Справа № 183/5106/17
№ 2/183/717/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Петрієнко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 6510 грн.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, у них народилася дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого, за рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2003 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця.

Сторони розірвали зареєстрований між ними шлюб в 2010 році, після чого дитина залишилася проживати з матірю та перебуває на її утриманні.

Неповнолітній син здобуває освіту в Комунальному закладі освіти «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою» Дніпропетровської міської ради. Ліцеїсти, відповідно до вимог Статуту загальноосвітнього навчального закладу, зобовязані носити обовязкову форму ліцеїста (однострій) та змінне взуття, зразки та перелік якого затверджені відповідним Положенням. Позивач зазначає, що на придбання спеціальної форми та взуття нею витрачено власних коштів 13020 грн., тому посилаючись на вимоги ст.ст. 180, 185 СК України, 50% від зазначеної суми, а саме 6510 грн., просила стягнути з відповідача на її користь, як додаткові витрати, що викликані особливими обставинами.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року відкрите провадження по справі.

Справа у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надавши пояснення про те, що батько дитини не спілкується з дитиною, крім аліментів, визначених рішенням суду, інших коштів не надає, не приймає участі у його вихованні. Їх спільний син здобуває освіту у спеціалізованому ліцеї, має певні фізичні здібності для здобуття обраної ним професії. В звязку з навчанням у Комунальному закладі освіти «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою» Дніпропетровської міської ради, нею понесені витрати у розмірі 13020 грн. на придбання одягу, перелік якого та зразки затверджені самим учбовим закладом.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що його довіритель не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму неповнолітньому синові, оскільки на його утриманні знаходиться батько-пенсіонер, нещодавно він похоронив свою матір. На даний час його син від першого шлюбу навчається у вищому учбовому закладі та потребує його допомоги, разом з ним проживають неповнолітні діти жінки, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на ту обставину, що матір неповнолітнього сина ОСОБА_6 на власний розсуд обрала учбовий заклад з посиленою військовою підготовкою, не порадившись з батьком дитини, самостійно приймала рішення щодо такого способу навчання дитини. Також представник відповідача зауважив, що форму ліцеїста можливо було б придбати за менші кошти, ніж витрачені позивачем, оскільки різні виробники форми можуть запропонувати меншу ціну.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками значаться сторони по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2004 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісяця (а.с. 9).

ОСОБА_5 навчається на 1 курсі (9 клас) комунального закладу освіти «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою» Дніпропетровської міської ради (а.с. 10).

Відповідно до Статуту Комунального закладу освіти «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою» Дніпропетровської міської ради останній являється загальноосвітнім навчальним закладом ІІ-ІІІ ступенів з посиленою військово-фізичною підготовкою, профільним навчанням і допрофесійною підготовкою. (а.с. 11-14).

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України.

Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що за змістом ст.185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати.

Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. 3 ст. 150 СК України).

Згідно з вимогами Закону України «Про освіту» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки здобувачів освіти, відповідно до вимог ст.. 55 Закону України «Про освіту», зобовязані виховувати у дітей повагу до гідності, прав, свобод і законних інтересів людини, законів та етичних норм, відповідальне ставлення до власного здоровя, здоровя оточуючих і довкілля; сприяти виконанню дитиною освітньої програми та досягненню дитиною передбачених нею результатів навчання; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси дитини та інших учасників освітнього процесу; дбати про фізичне і психічне здоровя дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя; формувати у дитини культуру діалогу, культуру життя у взаєморозумінні, мирі та злагоді між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами, представниками різних політичних і релігійних поглядів та культурних традицій, різного соціального походження, сімейного та майнового стану; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у дітей усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України; виховувати у дитини повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України; дотримуватися установчих документів, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, а також умов договору про надання освітніх послуг (за наявності).

Системний та логічний аналіз усіх вищевказаних норм сімейного права свідчить про те, що витрати на неповнолітню дитину, пов'язані з її навчанням, в тому числі і обраним профільним навчанням і допрофесійною підготовкою, зобов'язані нести обидва батьки і вказаний обов'язок врегульований ст. 185 СК України.

Позивачем обґрунтовано наведено необхідність дотримання вимог установчих документів навчального закладу в частині обовязку ліцеїстів носити обовязкову форму ліцеїста (однострій), зразки якої та перелік затверджений відповідним Положенням (а.с. 54-66).

Позивачем надано належні та допустимі докази того, що нею на придбання форми ліцеїста та взуття встановленого зразка та у відповідності до затвердженого переліку витрачено 13020 грн. (а.с. 15, 67-69).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на придбання форми ліцеїста та взуття у розмірі 6510 грн.

Крім того, у відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 180, 185 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - задовольнити

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме витрати на придбання форми ліцеїста та взуття у розмірі 6510 грн. (шість тисяч пятсот десять грн.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн. (шістсот сорок грн.).

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в тридцяти денний термін з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.