Справа №477/2271/16-ц 19.03.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 477/2271/16-ц
Номер провадження 22-ц/784/273/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

19 березня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

без участі учасників справи, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення, яке ухвалене Жовтневим районним судом Миколаївської області під головуванням судді Козаченка Р.В., в приміщенні того ж суду 12 грудня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вітовська (Жовтнева) державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду Миколаївської області із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вітовська (Жовтнева) державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок та земельна ділянка площею 0.14 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_6 заповіт не складав.

Спадщину фактично прийняли мати позивача - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та брат позивача ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

13 квітня 2016 року позивач, як спадкоємець померлого ОСОБА_6, звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії у зв'язку із пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також прийняття спадщини іншими спадкоємцями.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що строк на прийняття спадщини пропущено у зв'язку хворобою та юридичною необізнаністю, оскільки позивач вважала себе співвласницею батьківського будинку, а також відсутністю коштів для звернення до нотаріальної контори задля оформлення спадкових прав, ОСОБА_3 просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, терміном у три місяці, та визнати за нею право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 із земельною ділянкою розташованою за тією ж адресою в порядку спадкування за законом.

30 березня 2017 року позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог в частині, що стосується вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, та остаточно просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року терміном у три місяці та визнати за нею право власності на спадкове майно (а.с.93).

Відповідач ОСОБА_5 надав до суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що позивачем не надано доказів поважності пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини (а.с.71-73).

Відповідач ОСОБА_7 надав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.85).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення районного суду та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог; давши оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість; правильно витлумачивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та виконавши всі інші вимоги цивільного судочинства - ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області з таким висновком погоджується, з огляду на наступне.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1220, ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1270 ЦК України).

При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто, в названий вище строк подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За правилами ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів справи убачається, що згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.20,24).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер (а.с.13).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок та земельна ділянка площею 0.14 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Згідно листа Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області за №530/01-09 від 16 травня 2017 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, державною нотаріальною конторою не заводилась (а.с.105).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача - ОСОБА_2 (а.с.14).

Відповідно до листа Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області за №529/01-09 від 16 травня 2017 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 вищезазначеною державною нотаріальною конторою не заводилась (а.с.110).

Відповідно довідки Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 05 квітня 2016 року, на час смерті ОСОБА_2 з нею проживав її син ОСОБА_7, який є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, та онук ОСОБА_5 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер. На час його смерті із ним проживав його син ОСОБА_5, який і звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.123,129).

13 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до державного нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6

Цього ж дня постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії у зв'язку із пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також прийняття спадщини іншими спадкоємцями (а.с.31).

Доказів звернення позивача до нотаріальної контори із аналогічною заявою стосовно прийняття спадщини щодо майна померлої ОСОБА_2, а також відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва, матеріали справи не містять.

Скориставшись своїм правом на звернення до суду за захистом порушеного права, позивач пред'явила зазначений позов, проте в ньому не зазначила причин пропуску строку, які можна було б визнати поважними і визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Зокрема, як на поважні причини пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини позивач посилалась на те, що вона є юридично необізнаною людиною щодо порядку прийняття спадщини, а також зазначала про тяжке матеріальне становище і хворобу.

Разом з тим, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна чи наявність заповіту, а також відсутність коштів, не є поважними причинами для визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини.

Слід також звернути увагу, що з дня смерті спадкодавця (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) та подання позивачем у листопаді 2016 року позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом пройшло більше семи років, а тому зазначені позивачем підстави для задоволення позову не можуть бути визнані такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини.

Причина, на яку посилається позивач, а саме наявність хвороби з 2009 року, на думку колегії суддів, не є такою, яка позбавляла її можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк.

Так, з медичної довідки, доданої до апеляційної скарги слідує, що з 2009 року позивач перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик 3. Ішемічної хвороби серця. Стенокардія напруги 3 ф клас. Атеросклеротичний кардіосклероз СИ 1 стадії (а.с.170).

Разом з тим, зазначена медична довідка не містить доказів такої тривалої хвороби позивача, яка б позбавляла її можливості подати нотаріусу за місцем проживання заяву про прийняття спадщини, ні інших обставин, які об'єктивно, протягом усього шестимісячного строку унеможливлювали б своєчасне подання заяви про прийняття спадщини.

Інші медичні документи, надані позивачем на підтвердження позовних вимог щодо поважності причин пропуску нею строку для вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, до спірного шестимісячного періоду не відносяться.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 не надала доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, оскільки відсутні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, тим самим й немає підстав і для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно.

Інші обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, судом першої інстанції при розгляді справи перевірялись. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а лише зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до положень ЦПК України та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 20 березня 2018 року