Справа № 509/735/18
УХВАЛА

07 березня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за його позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Люстдорф» про скасування рішень загальних зборів членів кооперативу та рішень правління кооперативу,-

ВСТАНОВИВ :

2 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним рішення загальних зборів членів ОК «ЖК «Люстдорф», оформлені протоколами № 2 та № 3 від 04.04.2015 року з моменту його прийняття, визнати недійсним рішення засідання Правління ОК «ЖК «Люстдорф», оформлене протоколом № 3 від 10.04.2017 року, в частині призначення ОСОБА_2 виконуючим обовязки голови правління ОК «ЖК «Люстдорф» з моменту його прийняття та визнати недійсним рішення засідання правління ОК «ЖК «Люстдорф», оформлене протоколом № 11 від 17.02.2018 року з моменту його прийняття, а також, стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати.

5 березня 2018 року на адресу суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просив суд встановити заборону правлінню ОК «ЖК «Люстдорф» проводити 10 березня 2018 року позачергові загальні збори членів ОК «ЖК «Люстдорф», вважаючи, що вказані заходи забезпечення позову, які на його думку є співмірними позовним вимогам, є запорукою можливого рішення суду, а невжиття вказаних запобіжних заходів, може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення і порушить його права на судовий захист.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи - не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги - інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При розгляді справ, предметом яких є оскаржене рішення загальних зборів господарського товариства, судам необхідно враховувати, що заборона проводити такі збори - порушує право на участь у них та управлінні товариством тих його учасників, котрі не оскаржили це рішення, і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Суд - не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов'язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств (наприклад, забороняти скликати загальні збори товариства, складати список акціонерів, що мають право на участь у них, надавати реєстр акціонерів та приміщення для проведення зборів, підбивати підсумки голосування з питань порядку денного тощо).

Особам, які беруть участь у справі - має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" - Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) - Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У законності концентровано виражена властивість права щодо протистояння сваволі в процесі впорядкування суспільних відносин. У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу (заходу). Це явище у повному обсязі може існувати тільки за демократичних правових режимів, які здатні забезпечити прийняті закони, адекватні сутності права.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, відповідно до Правового висновку ВСУ, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на матеріали позову та заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір, однак позивачем не доведено факт утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, враховуючи, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони правлінню Обслуговуючого кооператив «Житловий кооператив «Люсдорф», який за своїм Статутом є юридичної особою, яка має право від власного імені набувати майнові та немайнові права, брати на себе зобовязання, має відокремлене майно і самостійний баланс з відкриттям рахунків в банківських установах України і за її межами, відповідає за своїми зобовязаннями в сі належним йому майном, на яке, згідно діючого Закону може бути звернуто стягнення, а члени кооперативу відповідають за зобовязаннями кооперативу в межах внесеного ними паю, а кооператив створено з метою реалізації та захисту прав, свобод і інтересів його зареєстрвоаних членів, кількість яких становить 424 особи, яким ОК «ЖК «Люстдорф» сприяє у в утриманні житлових будинків, інженерних комунікацій та інших обєктів і споруд, що належить їм на праві власності, а також, для обслуговування інженерних мереж і комунікацій та інших обєктів загального користування кооперативу, надання комунальних та експлуатаційних послуг членам кооперативу - проводити 10 березня 2018 року позачергові загальні збори членів Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Люстдорф», в даному випадку прямо і грубо порушить права тих учасників кооперативу у кількості 423 осіб, котрі не звертались до суду з подібними позовними вимогами і не оскаржували будь-які рішення загальних зборів членів кооперативу або рішення засідання правління ОК «ЖК «Люстдорф», а також, порушить право на участь у загальних зборах 423 членів ОК «ЖК «Люстдорф» та управлінні кооперативом вказаних членів, які не оскаржили це рішення і буде безпосередньо суперечити змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів інших учасників судового процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб, і вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є в даному випадку прямим перешкоджанням господарській діяльності юридичної особи Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Люстдорф» .

Враховуючи вищезазначене, а також те, що незаконність та недійсність оскаржуваного рішення загальних зборів членів ОК «ЖК «Люстдорф» та рішень засідань Правління ОК «ЖК «Люстдорф» - є предметом доказування у даному цивільному позові, який по суті ще не розглядався і сторони (представники) не надавали жодних пояснень з приводу спору, думка яких не була заслухана судом з цього приводу, а принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони, про що було вказано у рішенні ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38), а принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», п. 63), а в даному випадку вказаний вид забезпечення позову який просить застосувати позивач - ставить відповідачів ОК «ЖК «Люстдорф» вкрай суттєво невигідне процесуальне становище відносно до позивача, перешкоджає господарській діяльності вказаного кооперативу, як юридичної особи, зареєстрованої відповідно до Закону, тим самим фактично паралізуючи діяльність кооперативу (відповідачів) з надання послуг по обслуговуванню, утриманню житлових будинків його 424 членів (включаючи позивача, як члена кооперативу), беручи до уваги факт оскарження лише позивачем, як одним з 424 членів кооперативу рішень його правління та загальних зборів, а також, по утриманню інженерних мереж і комунікацій та інших обєктів загального користування кооперативу, що може призвести до непередбачуваних матеріальних збитків, як самого відповідача, так і його членів, які постійно проживають на території обслуговування ОК «ЖК «Люстдорф», а тому на думку суду, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-159,260,353,354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України

№ 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за його позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Люстдорф про скасування рішень загальних зборів членів кооперативу та рішень правління кооперативу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 15-денний строк з дня її проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, або у разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Д.М. Гандзій