенні позову. Отже, якщо у тебе є титул, визнання права власності на майно за набувальною власністю виключається.

Окрім того, позивач вказує у позовній заяві на те, що копію згідно копії договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28.08.1993 p., відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а Відповідач ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 що свідчить про наявність ще одного юридичного титулу на володіння цим майном, а це виключає такий обов'язковий критерій для застосування набувальної давності, як безтитульність володіння.

Суд з урахуванням встановлених обставин , вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, та дійшов правильного висновку , що відсутні правові підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги , вимог заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,375,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 22 березня 2018 року .

Головуючий

Судді