Справа № 158/2394/16-ц
Провадження № 2/0158/4/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Корецької В.В.

при секретарі - Процик Л.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ківерці цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільно нажитого під час шлюбу майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання майнового права співзабудовника на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва, -

В С Т А Н О В И В :

До Ківерцівського районного суду Волинської області звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільно нажитого під час шлюбу майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що 06.01.1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.05.2016 року було розірвано. Зазначає, що протягом тривалого часу вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть.

Окрім того зазначила, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти між нею та відповідачем було набуто спільне рухоме майно, а саме: холодильник «Атлант» - 3000 грн., шафа-купе 2500 грн., компютерний стіл 800 грн., тумба під телевізор 800 грн., газова плита 2000 грн., мотоцикл «Футонг» - 6000 грн., бойлер «Round» - 1000 грн., душова кабіна 2500 грн., пральна машина-автомат «Bosch» - 3000 грн., телевізор «Panasonic» - 1500 грн., мікрохвильова піч 400 грн., мяка частина (диван і 2 пуфи) 2000 грн., електрокалорифери (2 шт.) 2000 грн., велосипеди (2 шт.) 1500 грн. Крім того зазначає, що відповідачем на момент подання позову самочинно було вивезено більшу частину також спільно нажитого майна, серед якого: дівіді плеєр «Pioneer» - 500 грн., кухонна стінка 2500 грн., кухонний мякий куточок 1500 грн., компютер 4000 грн., відеокамера «Sony» - 3000 грн., цифровий фотоапарат «Canon» - 1500 грн., картрідер 300 грн., посуд 4000 грн., туристична палатка «Flagman» - 1500 грн., спальні мішки (2 шт.) 300 грн., ліжко-розкладачка з матрацом 800 грн., мякі крісла від мякої частини (2 шт.) 1000 грн., кавомолка 300 грн., бензокосарка 1500 грн., бетонозмішувач 3000 грн., шуруповерт (2 шт.) 1200 грн., болгарка 800 грн., ручна циркулярка 1500 грн., електричний лобзик 800 грн., лопати, шуфлі 1000 грн., тачка 800 грн., знаряддя праці (сапки, молотки, сокири) 1000 грн., металеві контейнери (2 шт.) 5000 грн., газові витяжки (2 шт.) 1000 грн., музичний центр «Pioneer» - 1500 грн., кухонний комбайн «Brown» - 1000 грн., перфоратор 800 грн., дриль 700 грн., морозильна камера 2000 грн., двомісна гумова лодка 2000 грн. та двомісний гумовий матрац 500 грн. Тобто, всього ними за період шлюбу було нажито рухомого майна орієнтовно на 77300 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна, нажитого під час шлюбу, виділивши їй при цьому 1/2 спільно нажитого рухомого майна на суму 38700 грн. серед якого: холодильник «Атлант», шафа-купе, компютерний стіл, тумба під телевізор, газова плита, мотоцикл «Футонг», бойлер «Round», душова кабіна, пральна машина-автомат «Bosch», телевізор «Panasonic», мікрохвильова піч, мяка частина (пуфи у кількості 2 шт.), електрокалорифери (2 шт.), велосипеди (2 шт.), компютер, бетонозмішувач, шуруповерт, болгарка, дриль, а також стягнути з відповідача усі витрати повязані з судовим розглядом цієї справи, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката.

До початку розгляду справи по суті до Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання майнового права співзабудовника на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва.

Позовні вимоги зустрічного позову мотивує тим, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1, на земельній ділянці, що належить останній в м. Ківерці по вул. Марценкевича, 53, почали будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Однак, його колишня дружина, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не визнає його права на частку у вищевказаному будинку і умисно старається позбавити його будь яких прав на нього. Крім того зазначає, що оскільки у нього відсутні будь які права на земельну ділянку тому він позбавлений можливості ввести в експлуатацію вищевказане нерухоме майно. У звязку з тим, що обєкт незавершеного будівництва, що зводився за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток просить визнати вищевказаний обєкт незавершеного будівництва (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами), який знаходиться за адресою: м. Ківерці, вул. Міцкевича, 53, спільно сумісною власністю подружжя та визнати за ним право співзабудовника на 1/2 його частину.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, в судовому засіданні заявлені вимоги первісного позову підтримали повінстю та просили їх задовольнити, а у вимогах зустрічного позову просили відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, в судовому засіданні кожен зокрема, вимоги первісного позову не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, а вимоги зустрічного позову підтримали повністю та просили його задоволити.

