Справа № 296/1390/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Сингаївської Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів, трьох відсотків річних за прострочку виконання грошового зобовязання та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого вказав, що працював на посаді директора державної бюджетної установи «Житомирський регіональний центр з інвестицій та розвитку».

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 18.05.2017 року №96-к його було звільнено з посади директора. У звязку з невиплатою позивачеві всіх належних йому сум при звільненні рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28.09.2017 р., яке було змінено рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 07.12.2017 р. стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 21551 грн., компенсацію зав невикористану відпустку 6270,99 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 21025,68 грн., вихідну допомогу 4685 грн., 2000 грн. моральної шкоди. Оскільки вказане рішення суду було виконане відповідачем лише 30.01.2018 р., просив стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1:

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 р. по 30.01.2018 р. - 19425, 90 грн.,

- компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати 292,35 грн.,

- три відсотки річних за прострочку виконання грошового зобовязання 685,65 грн.,

Крім того, позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій з боку відповідача йому було завдано моральну шкоду, розмір якої становить 5000 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 12.03.2018 р. надіслав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, повно та всебічно зясувавши обставини у справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді директора державної бюджетної установи «Житомирський регіональний центр з інвестицій та розвитку» та наказом №96-к від 18.05.2017 року позивача звільнено з посади за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задоволено частково. Визнано незаконною відмову Міністерства економічного розвитку і торгівлі України змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади директора державної бюджетної установи «Житомирський регіональний центр з інвестицій та розвитку» та змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1, а саме за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією державної бюджетної установи «Житомирський регіональний центр з інвестицій та розвитку».

Стягнуто із Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 21 551,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 270,99 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 14 285, 73 грн., вихідну допомогу 4685 грн., а разом 46 792 грн. 72 коп. та 2000 грн. моральної шкоди. Решту позовних вимог залишено без задоволення (а.с.8-10).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 07.12.2017 вищезазначене рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено, збільшено стягнуту суму з 14285,73 грн. до 21025,68 грн. В решті рішення залишено без змін (а.с.11-13,зворот).

Обґрунтовуючи позовні вимоги до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_1 посилався на наявність вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем у строки, передбачені ст.116 КЗпП України.

Так, позивач вказує, що після отримання ним виконавчих листів та направлення їх на виконання до Державної казначейської служби України, вказане рішення було виконано відповідачем лише 30.01.2018 шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позивача.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Також, згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що рішення Апеляційного суду Житомирської області від 07.12.2017, яким змінено рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28.09. 2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України набрало законної сили в день його проголошення, що відповідає положенням ст.273 ЦПК України. Про вказане рішення відповідач дізнався 14.12.2017 (а.с.23).

04.01.2018 ОСОБА_1 отримав виконавчий лист про стягнення з відповідача на його користь належних при звільненні сум та передав вказаний лист до Державної казначейської служби України для виконання (а.с.31).

29.01.2018 на адресу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшло повідомлення Державної казначейської служби України від 25.01.2018 з вимогою у пятиденний строк з дати отримання повідомлення надати інформацію щодо виконання рішення щодо Корольовського районного суду м. Житомира від 28.09. 2017 (а.с.24).

Як вбачається з виписки по надходженням по картці/рахунку, відкритому в ПАТ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_1, 30.01.2018 на рахунок останнього здійснено безготівкове зарахування коштів на суму 53532,67 грн. та 2000 грн. з відміткою безспірне списання на користь ОСОБА_1 (а.с7).

Вказані обставини також підтверджуються відомостями, зазначеними в листі Державної казначейської служби України від 08.02.2018 (а.с.31) та не заперечувалися позивачем в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, враховуючи надані сторонами письмові докази на підтвердження обставин та фактів, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, встановлено, що відповідач провів розрахунок з позивачем у розмірі, визначеному органом, який виніс рішення по суті спору, чим виконав рішення суду в законодавчо визначеному порядку, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 28.09.2017 р. по 30.01.2018 р.

Так як вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів, трьох відсотків річних за прострочку виконання грошового зобовязання та моральної шкоди є похідними виплатами, які підлягають стягненню у разі затримки розрахунку при звільненні, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач, звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 263-268, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Корольовський районний суд м. Житомира до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. С. Рожкова