У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 159/2882/17-ц

провадження № 61-860 ск 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Фіц МиколаМойсейович;

боржник - ОСОБА_5;

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Фіца Миколи Мойсейовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Фіц М. М. за погодженням з в.о. начальника Ковельського ВДВС ГТУЮ у Волинській області ВасковцемС. І. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_5 - 38/100 ідеальної частки в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1, - право власності на яке не зареєстровано за боржником у встановленому законом порядку, який зобов'язаний сплатити по зведеному виконавчому провадженню № 29220123 заборгованість на загальну суму 520 912 грн 93 коп. та заборгованість по аліментах в сумі 24 244 грн 94 коп.

В обґрунтування своїх вимог державний виконавець зазначав, що ним було з'ясовано матеріальний стан боржника ОСОБА_5 і встановлено, що він не має доходів, коштів на рахунках у банках та фінансових установах, рухомого майна, зареєстрованого на своє ім'я, та встановлено реєстрацію за боржником права власності на частку в спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_1, на яку накладено арешт. Разом з тим зазначав, що в подальшому, згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року, яке набрало законної сили 21 лютого 2014 року, судом було проведено перерозподіл часток співвласників у вище згаданому нерухомому майні і за ОСОБА_5 було визнано право на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1, яке боржник не зареєстрував у встановленому законом порядку.

Посилаючись на вимоги статті 377 ЦПК України, головний державний виконавець Фіц М. М. просив задовольнити подання.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 серпня 2017 року подання старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Фіца М. М. задоволено. Звернуто стягнення на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1, право на яку визнано за ОСОБА_5 згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року, та право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку для виконання виконавчих листів №32713203 від 18 травня 2012 року, № 47375041 від 24 квітня 2015 року, виданих Ковельським міськрайонним судом Волинської області, відповідно, 18 травня 2012 року по справі № 159/6172/14-ц та від 24 квітня 2015 року у справі № 0306/1833/12 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на виконання виконавчих листів за зведеним виконавчим провадженням ЗВП № 29220123 про примусове стягнення із ОСОБА_5 на користь фізичних і юридичних осіб заборгованості на загальну суму 520 912 грн 93 коп.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що оскільки у боржника відсутні доходи, кошти на рахунках у банках та фінансових установах, за рахунок яких можна було б задовольнити вимоги стягувачів, то наявні підстави для звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування чи зміни немає.

11 грудня 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року, у якій просив скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не з'ясовано всіх обставин справи; висновки судів не відповідають обставинам справи; законом не передбачено можливості визнання, чи виникнення, права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законом порядку; право власності заявника на квартиру АДРЕСА_1 припинилося автоматично після державної реєстрації ОСОБА_7 права власності на це майно.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 3 частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у пункті 5 частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до положень статті 377 ЦПК України питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно із статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що належними доказами доведено відсутність у боржника ОСОБА_5 доходів, коштів на рахунках у банках та фінансових установах, рухомого майна, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги стягувачів, та обґрунтовано звернув стягнення на нерухоме майно 38/100 частини квартири АДРЕСА_1, право власності на яке визнано за боржником згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року, яке набрало законної сили.

Також суд правильно врахував, що державними виконавцями Ковельського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Волинській області в повному обсязі вчинені першочергові виконавчі дії щодо встановлення рухомого та нерухомого майна боржника, дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги про те, що право власності заявника на квартиру АДРЕСА_1 припинилося автоматично після державної реєстрації ОСОБА_7 права власності на це майно були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема апеляційний суд правильно зазначив, що ОСОБА_7 зареєструвала право власності лише на 54/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, пунктом 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за поданням старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Фіца Миколи Мойсейовичи про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,закасаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик