Постанова

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 127/13627/14-ц

провадження № 61-3555 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Вінницька міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9,

представник ОСОБА_8 - ОСОБА_10,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державне підприємство «Поділлягеодезкартографія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9 листопада 2017 року у складі судді Вохмінової О. С. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Медяного В. М., Матківської М. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2014 року ОСОБА_11 звернулася до суду із позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, державне підприємство «Поділлягеодезкартографія», про визнання незаконним і скасування рішення міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником 9/20 частин будинку по АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці, площею 600 кв. м, яка за попереднім землекористувачем ОСОБА_12 була зареєстрована в бюро технічної інвентаризації 26 березня 1960 року.

Відповідно до кадастрового плану, виготовленого державним підприємством «Поділлягеодезкартографія» 28 серпня 2012 року, площа вказаної земельні ділянки зменшилася, у той час як площа суміжної земельної ділянки по пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці, власниками якої на підставі державного акта від 18 липня 2011 року, виданого згідно з рішенням Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року № 71, є ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7, збільшилася.

Вказуючи на те, що зазначені особи захопили частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 акт погодження межі з відповідачами вона не підписувала, частина належної їй земельної ділянки для передачі відповідачам не вилучалася, просила суд:

визнати незаконним і скасувати пункт 1 додатку № 2 до рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року № 71 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7;

визнати незаконним і скасувати пункт 9 додатку № 2 до рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року № 71 в частині передачі земельної ділянки по пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці у власність ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7;

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18 липня 2011 року, виданого ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7

У зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_11, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 7 вересня 2015 року до участі у справі залучено її правонаступника - ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 9 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 судові витрати у розмірі 4 750 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що земельна ділянка по пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці була передана відповідачам у власність за рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_3

Також судом встановлено, що оскаржуване рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року № 71 було прийнято з дотриманням вимоги статей 116, 118 ЗК України.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, повно і всебічно встановивши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довела, що діями відповідачів або рішенням Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року № 71 порушені її права.

Суд відхилив доводи позивача про неправильний розподіл місцевим судом судових витрат, оскільки відповідно до договору про надання правової допомоги від 02 жовтня 2014 року представництво інтересів ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 під час розгляду справи в суді першої інстанції (з червня 2014 року по листопад 2017 рік) здійснював адвокат ОСОБА_10, яким надано розрахунок правових послуг та документ, який підтверджує оплату цих послуг, а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4 750 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не були встановлені всі обставини справи та докази на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням Вінницької міської ради відповідачам була надана земельна ділянка за рахунок її земельної ділянки, зокрема, протокол засідання комісії по розгляду земельних спорів від 15 серпня 2012 року, інвентаризаційні справи домоволодінь по АДРЕСА_4 і пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці, кадастровий план, який став підставою для прийняття Вінницькою міською радою рішення від 24 грудня 2010 року.

Також заявник стверджує, що стягнута з неї сума витрат на правову допомогу суперечить принципам розумності і справедливості.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 травня 2015 року, є власником 9/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 якийзнаходиться на земельній ділянці площею 687 кв. м, яка була зареєстрована за попереднім землекористувачем - ОСОБА_12 на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22 березня 1960 року № 12/354 «Про наслідки обміру земель по будівельному кварталу № 306а у м. Вінниці».

Відповідно до висновку про реєстрацію документів на право користування, виданого бюро технічної інвентаризації у 1960 році, розмір ділянки по АДРЕСА_1 яка перебуває у фактичному користуванні, становить 767 кв. м.

ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 є співвласниками домоволодіння по пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22 березня 1960 року № 12/354 «Про наслідки обміру земель по будівельному кварталу АДРЕСА_5 було зареєстровано земельну ділянку площею 600 кв. м, земельну ділянку площею 82 кв. м залишено у тимчасове користування.

Відповідно до висновку про реєстрацію документів на право користування, виданого бюро технічної інвентаризації у 1960 році, розмір ділянки по пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці, яка перебуває у фактичному користуванні, становить 764 кв. м.

Рішенням Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року № 71 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки по пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці площею 849 кв. м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель у межах домоволодіння по пров. АДРЕСА_2 у м. Вінниці - площею 764 кв. м і земель територіальної громади міста - площею 85 кв. м.

На підставі цього рішення було видано державний акт на право власності (спільної сумісної) на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Згідно з статтею 152 ЗК України захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені у статті 141 ЗК України.

У статтях 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Згідно з статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3 грудня 2015 року за клопотанням позивача у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу.

У висновку експерта від 27 квітня 2017 року, складеного за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, зазначено, що після проведених інструментальних обмірів земельних ділянок по АДРЕСА_4 та по пров. АДРЕСА_2, а також дослідження матеріалів обміру будівельного кварталу № 306а у м. Вінниці встановлено, що межі обох домоволодінь змінилися і не відповідають початковим схематичним планам.

Оскільки в матеріалах будівельного кварталу № 306а відсутня інформація щодо просторового розташування об'єктів та відсутня достатня (для відновлення меж) кількість прив'язок до меж земельних ділянок, встановлення меж, відображених на схематичних планах станом на лютий 1960 року, є неможливим.

Встановити чи надано ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у власність земельну ділянку за рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_4 у м. Вінниці також неможливо.

В суді першої інстанції, за клопотанням позивача, був допитаний експерт, який підтримав висновок від 27 квітня 2017 року та вказав на неможливість встановлення надання відповідачам земельної ділянки за рахунок ділянки позивача.

Також судом встановлено, що за заявами відповідачів працівниками Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради та міського комунального підприємства «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» було здійснено виїзд на місцевість та проведено тахеометричну зйомку ділянки АДРЕСА_6 і встановлено, що межі ділянки не порушені і знаходяться в межах державного акта на право власності серії НОМЕР_1. Паркан, що межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_4 частково зміщений в бік ділянки відповідачів на 15 см. Дана частина ділянки належить на праві власності ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, але перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4

Крім того, відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 квітня 2013 року, складеного за результатами проведення додатковоїземельно-технічної експертизи у справі № 232/1176/12 за позовом ОСОБА_11 до Вінницької міської ради про визнання протиправним і скасування пунктів 1, 9 додатку № 2 рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року № 71, передана ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 земельна ділянка по пров. АДРЕСА_2 площею 849 кв. м за своїми фактичними параметрами не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_4 (тобто надана не за рахунок цієї земельної ділянки).

На підставі вказаного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, а твердження заявника, що судами не враховані інші докази, які свідчать про порушення відповідачами її прав, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Питання про розподіл судових витрат місцевим судом вирішено з дотриманням вимог статей 84, 88 ЦПК України 2004 року та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (чинного на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк