Постанова

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 756/4933/14-ц

провадження № 61-535 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк»,

представник позивача - КоваликВіталій Васильович,

відповідачі: ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулася до суду із позовом до приватного підприємства «Алказар», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2008 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») і приватним підприємством «Алказар» (далі - ПП «Алказар») було укладено кредитний договір, за умовами якого підприємство отримало кредит у розмірі 36 890 дол. США та зобов'язалося повернути його у строк до 16 травня 2011 року і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,9 %.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, яким передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором від 16 травня 2008 року, станом на 25 червня 2011 року, виникла заборгованість у розмірі 50 323 доларів США 38 центів, що за курсом Національного банку України становить 401 228 грн 31 коп., яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року у зв'язку зі зміною кредитора у зобов'язанні до участі у справі в якості позивача залучено публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»).

У вересні 2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року у розмірі 2 456 195 грн 46 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 698 452 грн 59 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 1 225 227 грн 68 коп. та пені у розмірі 333 465 грн 77 коп.

Під час розгляду справи, за клопотанням позивача, було замінено відповідача ПП «Алказар» належним відповідачем - приватним підприємством «Фонд гуманітарних стратегій» (далі - ПП «Фонд гуманітарних стратегій»).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «Фонд гуманітарних стратегій»на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року закрито, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року у розмірі 2 456 195 грн 46 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 698 452 грн 59 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 1 225 227 грн 68 коп. та пені у розмірі 333 465 грн 77 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд на підставі частини першої статті 553 ЦК України стягнув заборгованість з поручителя.

Судове рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року у розмірі 9 303 дол. США 43 центів. У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що вимога до поручителя була пред'явлена більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, тому відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука ОСОБА_5 припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, однак не можна вважати припиненою поруку в частині, яка стосується відповідальності за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

На підставі вказаного суд стягнув з поручителя заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року, яка існувала станом на травень 2009 року.

Суд відхилив доводи відповідача про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки в основному договорі була передбачена можливість збільшення відсоткової ставки до 27,8 % у разі порушення боржником зобов'язання, укладаючи договір поруки відповідач з цими умовами був ознайомлений і поручився за їх виконання, тому підстав для припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, немає.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17 вересня 2015 року, позивач просив суд стягнути солідарно з ПП «Фонд гуманітарних стратегій» і ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року у загальному розмірі 2 456 195 грн 46 коп., а оскаржуваним рішенням апеляційного суду заборгованість стягнуто лише у розмірі 9 303 дол. США 43 центи, що, на думку заявника, є порушенням вимог статей 10, 11 ЦПК України 2004 року і виходом за межі позовних вимог.

У січні 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, оскільки останній платіж за кредитним договором від 16 травня 2008 року боржником був внесений 7 листопада 2008 року, з позовом до суду банк звернувся у липні 2011 року, тому апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що оскільки позивачем вимога до поручителя пред'явлена більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то порука є припиненою в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 6 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ПП «Алказар», правонаступником якого є ПП «Фонд гуманітарних стратегій», було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 36 890 дол. США зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 13,9 %, строком до 16 травня 2011 року, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти і сплатити плату за кредит у порядку і на умовах, визначених договором.

У пункті 1.3.2 кредитного договору сторонами погоджено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється у розмірі 27,8 % річних.

Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів повернення кредиту та або процентів за кредит позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розрахунку 0,4 % річних від суми зазначеної простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом факт/факт, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, яким передбачено, що поручитель зобов'язується перед позивачем у повному обсязі відповідати за невиконання боржником усіх його зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту у розмірі 36 890 дол. США до 16 травня 2011 року, сплати процентів за користування кредитом, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

У пункті 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель і позичальник відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором від 16 травня 2008 року, станом на 6 серпня 2015 року, виникла заборгованість у розмірі 2 456 195 грн 46 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 698 452 грн 59 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 1 225 227 грн 68 коп. та пені у розмірі 333 465 грн 77 коп.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд виходив із того, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, а тому на підставі частини першої статті 553 ЦК України стягнув заборгованість з поручителя в межах строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Відповідач рішення апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржив, а ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» оскаржує це рішення лише з мотивів виходу за межі позовних вимог, оскільки суд стягнув заборгованість у меншому розмірі, ніж просив позивач.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Таким чином, виконуючи завдання цивільного судочинства, суд забезпечує справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, та з урахуванням цього вирішує питання наявності підстав для задоволення позову повністю або частково, а тому не є порушенням диспозитивності чи виходом за межі позовних вимог стягнення меншої суми, ніж просив позивач.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк