22 лютого 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Шишкіна О.В.
за участю секретаря Голуб Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою просив суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 40 буд. № 14 по вул. Данилевського м. Харкова.
В обгрнутування заявлених вимог позивачем вказано про те, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить частина АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1996 р., в якій зареєстрований відповідач, син позивача.
Відповідач з 2007 року у цій квартирі не проживає, повертатися до квартири не має наміру, і добровільно знятися з реєстрації не бажає.
Вказаними обставинами порушується право позивача як власника майна.
Позивач позовну заяву підтримав, пояснив про те, що його син проживає в Росії, за місцем реєстрації в Україні добровільно не знімається, через що позивач вимушений оплачувати комунальні послуги у більшому розмірі, просив позовну заяву задовольнити.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під присягою свідка та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, підтвердили відсутність відповідача за місцем проживання протягом тривалого часу, зі слів, знають, що відповідач проживає в Росії, має там сімю.
У день ухвалення заочного рішення сторони у судове засідання не зявились, позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач викликався у судове засідання у встановленому законом порядку та через оголошення на офіційній сторінці Дзержинського районного суд у міста Харкова у мережі Інтернет.
Дослідивши матеріали справи та зваживши пояснення позивача та свідків, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у звязку із наступним.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Главою 23 Цивільного кодексу України встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що дійсно відповідач, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Довідкою з місця проживання (а.с. 6) та довідкою з Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 20). Разом із тим, відповідач не проживає на протязі тривалого часу , добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що підтверджується копією паспорта відповідача як громадянина РФ та показами допитаних свідків, що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном . Тому суд вважає , що позов ОСОБА_1 законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.317,319 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03.03.2018р.

Головуючий: суддя