Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5324/16-ц Головуючий у 1-й інст. Гумен Н. В.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 295/5324/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гумен Н.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору у сумі 23917 грн 32 коп. та судові витрати. 27 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнило свої позовні вимоги про стягнення боргу кредитором спадкодавця та просило стягнути із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.12.2012 у розмірі 17984 грн 30 коп. у зв'язку із смертю позичальника, ОСОБА_2 Свої позовні вимоги Банк мотивував тим, що відповідно до укладеного договору від 19.12.2012, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4700 грн із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Позичальник підтвердив свою згоду на отримання кредиту та його умови підписанням заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою та тарифами банку, що в сукупності складає договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором, при цьому, останній не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що підтверджує розрахунок заборгованості за договором, у зв'язку з чим, станом на 30.09.2015 сума заборгованості становить 17984 грн 30 коп., з яких 4699 грн 80 коп. - заборгованість за кредитом, 11348 грн 02 коп. - заборгованість за відсотками, 1936 грн 48 коп. - заборгованість з пені та комісії.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25 січня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції належним чином не з'ясував факт укладення та виконання кредитного договору, не спростував доводів позивача щодо укладення договору та надання коштів, не з'ясував дійсний характер спірних правовідносин та яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява підписана ОСОБА_2 не може вважатись договором, в розумінні положень ст. 626 ЦК України, оскільки не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, а Умови та правила надання банківських послуг, приєднані позивачем до позовної заяви не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 19.12.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 договір про надання батьківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "Приватбанк", в якій зазначено, що останній виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку та підтверджує, що ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 23 917 грн 32 коп.

22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 помер.

Згідно з пп. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, підписавши анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Звертаючись до суду з позовом, банк просив на підставі ст.1282 ЦК України стягнути з ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_2, заборгованість за кредитним договором, який був укладений між банком та ОСОБА_2 19.12.2012 року.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що позов про визнання кредитного договору недійсним із підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України у встановленому порядку ОСОБА_1 не заявляла і предметом судового розгляду у цій справі не був.

З огляду на викладене, у суду не було підстав для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним, та постановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення коштів з ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відстуність підстав для задоволення позову.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Стаття 1282 ЦК України передбачає, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За змістом ст. ст. 523, 559, 1216, 1218 ЦК України у їх сукупності, у разі смерті фізичної особи-боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки особи, яка померла (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_1, що підтверджується копією спадкової справи.

05 травня 2016 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 23/22 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 Вартість спадкового майна становить 47 369 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.12.2012 року станом на 22 жовтня 2015 року (на день смерті ОСОБА_2.) утворилась заборгованість у розмірі 9 218 грн 60 коп., яка складається з 4 699 грн 80 коп. заборгованості за кредитом; 2 582 грн 32 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 936 грн 48 коп. пені.

Враховуючи передбачений ст.1282 ЦК України обов'язок спадкоємця повністю задовольнити вимоги кредитора в межах вартості одержаного у спадщину майна, апеляційний суд стягує з ОСОБА_1 на користь позивача 9 218 грн 60 коп. заборгованості за кредитним договором, оскільки ця сума не перевищує вартість спадкового майна.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог банку та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати витрати позивачу в сумі 1327 грн 83 коп.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 9 218 грн 60 коп. та 1327 грн 83 коп. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 21 березня 2018 року.

Головуючий

Судді