Дата документу 23.02.2018
Справа № 320/7959/17
Провадження № 2/320/722/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольській міськрайонний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Фурсовій Л.І.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 міської ради Запорізької області про визнання прав власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 19.12.2014 належить на праві власності ? частка житлового будинку 13 по вул.. Герцена у м. Мелітополь Запорізької області. Позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2016 належить на праві власності ? частки житлового будинку 13 по вул.. Герцена у м. Мелітополь Запорізької області. Вказаний будинок належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Колишні власники ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які померлі, за життя самовільно побудували приблизно у 2000-2001 році наступні будівлі та споруди: прибудова а1-1, гараж В-1, сарай Г-1, сарай Д-1, переобладнання в житловому будинку А-1 внаслідок яких площа житлового будинку складає: загальна площа 91,8 кв.м., житлова площа 31,5 кв.м. Після оформлення спадщини та приватизації земельної ділянки позивачі звернулись до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області із заявою про прийняття в експлуатацію самовільно побудованих споруд. Листом від 17.08.2017 їм відповіли, що прийняття в експлуатацію можливо лише після визнання судом права власності на самовільно побудовані споруди. У звязку з чим позивачі були змушені звернутись до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08.09.2016 державним нотаріусом ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_8 посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом яка складається з ? частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б.13 після смерті ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 Зазначений житловий будинок з черепашника, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., означений у плані під літерою А-1, господарчі споруди: У-убиральня, 1 огорожа, 2 вигрібна яма./а.с.7/

19.12.2014 рішенням Мелітопольського міськрайонного суду №320/10224/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права власності в поряду спадкування. За ОСОБА_9 визнано право власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б.13./а.с.8-10/

17.07.2017 сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92136460, згідно якого земельна ділянка за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б.13 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2, ОСОБА_1В./а.с.11-12/

Згідно технічного паспорту на буд за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б.13 право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_2 ? частини, за ОСОБА_1 ? частина, самочинно побудовано: прибудова а1-1, розмірами 5,31*7,04, гараж В-1, розміром 6,13*6,46, сарай Г-1, розмірами 6,08*2,42, сарай Д-1, розмірами 5,06*2,03, самочинно проведено переобладнання у житловому будинку А-1, зареєстровано загальну площу 61,4 м2, житлову 38,3 м2, фактично загальна площа складає 91,8 м2, житлова 31,5 м2./а.с.13-14/

25.06.2014 КП «ММБТІ» складено акт №228 про те, що за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б.13 самочинно побудовано: прибудова а1-1, розмірами 5,31*7,04, гараж В-1, розміром 6,13*6,46, сарай Г-1, розмірами 6,08*2,42, сарай Д-1, розмірами 5,06*2,03, самочинно проведено переобладнання у житловому будинку А-1, зареєстровано загальну площу 61,4 м2, житлову 38,3 м2, фактично загальна площа складає 91,8 м2, житлова 31,5 м2./а.с.15/

17.08.2017 листом Державної архітектурно-будівельної інспекції України №1008-23.3/2580 позивачів повідомлено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за результатами проведення технічного обстеження такого обєкту./а.с.16/

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або

за законом.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на житловий будинок №13 по вул.. Герцена, у м. Мелітополь, Запорізької області у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину, є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місце його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкоємця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України "Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках" від 20 вересня 2002 року № 84/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 вересня 2002 року за № 773/7061 зазначено, що свідоцтво про право власності видається на спеціальних бланках з електронного реєстру прав. Відповідно до п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка діяла на момент відкриття спадщини), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Судом встановлено, що на земельній ділянці за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б.13 самочинно побудовано: прибудова а1-1, розмірами 5,31*7,04, гараж В-1, розміром 6,13*6,46, сарай Г-1, розмірами 6,08*2,42, сарай Д-1, розмірами 5,06*2,03, самочинно проведено переобладнання у житловому будинку А-1, зареєстровано загальну площу 61,4 м2, житлову 38,3 м2, фактично загальна площа складає 91,8 м2, житлова 31,5 м2.

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 182 ЦК України, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно, до частини 1 статті 1299 ЦК України, якщо в складі спадщини яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України, на яку посилаються позивачі, дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачів до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спадкодавці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за життя не набули право власності у встановленому законом порядку на обєкти самочинного будівництва. Таким чином, у даному випадку до спадкоємців могло би перейти право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б.13, а не право власності на нерухоме майно, однак, такі вимоги не були заявлені позивачем, а суд не може виходити за межі позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13,81, 141, 258, 259, 263-257, 268 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 318, 319, 328, 376, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 міської ради Запорізької області про визнання прав власності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