________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/3171/18
УХВАЛА

про розгляд заяви про забезпечення позову

12.03.2018 року суддя Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

06.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти у розмірі 271 652,00 грн. за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у м. Одесі; стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої несплатою грошових коштів за продаж квартири за договором купівлі-продажу.

У позовній заяві визначено ціну позову у розмірі 371 652,00 грн.

Ухвалами від 07.11.2017 року провадження у справі відкрито та звільнено позивача від сплати судового збору.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 було надано заяву про забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у м. Одесі, в задоволенні якої відповідно до ухвали від 07.11.2017 року судом було відмовлено.

Ухвалою суду від 06.12.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме витребувано: у приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_6 /65005, м. Одеса, вул. Мельницька, 26/2, оф. 13/ належним чином посвідчену копію нотаріальної справи щодо укладання 08.09.2015 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, з іншої сторони, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у м. Одесі, посвідчений за № 964, а також з Одеського регіонального відділення ПАТ «ОСОБА_7 та Заощаджень» /65125, м. Одеса, вул. Катерининська, 75/ копію юридичної справи ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1; а також інформацію про рух коштів 08.09.2015 року на рахунку ОСОБА_1, та транзакції по рахунку у період вересня 2015 року.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07.03.2018 року позивач ОСОБА_8 надала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на житлове приміщення, а саме трикімнатну квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут (ОСОБА_5)АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 При цьому позивач посилається на те, що невжиття вказаних заходів може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Позивач вказує, що невиконання ухвали суду про витребування доказів Одеським регіональним відділенням ПАТ «ОСОБА_7 та Заощаджень» свідчить про всіляке небажання даного відділення сприяти встановленню істини у даній судовій справі і зводиться до того, що грошові кошти за спірний період часу на розрахунковий рахунок позивача не поступали. Крім того, позивач зазначає, що накладення арешту жодним чином не зашкодить майновим правам відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Пунктом 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після предявлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як необґрунтована і недоведена, оскільки стороною позивача відповідно до положень постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» не надано жодних доказів на підтвердження вимог, заявлених у заяві про забезпечення позову, зокрема, щодо існування ймовірної вірогідності у відповідачів бажання уникнути відповідальності та відчуження майна.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження заявлених вимог про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», суддя, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Васильків О. В.