Разом з тим, відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 до суду було подано заперечення на первісний позов, відповідно до якого останнім було визнано частину речей спільною сумісною власністю, нажитою в період шлюбу не визнавалися лише деякі речі, а саме: тримісна туристична палатка «Флагман», спальні мішки, ліжко-розкладачка з матрацом, бензокосарка, бетонозмішувач, ручна циркулярка, електролобзик, металеві контейнери, музичний центр «Pioneer», перфоратор та морозильна камера, оскільки дане майно було орендоване для здійснення будівництва чи реалізоване. Крім того, заперечив щодо зазначення позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 вартості спільно нажитого майна надавши свій розрахунок (оціночну вартість).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, давши оцінку їм у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований 06.11.1996 року відділом ДРАЦС Ківерцівського РУЮ Волинської області за актовим записом №100.

Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.05.2016 року, яке набрало законної сили 24.05.2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано /а.с.6/.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбане спільне майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)

Згідно статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 СК України визначено - майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

В ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які надали суду наступні пояснення.

Допитанй в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив суд, що знайомий з родиною ОСОБА_3 з 2002 року, неодноразово був у них в гостях. Крім того зазначив, що бачив у їхньому володінні старий гумовий човен, велосипед чорного кольору на якому їздила як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 Крім того, зазначив, що позичав у ОСОБА_3 палатку сіро-білого (камуфляжного) кольору та в свою чергу позичав йому інструменти: електрорубанок, шуруповерт та електролобзик.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у судовому засіданні, кожен зокрема, суду показали, що вони є рідними братами позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та неодноразово у них гостювали. Зазначили, що речей домашнього вжитку у подружжя була достатньо, а саме кухонний мякий куточок, бетонозмішувач, морозильна камера на чотири відділення, гумовий човен, палатка, велосипеди чорного кольору, спальні мішки, розкладушка з матрацом, мяка частина. Крім того зазначили, що неодноразово допомагали по будівництву, оскільки останні довгий час будувалися і будівництво ще не закінчено.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав суду, що разом працює із ОСОБА_3, неодноразово допомагав йому по будівництву, позичав майно для його здійснення, таке як бетонозмішувач, тачку, циркулярку, дрелі та металевий контейнер. Зазначив, що у будинковолодінні, тобто в житлі ОСОБА_3 особисто ніколи не був, завжди знаходився лише на території, тому ніякого майна, яке знаходиться в будинку і є спільним сумісним не бачив, однак зазначив, що в період будівництва металевих контейнерів було 2, так само як і тачок та бетонозмішувачів.

Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що раніше працював разом із ОСОБА_3, однак ніколи на території його будинковолодіння не був. Зі слів йому було відомо, що подружжя останніх будується і тому неодноразово виділяв ОСОБА_3 по його потребі спецтехніку (трактор, екскаватор) за які особисто ніс відповідальність, а також інструменти: болгарку, перфоратор. Також зазначив, що надавав у користування ОСОБА_3 металевий контейнер на деякий час, оскільки матеріально за нього відповідав. Пізніше вищевказаний контейнер було повернуто.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Суд бере до уваги твердження ОСОБА_3 про те, що частина названого в позові майна, а саме: бензокосарка, ручна циркулярка, елктролобзик, металеві контейнери, перфоратор, ніколи не придбавалось подружжям, не було в їх власності, та було орендовано (позичено), оскільки вказані обставини підтверджені матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8

Окрім того, варто також зазначити, що таке майно як бетонозмішувач, шуруповерт, двомісний гумовий човен та двомісний гумовий матрац не перебуває в їх домоволодінні, оскільки частина вищевказаного майна утилізована чи продана.

Судом не надається можливим за наявними матеріалами справи встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1, оскільки його частини була вивезена ОСОБА_3, що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується зверненням ОСОБА_1 до Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області щодо таємного вивозу спільно нажитого майна подружжям /а.с.8/.

Однак, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При здійсненні поділу в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд керується «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

При визначенні варіанту поділу речей суд виходив із варіанту поділу вказаного позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним ОСОБА_1 (за виключенням бетонозмішувача та шуруповерта, які були орендовані (позичені) для використання у будівництві), оскільки відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не було доведено належними і допустимими доказами необхідність іншого варіанту поділу знаходження речей у його фактичному користуванні, або ж використанні в певних особистих цілях. При цьому зустрічного позову щодо поділу спільного майна, нажитого під час шлюбу заявлено не було.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що станом на день розгляду справи позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом не встановлена дійсна вартість спірного майна, що не заперечується ОСОБА_1 у судовому засіданні, а тому суд бере до уваги розрахунок (оцінку вартості) майна наданий відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним, оскільки на момент розгляду справи дані ціни на майно відповідають дійсності. А також бере до уваги подані письмові пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 та надані пояснення останнього під час розгляду справи в судовому засіданні щодо визнання речей спільною сумісною власністю, нажитою в період шлюбу.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Враховуючи відсутність вимог про стягнення грошової компенсації в рахунок більшої частки майна і позбавлення права суду вийти за межі позовних вимог, вказана компенсація за різницю вартості майна не стягується.

Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення первісного позову, виділивши ОСОБА_1 холодильник «Атлант» вартістю 1500 грн., шафу-купе вартістю 1000 грн., компютерний стіл вартістю 500 грн., тумбу під телевізор вартістю 500 грн., газову плиту вартістю 800 грн., мотоцикл «Футонг» вартістю 2000 грн., бойлер «Round» вартістю 200 грн., душову кабіну вартістю 500 грн., пральну машину-автомат «Bosch» вартістю 1500 грн., телевізор «Panasonic» вартістю 700 грн., мікрохвильову піч вартістю 400 грн., мяку частину (пуфи у кількості 2 шт.) вартістю 600 грн., електрокалорифери (2 шт.) вартістю 500 грн., велосипед вартістю 500 грн., компютер вартістю 2000 грн., болгарку вартістю 600 грн. та дриль вартістю 100 грн.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом з тим, у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16.

Як вбачається з правової позиції новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Однак, як вбачається зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 06.04.2012 року ОСОБА_10 безоплатно подарував ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0209 га, що розташована на території м. Ківерці, вул. Міцкевича, 53, Волинської області, яка належала дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №547684 виданого Ківерцівською міською радою Ківерцівського району Волинської області 28.11.2007 року /а.с.122-125/.

Разом з тим, згідно договору дарування частки житлового будинку від 06.04.2012 року ОСОБА_10 безоплатно подарував ОСОБА_1 39/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в м. Ківерці, по вул. Міцкевича 53, Волинської області на підставі свідоцтва на право особистої власності від 05.09.1988 року /а.с.127-129/.

Як вбачається з повідомлення ОСОБА_1 начальника інспекції ДАБК у Волинській області повідомлено про початок виконання будівельних робіт від 22.11.2012 року про реконструкцію індивідуального житлового будинку за адресою м. Ківерці, вул. Міцкевича, 53 /а.с.188/.

На підставі вищевказаного повідомлення було надано будівельний паспорт на реконструкцію індивідуального житлового будинку в м. Ківерці, по вул. Міцкевича, 53, Волинської області з відповідними вимогами до забудови, ситуаційною схемою та схемою забудови земельної ділянки /а.с.180-183/.

Згідно технічного паспорту на незавершений будівництвом житловий будинок в м. Ківерці по вул. Міцкевича, 53, Волинської області, готовність останнього складає 55 %.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок не прийнятий в експлуатацію і фактично знаходиться у вигляді незавершеного будівництва. Сторони не подали суду доказів про можливість реального поділу між ними об'єкта незавершеного будівництва і технічної можливості довести до кінця будівництво окремо виділених частин. Сторони також не зверталися до суду з позовом про залишення незакінченого будівництвом будинку одній із сторін з отримання компенсації вартості своєї частки незавершеного будівництвом будинку другою стороною.

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що згідно вищевказаних доказів, мова йде не про будівництво нового будинку, а його реконструкцію, який був подарований згідно договору дарування позивачу за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1, а тому в силу ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, вирішуючи питання стосовно вимоги зустрічного позову про визнання за позивачем права співзабудовника на спірний житловий будинок суд враховує те, що чинним законодавством не передбачено такий порядок поділу, як визнання права співзабудовника на спільно збудоване нерухоме майно, оскільки воно не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не надали жодного доказу на підтвердження зазначених позовних вимог зустрічного позову.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання майнового права співзабудовника на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва слід відмовити.

Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на правову допомогу, що підлягають стягнення з відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, суд враховує, наданий до матеріалів справи прибутковий касовий ордер №81 від 01.07.2016 року, квитанцію до нього та вважає за необхідне вимоги задовольнити, стягнувши витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задоволив первісний позов частково, здійснивши поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 1/2 спільно нажитого майна, а тому стягує з ОСОБА_3 в її користь судові витрати в розмірі 773 грн., що підтверджені документально.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 57, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 365, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільно нажитого під час шлюбу майна задоволити частково.

Здійснити поділ спільного майна, нажитого під час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, виділивши ОСОБА_1 спільно нажите майно на суму 13900 грн., серед якого: холодильник «Атлант» - 1500 грн., шафа-купе 1000 грн., компютерний стіл 500 грн., тумба під телевізор 500 грн., газова плита 800 грн., мотоцикл «Футонг» - 2000 грн., бойлер «Round» - 200 грн., душова кабіна 500 грн., пральна машина-автомат «Bosch» - 1500 грн., телевізор «Panasonic» - 700 грн., мікрохвильова піч 400 грн., мяка частина (пуфи у кількості 2 шт.) 600 грн., електрокалорифери (2 шт.) 500 грн., велосипед 500 грн., компютер 2000 грн., болгарка 600 грн., дриль 100 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути із ОСОБА_3 в користьЗагуменної ОСОБА_11 понесені судові витрати в розмірі 773 (сімсот сімдесят три) грн., повязані з оплатою судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання майнового права співзабудовника на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду у Волинській області протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 15.03.2018 року