Ухвала

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 320/8269/15-ц

провадження № 61-295св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Курило В. П., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович,

третя особа - Святошинське районне управління юстиції у м. Києві,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року у складі суддів Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Кримської О. М.

В С Т А Н О В И В :

9 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу №320/8269/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 320/8269/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка Андрія Миколайовича, третя особа: відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що заборгованість, про яку зазначено у виконавчому написі нотаріуса, є спірною, оскільки він неодноразово звертався до банку з метою приведення у відповідність розрахунку заборгованості вимогам чинного законодавства. Тому є законні підстави для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

13 червня 2016 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 947, виданий 07.07.2015 року. При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Витягу з реєстру обтяжень рухомого майна № 47568310 від 4 серпня 2015 року, звернення стягнення не зареєстровано і представником відповідача не доведено факт його реєстрації під час розгляду справи.

ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, в якій, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, оскільки твердження щодо спірності вимог є помилковим, а про заборгованість позивач був належним чином повідомлений.

20 жовтня 2016 року рішенням апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу задоволено, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року скасовано. Апеляційний суд не погодився із судом першої інстанції, і зазначив, що вказані домовленості сторін у договорі не суперечать чинному законодавству, зокрема, частинам першій і другій статті 533 ЦК України, а тому у нотаріуса не було підстав вважати, що розрахована кредитором сума є спірною в цьому сенсі. Заборгованість не перевищує трьох років. А тому у нотаріуса не було підстав відмовляти за цими обставинами у вчиненні виконавчого напису.

17 листопада 2016 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. ОСОБА_1 зазначив у скарзі, що рішення апеляційного суду, було винесено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував усі обставини. 24 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір, за умовами якого він отримав у кредит грошові кошти у сумі 114940, 06 грн., які були перераховані на розрахунковий рахунок Автомобільного дому «Соллі-Плюс» як оплату за автомобіль марки Vоlksvagen, модель Polo Sedan, обєм двигуна 1598 куб. см, рік випуску 2013р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором, 26 квітня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений договір застави транспортного засобу № 50008737. Право власності на автомобіль було зареєстровано за ним.

Зі змісту листа державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 17 липня 2015 року. № 77/26 йому стало відомо про те, що 17 липня 2015 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса № 947, виданим 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. про звернення стягнення на транспортний засіб.

Позивач вважав, що є законні підстави для визнання цього виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Тобто заборгованість, про яку зазначено у виконавчому написі нотаріуса, є спірною, оскільки він неодноразово звертався до банку з метою приведення у відповідність розрахунку заборгованості вимогам чинного законодавства. Відповідач нараховує йому заборгованість, орієнтуючись на курс долара США по відношенню до гривні, не зважаючи на те, що позика була ним отримана в національній валюті гривні. Крім того, він не отримував жодних письмових повідомлень (вимог) від відповідача: чи то про усунення порушень кредитних зобов'язань за договором від 24 квітня 2014 року із зазначенням розміру заборгованості, яка зазначена у виконавчому листі у сумі 237976, 94 грн., щоб можна було б вважати її безспірною, чи то про застосування застереження про добровільну передачу предмета застави, чи про початок процедури звернення стягнення на заставне майно.

Як свідчить аналіз оскаржених рішень, судами застосовано такі норми матеріального права: статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат», статті 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пункти 1.1., 2.3., 3.1., 3.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мін'юсту України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок), пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» цей закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів.

Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення (а) прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; (б) інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення.

Другий, етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог.

Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судова практика щодо підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є усталеною:

- «Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не визначає порушення терміну реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як підставу для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню» (постанова Вищого господарського суду України від 16 січня 2017 року у справі № 910/29733/15);

- «вірність висновків судів попередніх інстанцій підтверджується і тим, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про виконання відповідачем імперативних вимог частини третьої статті 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у якій визначено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження» (постанова Вищого господарського суду України від 20 грудня 2016 року у справі № 923/299/16);

- «також суд першої інстанції правильно врахував, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації ТОВ "Порше Мобіліті" у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та направлення на адресу Великої Палати письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання» (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року у справі № 755/13563/16-ц);

- «позивач не вказала, яке саме її право чи законний інтерес порушено відсутністю у виконавчому написі вказівки на те, що відповідач, як ініціатор звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, до початку процедури звернення стягнення зареєстрував у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження» (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року у справі № 461/3895/16).

- «відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не з'ясував чи встановлена безспірність вимог ТОВ «Порше Мобіліті», чи дотримана була відповідачем процедура повідомлення заставодержателя належним чином відповідно до вимог Закону «Про заставу», залишивши поза увагою те, що розмір заборгованості, який відповідачем запропоновано погасити позивачеві відрізняється від розміру заборгованості, зазначеного у заяві на вчинення виконавчого напису та виконавчому написі нотаріусу, тобто вказані суми не узгоджувались із нею, як з боржником та не є безспірними» (постанова Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15).

Як свідчить аналіз вказаних рішень суди по різному застосовують для оспорювання виконавчого напису норми Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В одних випадках нездійснення державної реєстрації початку процедури звернення стягнення у державному реєстрі було кваліфіковано як підставу для оспорювання виконавчого напису, в інших - ні. Окрім цього по різному суди застосовували норми щодо способів захисту у контексті визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Тобто, в одних випадках акцентували на необхідності встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне право або інтерес особи, яка звернулася з вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а в інших - ні.

Колегія суддів вважає, що формування єдиної правозастосовчої практики потребує однакового застосування як норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», так і норм щодо способів захисту, при визнанні виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, для врахування прав та інтересів боржника, кредитора (-ів), та інших учасників цивільного обороту.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU проти Румунії, № 28342/95, § 61, від 28 жовтня 1999 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з'ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, від 11 квітня 2013 року; DEL RНO PRADA проти Іспанії, № 42750/09, § 93, від 21 жовтня 2013 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. проти Об'єднаного Королівства, № 20166/92, § 36, від 22 листопада 1995 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що очевидною є необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а відтак представляє собою виключну правову проблему.

Керуючись частиною п'ятою статті 403, статтею 404 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Передати на розгляд ОСОБА_4 Верховного Суду справу № 320/8269/15-ц за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка АндріяМиколайовича, третя особа: відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило