Справа № 466/3587/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Пірко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

у с т а н о в и в:

23.05.2017року ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» суму коштів у розмірі 50000,00гривень, судовий збір у розмірі 1600,00гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» і ТзОВ «Статус МКС» було укладено договір обовязкового страхового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ 3842806 від 26.12.2014року, за яким страховик зобовязався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

7 лютого 2015року на автодорозі Київ-Чоп сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля під управлінням водія ОСОБА_1 та автомобіля Renault Dokker, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_2.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Renault Dokker, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно з постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, що призвело до настання ДТП є водій ОСОБА_1.

Відповідно до рахунку-фактури №ТОВ 0000040 від 27.02.2015року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 76857,23гривень.

ПАТ «СК «ПЗУ Україна» сплачено на користь потерпілої сторони страхове відшкодування в сумі 5000,00гривень. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу від 02.09.2015року та страхового акту №UA035/L01/03 від 08.12.2015року.

Представник позивача в судове засідання не зявився та подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги, просить суд розглядати справу у його відсутності та проти винесення в справі заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» і ТзОВ «Статус МКС» було укладено договір обовязкового страхового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ 3842806 від 26.12.2014року, за яким страховик зобовязався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, державний реєстраційний номер Вс0394ЕЕ.

7 лютого 2015року на автодорозі Київ-Чоп сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля під управлінням водія ОСОБА_1 та автомобіля Renault Dokker, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_2.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Renault Dokker, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно з постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, що призвело до настання ДТП є водій ОСОБА_1.

Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в підтвердження позовних вимог посилається на положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Проте, виходячи з аналізу вказаної норми та змін, внесених Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», згідно яких внесено зміни у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 викладено в новій редакції, згідно якої водій зобовязаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Натомість, з аналізу підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, факт добровільної сплати страхового відшкодування стверджує про визнання такого позивачем. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Жодних даних про понесені збитки позивачем суду не представлено та не підтверджено доказами.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 50000,00гривень, а тому слід з задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцять днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_3