АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 2-7592/11 Апеляційне провадження № 22-ц/796/1899/2018Головуючий у суді першої інстанції - Волошин В.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника

ТОВ «Медичне консалтингове агентство» ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичне консалтингове агентство», від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат Старшинський Владлен Артурович, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Ерідан» про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, зобов'язання виконати умови договору,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року ПП «Ерідан» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3., в якому просило:

- розірвати договір № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі проекту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 від 06.01.2006;

- зобов'язати ПП «Ерідан» повернути ОСОБА_3 1 115 250,00 грн. сплачених ним коштів протягом 30 банківських днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

- зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати ПП «Ерідан» судові витрати (Т.1, а.с. 3-6).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2011 відкрито провадження у справі (Т.1, а.с. 20).

Під час розгляду справи ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до ПП «Ерідан» в якому просив:

- визнати за ним факт наявності права власності на частину об'єкту незавершеного будівництва, а саме 261,22 кв.м. корисної площе нежитлових приміщень, розташованих у фронтальній частині будинку, на третьому поверсі адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 (кімнати 7-12 за поверховим планом згідно експлікації приміщень);

- зобов'язати ПП «Ерідан» виконати у повному обсязі свої зобов'язання згідно п. 3.1 та 3.3 Договору;

Компенсувати за рахунок ПП «Ерідан» прямі збитки та витрати, понесені ним у зв'язку із невиконанням ПП «Ерідан» своїх зобов'язань за договором у загальній сумі 5 105 480 грн. 48 коп. (Т.1, а.с. 51-57).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2011 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (Т.1, а.с. 108).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2011 позов ПП «Ерідан» до ОСОБА_3 про розірвання договору та зобов'язання вчинити дії, залишено без розгляду (Т.1, а.с. 151).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19.07.2012 відхилено апеляційну скаргу ПП «Ерідан», а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2011, залишено без змін (Т.1, а.с. 197).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 відхилено касаційну скаргу ПП «Ерідан», а ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2011 та апеляційного суду м. Києва від 19.07.2012, залишено без змін (Т.1, а.с. 217).

13.06.2013 ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимог, зокрема просив:

- визнати за ним право власності на оплачені ним (кінцева вартість об'єкту будівництва) 265,38 кв.м. корисної площі нежитлових приміщень, розташованих у фронтальній частині будинку, на 3 поверсі адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 (кімнати 7-12 за поверховим планом згідно експлікації приміщень);

- зобов'язати ПП «Ерідан» виконати свої зобов'язання згідно з п. 1.1 щодо облаштування та оздоблення приміщення, встановлення індивідуальних лічильників електроенергії, холодної, гарячої води та опалення, а також п. 3.1 і 3.3. договору № 1/06 від 06.01.2006 - шляхом передачі об'єкту будівництва ОСОБА_3 (Т.2, а.с. 17, 33).

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 06.01.2006 між сторонами було укладено договір № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1. Ним всі зобов'язання були виконані в повному обсязі, однак ПП «Ерідан» відмовляється виконати умови договору і передати позивачу, як інвестору об'єкт будівництва, вважаючи, що позивачем не виконані всі зобов'язання за договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 позов задоволено частково.

Зобов'язано ПП «Ерідан» виконати свої зобов'язання перед ОСОБА_3 за договором № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 від 06.01.2006, а саме п.п. 1.1., 3.1., 3.3. цього договору, шляхом передачі ОСОБА_3 об'єкту будівництва з внутрішнім облаштуванням та оздобленням, передбаченим п. 1.1 договору № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 від 06.01.2006.

Стягнуто з ПП «Ерідан» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 08,50 грн., збір на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 37,00 грн.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог, відмовлено (Т.2, а.с. 55-57).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21.05.2014 відхилено апеляційну скаргу ПП «Ерідан», а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 залишено без змін (Т.2, а.с. 168-170).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 12.06.2014 відмовлено у задоволенні заяви ПП «Ерідан» про зупинення стягнення за виконавчим листом (Т.2, а.с. 186, 187).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 12.06.2014 відмовлено у задоволенні заяви ПП «Ерідан» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (Т.2, а.с. 195, 196).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 відхилено касаційну скаргу ПП «Ерідан», а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21.05.2014, залишено без змін (Т.2, а.с. 63, 64).

11.01.2018 особа, яка не брала участі у справі - ТОВ «Медичне консалтингове агентство» оскаржило рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не з'ясував тієї обставини, що ТОВ «Медичне консалтингове агентство» з 2011 року є власником нежитлових приміщень щодо яких ОСОБА_3 було заявлено майнові вимоги. Відтак спір стосується прав та інтересів ТОВ «Медичне консалтингове агентство», яке не було залучено до участі у справі (Т.3, а.с. 94-100).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18.01.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження (Т.3, а.с. 117, 118).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та закрити провадження у справі. Вказує на відсутність у апелянта права на апеляційне оскарження, оскільки він не брав участі у справі. Також зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням було зобов'язано ПП «Ерідан» виконати умови договору та передати йому приміщення, при цьому право володіння та розпорядження належним ТОВ «Медичне консалтингове агентство» майном не порушується, хоча на його думку набуття останнім цих приміщень є незаконним (Т.3, а.с. 126-144).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06.02.2018 зупинено дію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 та призначено справу до апеляційного розгляду (Т.3, а.с. 161, 162).

16.02.2018 до апеляційного суду м. Києва надійшов відзив ПП «Ерідан» на апеляційну скаргу, в якому останнє просить задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Медичне консалтингове агентство», вказуючи на те, що укладений з ОСОБА_3 договір було розірвано 22.10.2008 і на час ухвалення оскаржуваного рішення ПП «Ерідан» не було власником даних приміщень, що не було з'ясовано судом першої інстанції (Т.3, а.с. 169-176)

Насамперед, слід зазначити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні представник ТОВ «Медичне консалтингове агентство» підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, а тому судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було виконано зобов'язання за договором щодо сплати в повному обсязі об'єкта інвестування, натомість відповідач, в порушення умов договору, не передав позивачу об'єкт інвестування (нежитлові приміщення з належним оздобленням).

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП «Ерідан» та ОСОБА_3 було укладено Договір № 1/06 від 06.01.2006 (далі - Договір будівництва) відповідно до якого позивач виступив інвестором будівництва частини офісних приміщень по АДРЕСА_1 орієнтовно площею 500 кв.м. на третьому поверсі.

В подальшому, з урахуванням Додатків до Договору будівництва, укладених між позивачем та відповідачем площа об'єкту інвестування була зменшена до 250 кв.м. та змінено строк закінчення будівництва.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо виконання Договору будівництва, оскільки ПП «Ерідан» наполягало на тому, що ОСОБА_3 порушує строки та порядок фінансування будівництва, визначені Договором будівництва, а ОСОБА_3 наполягав на тому, що ПП «Ерідан» порушує умови Договору будівництва в частині строків закінчення будівництва та передачі йому у власність об'єкту інвестування.

Справа розглядалася Шевченківським районним судом міста Києва в період з березня 2011 року по жовтень 2013 року.

В цей період, а саме 30.06.2011 ПП «Ерідан» відчужило на користь ТОВ «Медичне консалтингове агентство» нежитлові приміщення загальною площею 654,5 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1, літера «А», на 3 (третьому) поверсі, що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Копійкою В.В., зареєстрований в реєстрі за № 3797 (далі - Договір купівлі-продажу).

Відповідно до Технічного паспорту, виданого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 09.06.2011, відчужена за Договором купівлі-продажу на користь ТОВ «Медичне консалтингове агентство» площа нежитлових приміщень становить 654,5 кв.м. із 692,4 кв.м. 3-го поверху будівлі по АДРЕСА_1 (Т. 2, а.с. 40-49).

Право власності ТОВ «Медичне консалтингове агентство» на нежитлові приміщення, що є предметом Договору купівлі-продажу, зареєстроване КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 02.09.2011, що підтверджується відповідним Витягом про державну реєстрацію прав.

Таким чином, ТОВ «Медичне консалтингове агентство» з 2011 року є власником нежитлових приміщень, частина яких є предметом Договору будівництва та щодо яких ОСОБА_3 було заявлено майнові вимоги, а отже спір стосується прав та інтересів ТОВ «Медичне консалтингове агентство», яке не було залучено до участі у справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 35 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вживалися дії щодо отримання інформації про зареєстровані права власності на об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1, про що судом направлялися листи до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та Державної реєстраційної служби України(Т.2, а.с. 15, 16).

У відповідь на вищезазначені запити суду Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві та Державна реєстраційна служба України повідомили, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 17.04.2012 № 595/5 інформація про зареєстровані права може бути надана суду після подання останнім відповідного запиту, форма якого встановлена Наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 № 595/5. Оскільки судом запит у відповідній формі не подавався, вищевказані органи відмовили у надані інформації про зареєстровані права власності у запитуваному об'єкті (Т.2, а.с. 25-26, 28-29).

В подальшому, судом першої інстанції не було вжито заходів щодо подання до відповідних органів запиту про зареєстровані права у спірному об'єкті нерухомості у порядку, встановленому Наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 № 595/5 та у підсумку не було встановлено чи зареєстровані за будь-якою особою права власності на спірне майно та чи може в такому разі судове рішення вплинути на права та інтереси інших осіб, які не є учасниками справи.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що суду першої інстанції було відомо про факт готовності об'єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації на підставі виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № 5 (Т. 2, а.с. 20).

Відповідно до положень абз. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Таким чином, оскільки суд був обізнаний про введення об'єкту в експлуатацію, а отже ПП «Ерідан» набуло право власності на вказаний об'єкт, то суд мав встановити чи не реалізувало ПП «Ерідан» своє право власності на спірний об'єкт за час тривалого розгляду справи.

Більше того, судом першої інстанції не встановлено тієї обставини, що ПП «Ерідан» набуло право власності на об'єкт, розташований в АДРЕСА_1 на підставі Рішення Господарського суду Рівненської області від 13.05.2009 та право власності на цей об'єкт було зареєстровано за ним КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.09.2009, що вбачається з п. 2.1. Договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011, укладеного між ПП «Ерідан» та ТОВ «Медичне консалтингове агентство».

Вищевикладене дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції не встановив всіх обставин справи, які мають значення для її вирішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та зобов'язуючи відповідача виконати умови Договору будівництва шляхом передачі об'єкту будівництва на користь позивача суд першої інстанції не встановив чи належить спірне майно відповідачу на час ухвалення судового рішення, а отже чи наділений останній юридичною можливістю виконати оскаржуване рішення.

Існування договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011 унеможливлює ухвалення судового рішення про зобов'язання відповідача передати майно на користь позивача, оскільки таке спірне майно перейшло у власність ТОВ «Медичне консалтингове агентство» за вказаним договором купівлі-продажу.

Щодо заперечень позивача проти задоволення апеляційної скарги, слід наголосити на наступному.

Обґрунтування позивача щодо безпідставності апеляційної скарги зводяться до відсутності у апелянта права на апеляційне оскарження та порушення апелянтом строків на апеляційне оскарження; відсутності порушення прав апелянта оскаржуваним рішенням; законності оскаржуваного рішення та незаконності договору купівлі-продажу від 30.06.2011, укладеного між апелянтом та відповідачем.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а положення ч. 5 ст. 4 ЦПК України визначають, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Окрім цього, положеннями ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що верховенство права є однією з основним засад цивільного судочинства, якою керується суд при розгляді справ.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність у юридичних осіб права на справедливий суд (нарівні із фізичними особами) підтверджено практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням ЄСПЛ у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України».

З огляду на вищевикладені положення законодавства, особа, яка не брала участі у справі і вважає своє право порушеним має беззаперечне право на судовий захист та справедливий суд, що включає в себе і право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Окрім цього, право на апеляційне оскарження рішення суду особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки встановлено ст. 352 ЦПК України.

Оскаржуване судове рішення порушує права та інтереси ТОВ «Медичне консалтингове агентство», оскільки судом зобов'язано ПП «Ерідан» передати на користь ОСОБА_3 майно, яке на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011 належить на праві власності ТОВ «Медичне консалтингове агентство».

Із наведеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011 вбачається, що ТОВ «Медичне консалтингове агентство» є власником приміщень 3-го поверху, площею 654,5 кв.м., що згідно наявного в матеріалах справи Технічного паспорту на будівлю по АДРЕСА_1 складає всю площу 3-го поверху вказаної будівлі за виключенням місць загального користування (сходових клітин).

Із резолютивної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд зобов'язав ПП «Ерідан» виконати свої зобов'язання перед ОСОБА_3 за договором № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 від 06.01.2006, а саме п.п. 1.1., 3.1., 3.3. цього договору, шляхом передачі ОСОБА_3 об'єкту будівництва з внутрішнім облаштуванням та оздобленням, передбаченим п. 1.1 договору № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 від 06.01.2006.

ІзДоговору № 1/06 на будівництво від 06.01.2006, укладеного між ПП «Ерідан» та ОСОБА_3 вбачається, що предметом вказаного договору є частина приміщень 3-го поверху будівлі по АДРЕСА_1.

Отже, як предметом Договору № 1/06 на будівництво від 06.01.2006, так і предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011 є площі 3-го поверху будівлі по АДРЕСА_1.

Оскільки ТОВ «Медичне консалтингове агентство» відповідно до умов Договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011 є власником всієї площі 3-го поверху будівлі по АДРЕСА_1 (окрім сходових клітин), то оскаржуване рішення, яким ПП «Ерідан» зобов'язано виконати умови Договору № 1/06 на будівництво від 06.01.2006 шляхом передачі частини приміщень 3-го поверху по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, порушує право ТОВ «Медичне консалтингове агентство», як власника цього майна.

Отже, посилання ОСОБА_3 у відзиві на те, що оскаржуване рішення не порушує жодних прав апелянта є необґрунтованим.

Щодо доводів позивача про незаконність договору купівлі-продажу від 30.06.2011, слід наголосити наступне.

Предметом даної справи є правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем в рамках Договору № 1/06 на будівництво від 06.01.2006 та майнові вимоги позивача, які стосуються майна, що є предметом вказаного правочину.

Таким чином, Договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011 про незаконність якого стверджує позивач, не має жодного відношення до предмету спору в даній справі. Законність чи не законність цього правочину не є предметом розгляду у даній цивільній справі.

При цьому, слід зазначити, що ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Приймаючи до уваги те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень від 30.06.2011 є чинним та не існує судового рішення про визнання його недійсним, а також враховуючи те, що дійсність/недійсність вказаного правочину не є предметом розгляду в даній справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги і безпідставність заперечень позивача викладених у відзиві.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову.

Водночас, положеннями частин 1, 3 ст. 370 ЦПК України, передбачено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст. 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Таким чином, також підлягає скасуванню ухвала суду апеляційної інстанції від 21.05.2014, якою було відхилено апеляційну скаргу ПП «Ерідан», а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 залишено без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 370, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичне консалтингове агентство», від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат Старшинський Владлен Артурович- задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Ерідан» про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, зобов'язання виконати умови договору - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Ерідан» про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, зобов'язання виконати умови договору- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 07 березня 2018 року.