Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 344/13612/15-ц

провадження № 61-2472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Бородовського C. O. від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Меленко О. Є., Васильковського В. М., Малєєва А. Ю., від 10 березня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 234/2007, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі на суму 43 000 доларів США на 240 місяців для придбання квартири. На забезпечення виконання зобов'язання позичальником за даним кредитним договором 04 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_5, та ОСОБА_4, було укладено договори поруки, згідно з якими поручителі зобов'язувалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за даним кредитним договором. Також на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 04 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Враховуючи, що ОСОБА_3 не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 937 537 грн 93 коп., що еквівалентно43 757,63 доларів США.

З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «Надра» просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 937 537 грн 93 коп., що еквівалентно 43 757,63 доларів США.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2007 року в розмірі 937 537 грн 93 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позичальником порушено умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на підставі статей 526, 611, 1050, 1054 ЦК України.

У березні 2016 рокупредставник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник просить скасувати оскаржувані рішення повністю, проте в частині вирішення справи щодо поручителів доводів на обґрунтування касаційної скарги не наводить. Підстав для виходу за межі касаційної скарги не вбачається, а тому судові рішення у частині вирішення справи до поручителів не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не вірно зроблено висновок про те, що ОСОБА_3 було пропущено строки сплати чергового мінімального щомісячного платежу та не досліджено всі обставини справи, зокрема причини не зарахування банком сплаченого ОСОБА_3 платежу та підстави виникнення заборгованості.

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Надра»подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 04 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 234/2007, згідно з яким позичальник отримав кредит в сумі 43 000 доларів США, зі строком повернення до 02 квітня 2027 року, та погодженим сторонами графіком погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 04 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4, укладено договори поруки, згідно з якими поручителі зобов'язувалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за даним кредитним договором.

Також, 04 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала трихкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що позичальник прострочив сплату процентів за користування кредитом та сплату по тілу кредиту, що свідчить про істотне порушення умов кредитного договору та надає право банку на дострокове повернення кредиту.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, пунктом 4.2.4. кредитного договору сторони передбачили право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, у випадку не внесення чергового мінімального платежу.

Згідно з пунктом 3.3.2. кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 509,42 доларів США.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), встановивши, що позичальником не сплачувались щомісячні платежі у період з лютого 2015 року по серпень 2015 року, обґрунтовано виходив з наявності передбачених статей 526, 611, 1050, 1054 ЦК України, пунктом 3.3.2 кредитного договору підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки, як встановив суд, ОСОБА_3 не виконав належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року зупинено виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Поновити виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило