Справа № 132/245/18
Провадження № 2/132/245/18
РІШЕННЯ

Іменем України

14.03.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, так як 03.04.2007 року він позичив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 89000 доларів США, про що останніми було написано власноручно розписку, яка відповідно до норм ст.ст. 1046,1047 ЦК України носить ознаки договору позики.

Відповідно до вищевказаної розписки, відповідачі зобовязувалися повернути запозичені кошти на першу вимогу позичальника, а також зобовязались сплачувати щомісячно 2% за користування коштами.

З грудня 2013 року відповідачі перестали сплачувати відсотки за користування коштами. На неодноразові звернення до відповідачів про подальшу сплату відсотків або повернення боргу останні відмовляються, мотивуючи підвищенням курсу долара США та скрутним матеріальним становищем.

21.10.2016 року на адресу відповідачів, рекомендованим листом направлено письмову вимогу про повернення коштів та відсотків за користування коштами за останні три роки.

Відповіді на вимогу про повернення коштів відповідачами не надано, а кошти не повернуто.

Тому, для захисту своїх порушених прав, позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву, в якій просить розгляд по справі проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви, відповідно до яких просить розгляд справи проводити за їх відсутності, проти позовних вимог, заявлених позивачем не заперечують.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 03.04.2007 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 89000 доларів США, про що останніми було написано власноручно розписку, яка відповідно до норм ст.ст. 1046,1047 ЦК України носить ознаки договору позики. Відповідно до вищевказаної розписки, відповідачі зобовязувалися повернути запозичені кошти на першу вимогу позичальника, а також зобовязались сплачувати щомісячно 2% за користування коштами.

З грудня 2013 року відповідачі перестали сплачувати відсотки за користування коштами. На неодноразові звернення до відповідачів про подальшу сплату відсотків або повернення боргу останні відмовляються, мотивуючи підвищенням курсу долара США та скрутним матеріальним становищем.

21.10.2016 року на адресу відповідачів, рекомендованим листом направлено письмову вимогу про повернення коштів та відсотків за користування коштами за останні три роки.

Відповіді на вимогу про повернення коштів відповідачами не надано, а кошти не повернуто.

Як вбачається з акту звірки взаєморозрахунків станом на 16.03.2017 року, за проміжок часу з 03.04.2007 року по 01.01.2014 року відповідачами було сплачено 59000 (пятдесят девять тисяч) доларів США тіла кредиту та 74580 (сімдесят чотири тисячі пятсот вісімдесят) доларів США відсотків.

Станом на 01.01.2014 року залишок по тілу кредиту становить 30000 (тридцять тисяч) доларів США. Заборгованість по відсоткам відсутня.

З 01.01.2014 року по 16.03.2017 року залишок по тілу кредиту становить 30000 (тридцять тисяч) доларів США, а також, за новою домовленістю між сторонами, заборгованість по відсотках становить 6000 (шість тисяч) доларів США.

Станом на 16.03.2017 року загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем становить 36000 (тридцять шість тисяч) доларів США, що еквівалентно 967680 грн.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцю таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ст. 1047 ЦК України, визначена обовязкова письмова форма до договору позики, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичкодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що відповідачі своїх зобовязань перед позивачем про повернення грошових коштів не виконали, тому з них підлягають стягненню на користь позивача кошти в сумі 967680 грн. за розпискою, а також судовий збір в розмірі 8810 грн. на користь держави.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання між позивачем ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з другої сторони за договором позики повинно бути виконано у гривнях. У такому разі сума у гривнях, що підлягає сплаті відповідачами на користь позивача за договором позики, визначена на вимогу позивача відповідно до вимог чинного законодавства за офіційним курсом Національного банку України у співвідношенні гривні до долара США станом на 16.03.2017 року.

Керуючись ст.ст. 212, 509, 525, 526, 530, 629, 638, 639, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити. Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителів АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 за договором позики кошти в сумі 36000 (тридцять шість тисяч) доларів США, що еквівалентно 967680 (дев'ятсот шістдесят сім тисяч шістсот вісімдесят) грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителів АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 8810 грн. в дохід держави (стягувач: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: