АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-50 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Яровенко Н.О. Унікальний № 755/8054/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року, у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

27 лютого 2015 р. рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків було задоволено позов ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 712 363, 42 грн. та судові витрати у розмірі 7 526, 36 грн.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року у справі № 2159/14, ухваленого за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 712 363,42 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що третейський суд вирішив питання про права обов'язків відповідачів, не повідомивши їх про розгляд справи, а також було порушено правило підвідомчості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, представник заявників, подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Вважає, що суд першої інстанції, зазначаючи про наявність третейського застереження, не врахував, що додаткова угода до кредитного договору, сторонами спору не укладалась і в матеріалах справи відсутня, у зв'язку з чим у третейського суду не було компетенції щодо розгляду вимог банку до поручителя за договором поруки від 23.05.2013 року.

Крім того, зазначила, що персональний та кількісний склад третейського суду з заявниками погоджено не було в порушення вимог ст.ст. 16, 17 ЗУ «Про третейські суди», розмір заборгованості розраховано не вірно.

Також апелянт зазначає, що відповідно до ст. 389-5 ЦПК України (в редакції 2004 р.) підставою для скасування рішення третейського суду є не підвідомчість справи третейському суду та якщо склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила ухвалу суду скасувати, заяву про скасування рішення третейського суду задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 р., апеляційну скаргу відхилено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Апеляційного суду м. Києва, ОСОБА_1 представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 р. ухвала Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 р. була скасована в частині розгляду справи про скасування рішення Постійно діючого третейського суду від 27 лютого 2015 р., про стягнення боргу з ОСОБА_2, і в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині розгляду заяви про скасування рішення третейського суду від 27 лютого 2015 р. про стягнення боргу із ОСОБА_3 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 р. залишено без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання учасники процесу та їх представники не з'явились, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2013 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, п. 7.1. якого визначено, що всі справи, які виникають при виконанні договору або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

При цьому сторони договору підтвердили, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови договору містять відомості про найменування сторін, є складовими частинами третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 23 травня 2013 р. , між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

П. 5.4. даного договору визначено, всі вимоги, які виникають при виконанні цього договору або у зв'язку ним, або випливають з нього підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суду при асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

При цьому, сторони підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, якій є невід'ємною частиною третейської угоди.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М. Раскової, 15, у складі третейського судді Волошиновича О.П. 27 лютого 2015 року у справі № 2159/14 було задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 712 363 грн. 42 коп. та витрати пов'язанні з вирішенням спору Третейським судом в сумі 7 526 грн. 36 коп. (а.с. 8-10).

Відмовляючи у задоволення заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того що у кредитному договорі та договорі поруки є третейське застереження, а суд не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального та процесуального права, а лише дотримання третейським судом процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

За ч. 1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах , встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами.

Ст. 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Ст. 6 зазначеного Закону визначено категорії справ, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонено третейським судам.

Законом України від 3 лютого 2011 р. " Про внесення змін до ст. 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів и суди" доповнено третейським судам", частину 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено п. 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку ( кредитної спілки).

ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 р.

Розділом II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 3 лютого 2011 р. "Про внесення змін до ст. 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб'єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на то, хто звертається з позовом до суду, на правовідносини, що виникають із споживчого кредит, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів" .

Такий правовий висновок, зокрема, викладений і у постановах Верховного Суду України у справах № 6-2712цс15 від 27 січня 2016 року, № 6-580цс17 від 24 травня 2017 року.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував те, що, спірне рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до Закону України "Про третейські суди", ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, а спір виник щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом, а тому в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" така справа не підвідомча третейському суду.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що заява в частині розгляду про скасування рішення Постійно діючого третейського суду від 27 лютого 2015 року про стягнення боргу із ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

З урахуванням даного висновку колегії суддів інші доводи апелянта не приймаються до уваги, оскільки встановлено, що спор відносно ОСОБА_2 не підвідомчій третейському суду.

З урахуванням викладеного ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду від 27 лютого 2015 року про стягнення боргу із ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 р. в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду від 27 лютого 2015 року про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 712 363 грн. 42 коп. та стягнення судових витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 7 526 грн. 36 коп. скасувати, та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 р. суду в частині вимог до ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 р. по справі № 2159/14 в частині задоволення позову Публічного акціонерного Товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 712 363 грн. 42 коп. та судових витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 7 526 грн. 36 коп. - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль