ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Чернишова Є.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № K2A3RX04830352 від 27.12.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2729,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Однак, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 12.12.2017 року має заборгованість у розмірі 44826,77 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені ним судові витрати.

Відповідач, не погодившись із вказаними позовними вимогами, надав суду відзив, відповідно до якого просить застосувати наслідки позовної давності.

Позивачем відповідь на відзив суду надана не була.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 27 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № K2A3RX04830352, відповідно до якого відповідач отримала строковий кредит у сумі 2729,1 грн. строком з 27.12.2006 року по 27.12.2007 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 2,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 36,64 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 248,1 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (СТАНДАРТ) строки.

Погашення заборгованості повинно було здійснюватися в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 25 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 295,34 грн. для погашення заборгованості за кредитом, до складу якої входять заборгованість за кредитом, відсотки, комісія, а також інші витрати згідно з Умовами.

Для виконання зобовязань Банк відкриває Позичальнику рахунок № 6127 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам /а.с. 6-зворот, 7/.

Відповідно до п. 5.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі-Умов), при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні (а.с.10).

Відповідно до п. 5.3 Умов, у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів він зобовязаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми заборгованості (а.с.11).

Відповідно до п. 5.4 Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинно бути виконано позичальником (а.с.11).

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 12 грудня 2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 44826,77 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 545 грн 87 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 25 047 грн 02 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 15 623 грн 08 коп., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн та штраф (процентна складова) у розмірі 2110 грн 80 грн. (а.с. 4-5).

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Як вбачається із розрахунку заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за укладеним кредитним договором № K2A3RX04830352 від 27.12.2006 року станом на 12.12.2017 року відповідач постійно переривав строк позовної давності за рахунок внесення строкових платежів для погашення кредиту. При цьому, останній платіж ОСОБА_1 здійснив 28.01.2008 року на погашення процентів, а 17.04.2009 року на погашення пені та з того моменту жодного платежу не здійснював.

Крім того, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі-Умов) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач не зазначив причини пропущення строку позовної давності.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № K2A3RX04830352 сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а саме три роки з моменту здійсненого відповідачем останнього платежу, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Дана позиція суду ґрунтується також на висновках ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСРЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011, прийнятого за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96, прийнятого за заявами№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 253, 256, 257, 261, 264, 266-267, 514, 526, 1054 ЦК України, статтями ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Є.Ю.Чернишова