Ухвала

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 564/160/16-ц

провадження № 61-915св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача - Сафір Федір Олегович, Попович Сергій Миколайович, Сокуренко НаталіяВікторівна, Станкевич Віктор Олександрович, Мазурок Андрій Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Демянчук С. В., Буцяка З. І., Шеремет А. М. від 21 червня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 тис. 600 грн та зобов'язувався його повернути і сплатити відсотки в строки та порядку, встановлених договором.

Оскільки ОСОБА_7 несвоєчасно вносив щомісячні платежі за кредитним договором, то утворилась заборгованість у сумі 12 тис. 860 грн 87 коп., яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Олійника П. В. від 28 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів отримання відповідачем кредиту за договором від 15 листопада 2007 року № б/н у сумі 2 тис. 600 грн на кредитну карту.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що строк позовної давності за вказаним договором сплив, адже з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 27 січня 2016 року, але клопотання про поновлення позовної давності не заявляв.

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не визначився з початком перебігу позовної давності, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку відповідача погашати заборгованість частинами (періодичними щомісячними платежами) або погашення кредиту в повному розмірі неможливо визначити початок перебігу позовної давності. При цьому платіжна карта відповідача є спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії такої карти не припиняє строку дії договору, а в умовах і правилах надання банківських послуг відсутні положення про те, що строк дії договору та строк дії карти співпадають.

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що в банку виникло право на звернення до суду з позовом в листопаді 2009 року, коли закінчився строк дії кредитного договору. Указане право банк здійснив, звернувшись до Костопільського районного суду Рівненської області, який рішенням від 17 грудня 2013 року в справі № 564/3061/13-ц його частково задовольнив та стягнув з відповідача в цій справі 7 тис. 459 грн заборгованості за договором кредиту від 15 листопада 2007 року № б/н.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_7 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, при постановленні оскарженого рішення, суд апеляційної інстанції застосовував норми права щодо застосування позовної давності в кредитних правовідносинах. Стосовно застосування таких норм права висловлено правовий висновок, який міститься, зокрема,в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц свідчить, що колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15), оскільки поза межами строку позовної давності вимоги задовольнятися не можуть і сплив цього строку є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа № 444/9519/12-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 564/160/16-ц.

Керуючись пунктом 10 частини 1 статті 252, пункту 10 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості (№ 564/160/16-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором (№ 444/9519/12-ц).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк