Справа № 345/2915/17
Провадження № 22-ц/779/413/2018
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Матківського Р.Й. секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Калуської райдержадміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 3 жовтня 2017 року

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом і зазначав, що йому належить на праві приватної власності домоволодіння в АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_1. У даному будинку крім нього, зареєстровані дружина - ОСОБА_6, син - ОСОБА_7, донька - ОСОБА_2, зять - ОСОБА_3, онуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про склад сімї №100 від 09 червня 2017 року. Посилаючись на те, що в березні 2014 року дочка з зятем та дітьми покинула його домоволодіння з того часу в будинку не проживають, на даний час їх місце проживання невідоме, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на житло - житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, згідно акту від 09 червня 2017 року, складеного комісією в складі сільського голови, секретаря та депутата Завійської сільської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у житловому будинку в АДРЕСА_1 не проживають з березня 2014 року. З того часу, вони в будинку не проживають, не мають там особистих речей, не надають жодних коштів на утримання будинку, не сплачують комунальні послуги. Жодних поважних причин, з яких відповідачі не проживають в будинковолодіння в АДРЕСА_1 не має і йому про такі не відомо. Крім того, вказує, що згідно висновку Служби в справах дітей вважається за недоцільне втрату права на житло малолітніми дітьми, при цьому жодних представників служби у справах дітей у нього не було, не відбирали пояснень, не встановлювали причин відсутності відповідачів та наявності чи відсутності їх особистих речей у домоволодінні, не встановлено, де на даний час з 2014 року знаходяться відповідачі, в тому числі і неповнолітні діти, чи забезпечені вони житлом.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано достовірних доказів, які б підтверджували відсутность відповідачів у житловому будинку в АДРЕСА_1 без поважних причин. Крім цього, суд врахував висновок служби у справах дітей Калуської РДА щодо недоцільності втрати права на житло малолітніми дітьми - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2004 року (а.с. 5) ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння в АДРЕСА_1.

За змістом даних, які містяться у довідці №1000 від 09.06.2017 року виданій виконкомом Завійської сільської ради Калуського району, до складу сім'ї ОСОБА_1, який зареєстрований в АДРЕСА_1 зареєстровані та входять дружина - ОСОБА_6, син - ОСОБА_7, донька - ОСОБА_2, зять - ОСОБА_3, онуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7).

Відповідно даних, які містяться в акті обстеження матеріально-побутових умов домоволодіння ОСОБА_1, складеного 09 червня 2017 року комісією Завійської сільської ради Калуського району виявлено, що донька - ОСОБА_2, зять - ОСОБА_3, внуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з березня 2014 року не проживають в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо безповажності причин відсутності відповідачів за місцем постійного місця проживання та реєстрації.

Відповідно до змісту ст. 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

ОСОБА_1 як дід внуків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також не подав суду доказів, що донька із зятем чинять йому перешкоди у здійсненні права щодо виховання внуків.

Згідно ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

За змістом рішення Калуської РДА №39 від 30.11.2017 року недоцільно визнавати малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 втрату ними права на житло за їх місцем реєстрації (а.с.42).

Враховуючи вищенаведене, суд обгрутовано не прийняв до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов домоволодіння ОСОБА_1, складеного 09 червня 2017 року комісією Завійської сільської ради Калуського району, що донька - ОСОБА_2, зять - ОСОБА_3, внуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з березня 2014 року не проживають в АДРЕСА_1, оскільки зазначений доказ не підтверджує відсутності відповідачів як членів сім'ї за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік.

Таким чином, суд першої інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), враховуючи те, що позивач не довів факт не проживання відповідачів понад рік без поважних причин за місцем реєстрації, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України дійшов правильного висновку вімовивши позивачу в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення суду за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Р.Й.Матківський

В.А.Девляшевський