Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 344/1052/16-ц

провадження № 61-6259св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

зацікавлені особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року у складі головуючого судді Пастернак І. А. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Малєєва А. Ю., суддів: Девляшевського В. А., Фединяка В. Д.,

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про призначення додаткового опікуна недієздатній особі - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є рідним братом ОСОБА_6, який з 2000 року визнаний інвалідом І групи загального захворювання довічно, потребує постійного стороннього догляду та опіки. Протягом тривалого часу ОСОБА_6 страждає параноїдною шизофренією з вираженим емоційно-вольовим дефектом, не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2002 року за заявою ОСОБА_5 його брата було визнано недієздатним та встановлено опіку з призначенням опікуном дружину ОСОБА_5

ОСОБА_5 не бажає належним чином виконувати обов'язки опікуна та проживати з ОСОБА_6 у одному помешканні, помістила його у ОПЛ № 2, де він перебуває з березня 2014 року по даний час.

Заявник за станом свого здоров'я може доглядати за братом та бути йому опікуном, а тому просив суд заяву задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року, в задоволенні заяви ОСОБА_4 про призначення додаткового опікуна недієздатній особі відмовлено.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

Судами не враховано, що висновок опікунської ради щодо системного та постійного конфлікту між ним та діючим опікуном не підтверджується жодними доказами. Вказує, що ОСОБА_5 не здійснює дій по облаштуванню житлового приміщення свого підопічного, категорично не бажає доглядати за ОСОБА_6, який з червня 2009 року перебуває у психіатричних лікувальних закладах.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 344/1052/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між дійсним опікуном та заявником склалися тривалі неприязні стосунки, а також існує спір щодо поділу майна, що залишилося після смерті батьків. Наявність таких стосунків та майнового спору перешкоджатиме належному виконанню опікунських обов'язків у випадку призначення другого опікуна за наведених обставин і не забезпечить права та інтереси хворого.

Встановлено і підтверджується Протоколом № 2 засідання опікунської ради від 25 березня 2016 року, що заявник ОСОБА_4 перешкоджає розподілу належного недієздатному майна та проведенню ремонту у квартирі, що належить їм на праві спільної часткової власності. Конкретних фактів, що він бере участь у догляді та лікуванні брата, в опікунську раду не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

За змістом статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно із частиною п'ятою статті 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є рідним братом ОСОБА_6, якого рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2002 року визнано недієздатним.

Згідно копії довідки МСЕК ОСОБА_6 визнано інвалідом І групи загального захворювання довічно та він потребує постійного стороннього догляду та опіки.

Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов від 06 серпня 2015 року умови проживання недієздатного незадовільні: закритий санвузол, відключена вода, відсутність пристосувань для приготування їжі тощо. Це зумовлено відмовою заявника ОСОБА_4 у вільному доступі до житлово-комунальних послуг (дана частина приміщення немає окремого підключення до послуг газо-, водо- та електропостачання, лічильник та вентилі знаходяться в недоступному місці для опікуна), що створює неможливі умови для постійного проживання сім'ї недієздатного.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діяла в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в спадковому майні (№ 344/8432/13-ц) визнано за позивачем право власності на 59/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно протоколу № 2 засідання опікунської ради від 25 березня 2016 року при розгляді питання щодо надання висновку про доцільність призначення ОСОБА_4 ще одним опікуном над недієздатним ОСОБА_6 опікунська рада ВК Івано-Франківської міської ради взяла до уваги наявність постійного та системного конфлікту між заявником ОСОБА_4 та опікуном ОСОБА_5, яка понад 25 років є дружиною недієздатного, що може призвести до погіршення прав недієздатного, у тому числі майнових.

З урахуванням цих обставин органом опіки і піклування було відмовлено у наданні висновку про доцільність призначення ще одним опікуном ОСОБА_4

Таким чином, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_4 у задоволенні заяви.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат