Дата документу 26.02.2018
Справа № 334/423/18
Провадження № 2/334/1944/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі :

головуючого - судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Дніпровський районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинку АДРЕСА_1.

У будинку зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - брата позивача та дружини брата. У вказаному будинку, вказані особи не проживають 20 років, місце їх перебування на теперішній час позивачу не відоме.

Вказані обставини, перешкоджають позивачу у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, тому він просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зв'язку із відсутністю в ньому понад рік без поважних причин.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідачів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, належить житловий будинку АДРЕСА_1 (а.с.13).

У будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_2 - брата позивача та ОСОБА_3 - невістки позивача.

У вказаному будинку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з 2001 року, вказане підтверджується Довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, складеною головою квартального комітету від 12.01.2018 року (а.с.18), довідками про не проживання відповідачів складеними сусідами позивача ОСОБА_6, що проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.19), ОСОБА_7, що проживає за адресою АДРЕСА_3 (а.с.20), ОСОБА_8, що проживає за адресою АДРЕСА_4 (а.с.21) та ОСОБА_9, що проживає за адресою АДРЕСА_5 (а.с.22),.

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вищезазначеному будинку ставить позивача у важке матеріальне становище, оскільки витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів, які також нараховуються і на відповідачів несе він.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 статті 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Проаналізувавши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.10, 81, 259, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 та зняття ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 з реєстраційного обліку в будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 лютого 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.