Справа № 675/384/17
Провадження № 2/675/14/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2018 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників справи:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області справу за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до адміністрації Замкової виправної колонії №58 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 22.03.2017 року відповідачів - адміністрацію Замкової виправної колонії №58 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 замінено на належного відповідача - Державну установу «Замкова виправна колонія (№58)».

Позовні вимоги обгрунтовуються наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що посадові особи відповідача під час відбування покарання в установі Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» умисносвоїми діями та бездіяльністю, зловживаючи посадовим становищем, порушуючи вимоги чинного кримінального-виконавчого законодавства порушували його права, тримаючи його в нелюдських умовах, холодних камерах ОК, ДПК, унеможливлючи належний восьмигодинний сон.

Крім того, позивач вказує, що йому не було надано належного медико-санітарного обслуговування посадовими особами відповідача, протиправно було поміщено до ОК з підвищеною температурою (+37, 8 за Цельсієм) тіла в нелюдські умови при температурі повітря, яка не перевищувала 3 градуси за Цельсієм.

Вважає також, що протиправно відповідач з 2007 року не забезпечує належний раціон харчування.

Зазначає, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства забираються його особисті речі, крупи та макаронні вироби.

Як вказує позивач такі дії відповідача завдають йому моральних страждань , завдано шкоду його здоровю, а відтак останній зобовязаний відшкодувати заявлену у позовній заяві заподіяну моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 гривень.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві. На думку позивача та його представника наданими судові матеріалами доведено заподіяння моральної шкоди, а відтак позов підлягає до задоволення.

Представник відповідача Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого позову заперечувавав у повному обсязі.

Пояснив, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань. Додатково надав пояснення, що засуджений забезпечується належним трьохразовим харчуванням згідно норм, які визначені Постановою Кабінету міністрів України від 16 червня 1992 року №336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції» та наказу Державної пенітенціарної служби України від 22 вересня 2011 року №395 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах» з урахуванням норм заміни.

У частині покликань позивача на заборону брати в ПКТ (ОК) продуктів харчування та особистих речей, порушень нормативів раціону харчування засуджених представник відповідача вказав на нормативне врегулювання вказаного питання нормами КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Представник акцентував увагу суду, що медико-санітарне забезпечення в установі надається у відповідності до спільного наказу Міністерства юстиції та МОЗ України №1348/5/572 від 15.08.2014 року. В установі організовано цілодобове чергування медичними працівниками для надання медичної допомоги хворим засудженим. Амбулаторний прийом засуджених проводиться лікарем-терапевтом, стоматологом, рентгенологом та начальником медичної частини.

Вказував, що амбулаторний прийом проводиться по відділеннях соціально-психологічної служби. На прийом засуджені доставляються працівниками чергової зміни або начальниками відділень соціально-психологічної служби. В ПКТ, приміщеннях ОК, ДІЗО прийом засуджених проводиться щоденно під час перевірки санітарного стану.

Після амбулаторного прийому, засудженому по мірі потреби, призначається амбулаторне лікування, яке хворий отримує по місцю перебування. Засуджені, які потребують стаціонарної допомоги, отримують її в стаціонарі медичної частини та спеціалізованих лікарняних закладах Міністерства юстиції України згідно персональних нарядів.

З метою забезпечення санітарного благополуччя по інфекційній захворюваності щорічно двічі на рік проводиться профілактичне флюорографічне обстеження, з використанням пересувного флюроавтомобіля Ізяславської ЦРЛ. По прибутті в установі засуджені перебувають під медичним наглядом у відділенні карантину та діагностики з метою недопущення завезення в установу інфекційних та паразитарних захворювань.

Засуджений ОСОБА_3 19.12.2016 року був проконсультований терапевтом Ізяславської ЦРЛ ОСОБА_10

Зазначав і те, що в період часу з 17.12.2016 року по 31.01.2017 року засуджений ОСОБА_3 проходив щоденні медичні огляди з відповідними записами в медичній карті засудженого, так як відмовлявся від прийому їжі та погрожував скоїти членоушкодження.

Представник відповідача відзначав і те, що норми житлової площі на одного засудженого відповідають вимогам ст. 115 КВК України, що документально стверджується технічним паспортом на будівлю ДІЗО. Звернув увагу, на результати сумісного обстеження санітарних умов та вивчення санітарного стану відповідними спеціалістами.

На думку представника відповідача, позивачем не надано жодних доказів нанесення йому моральної шкоди, а відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали наглядового провадження №38-155-10 Шепетівської місцевої прокуратури,суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» з 10.06.2016 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 ОСОБА_11 кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

При цьому, слід відмітити, що ч. 2 ст. 105 КВК України визначає, що засуджені, їхні речі і одяг, а також приміщення та територія колоній підлягають обшуку і огляду. Особистий обшук проводиться особами однієї статі із засудженими. Порядок проведення обшуків і оглядів визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Згідно абзацу 1 пункту 1 розділу XVIIвказаних Правил, з метою виявлення предметів, виробів, речей та продуктів харчування, що не передбачені переліком, а також грошей, цінних паперів і речей, предметів, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, приготувань до втечі з-під варти, розшуку засуджених, які переховуються, тощо проводяться обшуки та огляди засуджених, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань та прилеглій території, а також контрагентських обєктах, їхніх речей і одягу, транспортних засобів, а також приміщень, територій житлових та виробничих зон.

У відповідності до абзаців 10, 11 пункту 1 розділу XVIIПравил, для проведення обшуку засуджені виводяться з жилого приміщення (камери), побутового або іншого приміщення у заздалегідь визначені персоналом установи виконання покарань місця.

У ході розгляду встановлено, що ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення до приміщення камерного типу (ПКТ) 13.06.2016 року строком на три місяці та 28.11.2016 року строком на три місяці, що підтверджується копіями відповідних постанов, наданих у справу відповідачем, від 13.06.2016 року та 25.11.2016 року, а також у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора (ДІЗО) 21.06.2016 року строком на 15 діб, 30.09.2016 року строком на 15 діб, 05.12.2016 року строком на 15 діб. Вказані обставини підтверджуються постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21.09.2017 року по справі №675/2705/16-а, яка набрала законної сили 18.10.2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21.09.2017 року встановлено, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами відсутність порушень з його боку вимог діючого ОСОБА_11 кодексу України щодо розміру жилої площі камери №39, в якій утримувався ОСОБА_3

Відсутність порушень відповідача ОСОБА_11 кодексу України щодо житлої площі камери №43, де відбував покарання позивач в даній справі підтверджено даними технічного паспорта на будівлю ДІЗО (інв. №10310068), виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій».

Слід відмітити, що згідно постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14.08.2017 року, яка набрала законної сили 28.09.2017 року, по справі № 675/690/17, встановлено, що 14.11.2016 року та 31.03.2017 року відповідно до актів про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, що не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засудженні можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) у засудженого ОСОБА_3 в посилках, що надійшли на його імя, було вилучено крупа рисова 1 пачка (1 кг), макаронні вироби 2 пачки (по 400 г), а також одну кружку металеву ємністю на 1 л.

Відповідно до накладної №17-125 від 04.04.2017 року вилучена у ОСОБА_3 кружка металева була передана на зберігання на склад установи. Макаронні вироби та рисова крупа були знищені в звязку із відсутністю у них сертифіката якості, що підтверджується актом №IV-7 від 14.11.2016р.

Таким чином, у позивача, при отриманні ним посилкою макаронних виробів, крупи рисової та металевої кружки, вказане майно правомірно було вилучено та передано на склад установи (кружка), а також знищено (продукти харчування, що потребують термічної обробки).

Тим самим, обставини, встановлені рішенням суду у вказаній вище адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У частині покликань позивача на порушень нормативів раціону харчування засуджених, у суду немає підстав вважати, що засуджений не забезпечується належним трьохразовим харчуванням згідно норм, які визначені Постановою Кабінету міністрів України від 16 червня 1992 року №336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції» та наказу Державної пенітенціарної служби України від 22 вересня 2011 року №395 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах» з урахуванням норм заміни. Доказів протилежного позивачем не надано, а судом не здобуто.

Слід зазначити і те, що додатком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №336 від 16.06.1992 року «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках розподільниках та інших приймальниках Національної поліції», встановлено норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках розподільниках та інших приймальниках Національної поліції. Зокрема, засуджені, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах, забезпечуються харчуванням за нормою №4А (загальна норма).

Нормою харчування №4А не передбачено надання засудженим манної та рисової крупи. В той же час встановлено видача засудженим за вказаною нормою харчування таких продуктів, як цукор, бобові, картоплі, мясо.

Відповідно до висновків санітарного лікаря визначений хімічний склад та калорійність добового раціону відповідає розрахунковим даними добового раціону, що підтверджується протоколами дослідження готової страви та напівфабрикатів Державної установи «Хмельницький обласний лабораторний центр» Ізяславський міжрайонний відділ від 18.01.2016 року № 12 та від 10.02.2017 року №50 .

За результатами санітарно-мікробіологічного дослідження питної води, проведеного Ізяславським міжрайонним відділом лабораторних досліджень ДУ ХОЛЦДСЕСУ вода, яка використовується для приготування страв для засуджених відповідає ДСанПіН 2.2.4171-10, що стверджено відповідними протоколами досліджень питної води від 15.01.2016 року №3, від 10.02.2017 року №22, №23, №24 з долученими задокументованими результатами.

При цьому суд зазначає, що згідно постанови від 04.10.2017 року, яка набрала законної сили 16.01.2018 року, по справі №675/2660/16-а, Ізяславський районний суд Хмельницької області встановив, що Державною установою «Замкова виправна колонія (№58)» при забезпеченні продуктами харчування позивача у період з вересня по грудень 2016 року за нормою №4А дотримано вимог чинного законодавства України.

Покликання позивача щодо завдання йому моральної шкоди відповідачем внаслідок неналежного медико-санітарного забезпечення не знайшли свого підтвердження.

Як встановлено, медико-санітарне забезпечення в установі надається у відповідності до спільного наказу Міністерства юстиції та МОЗ України №1348/5/572 від 15.08.2014 року. В установі організовано цілодобове чергування медичними працівниками для надання медичної допомоги хворим засудженим. Амбулаторний прийом засуджених проводиться лікарем-терапевтом, стоматологом, рентгенологом та начальником медичної частини.

Амбулаторний прийом проводиться по відділеннях соціально-психологічної служби, на прийом засуджені доставляються працівниками чергової зміни або начальниками відділень соціально-психологічної служби. В ПКТ, приміщеннях ОК, ДІЗО прийом засуджених проводиться щоденно під час перевірки санітарного стану.

Після амбулаторного прийому, засудженому по мірі потреби, призначається амбулаторне лікування, яке хворий отримує по місцю перебування. Засуджені, які потребують стаціонарної допомоги, отримують її в стаціонарі медичної частини та спеціалізованих лікарняних закладах Міністерства юстиції України згідно персональних нарядів.

З метою забезпечення санітарного благополуччя по інфекційній захворюваності щорічно двічі на рік проводиться профілактичне флюорографічне обстеження, з використанням пересувного флюроавтомобіля Ізяславської ЦРЛ. По прибутті в установі засуджені перебувають під медичним наглядом у відділенні карантину та діагностики з метою недопущення завезення в установу інфекційних та паразитарних захворювань.

Засуджений ОСОБА_3 19.12.2016 року був проконсультований терапевтом Ізяславської ЦРЛ ОСОБА_10, було рекомендовано та запропоновано пройти консультацію лікаря-психіатра Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які були запрошені в заклад виконання покарання для надання консультативних послуг, однак останній відмовився. Такі обставини не заперечувалися учасниками справи.

Покликання ОСОБА_3 на заподіяння йому моральної шкоди посадовими особами відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9не знайшли свого підтвердження, в тому числі і під час дослідження матеріалів наглядового провадження Шепетівської місцевої прокуратури за його скаргами №38-155-10 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У відповідності до приписів ст. 13 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У порядку ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не було доведено заподіяння йому моральної шкоди, а тому у суду немає підстав для задоволення позовних вимог.

Підстав для розподілу судових витрат суд не знайшов.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 76-83, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 05.03.2018 року.

Суддя: О.В. Король