Справа № 345/4319/17
Провадження № 22-ц/779/390/2018
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Кардаш О.І., ухвалене 23 січня 2018 року в м. Калуші Івано-Франківської області по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих порушенням грошового зобовязання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих порушенням грошового зобовязання.

Позовна заява мотивована тим, у Калуському міськрайонному відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідачів на його користь коштів в сумі 12 513,00 грн по виконавчому напису нотаріуса від 20 травня 1997 року. Починаючи з 2008 року він неодноразово звертався до суду з позовами про відшкодування шкоди за порушення грошового зобовязання. Останнім рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року з відповідачів стягнуто завдані збитки за період з 1 квітня по 31 грудня 2014 року. Враховуючи, що відповідачами борг не повернуто просив стягнути з них солідарно кошти в сумі 5 279,69 грн за період з 1 січня по 30 червня 2015 року, а також 640,00 грн судового збору.

Рішенням Калуського міькрайонного суду від 23 січня 2018 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 279,29 грн матеріальної шкоди за порушення грошового зобовязання. Також вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що борг відповідачами не повернуто, залишок суми на час звернення до суду із цим позовом становить 12 513,82 грн. А відтак, вони повинні нести встановлену законом відповідальність та сплатити інфляційне нарахування, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 1 січня 2015 року по 30 червня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, будь-яких повісток про виклик до суду не отримував. Також вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність боргу. При цьому не враховано, що відділом ДВС з нього на користь позивача стягнуто 20 000,00 грн, також у січні 2018 року ним сплачено ще 9 000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. А отже, підстави для відповідальності за порушення грошового зобовязання відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену цією статтею відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Підстави виникнення зобовязання передбачені ст. 11 ЦК України. Зокрема, вказаними нормами визначено, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а в окремих випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Матеріалами справи підтверджується, що 7 листопада 1996 року між сторонами укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1М одержали від ОСОБА_2 кошти в розмірі 12 266,00 грн без сплати відсотків терміном на чотири місяці, тобто до 7 березня 1997 року (а.с.5).

Встановлено, що оскільки в обумовлений строк відповідачами борг не повернуто, державним нотаріусом Калуської міської державної нотаріальної контори 20 травня 1997 року вчинено виконавчий напис.

Згідно з довідкою Калуського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №1286 станом на 9 жовтня 2017 року залишок суми до стягнення по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого напису №2-915 від 20 травня 1995 року становить 12 513,82 грн (а.с.13).

Відтак, доводи апеляційної скарги про повернення боргу, а відповідно відсутність підстав для відповідальності за порушення грошового зобовязання є неспроможними.

Крім того, зі змісту листа відділу ДВС Калуського МРУЮ від 28 квітня 2016 року №2999, долученого до апеляційної скарги, вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувають ряд виконавчих документів про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Кошти в сумі 19 948,00 грн перераховано по інших виконавчих листах, а саме: №2-163 від 15 жовтня 2008 року, №2-885 від 8 грудня 2009 року, №2-834 від 15 квітня 2010 року та №2-1603 від 30 грудня 2011 року.

Не спростовує вказану суму боргу і сплата відповідачем 9 000,00 грн згідно квитанції від 27 січня 2018 року, оскільки, рішення в справі постановлено 23 січня 2018 року.

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачі повинні нести відповідальність за невиконання зобовязання по поверненню коштів згідно виконавчого напису за період з 1 січня по 30 червня 2015 року у вигляді інфляційних втрат у розмірі 5 093,13 грн, а також три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 186,16 грн. А тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права.

Встановлено, що враховуючи ціну позову ухвалою Калуського міськрайонного суду від 20 грудня 2017 року про відкриття провадження зазначений спір визнано малозначним. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.15).

Одночасно учасникам справи розяснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа в порядку спрощеного провадження проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Також зазначено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву (пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення видно, що копію ухвали про відкриття провадження ОСОБА_1 отримав 29 грудня 2017 року (а.с.25).

Враховуючи, що у визначений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачем не подано, останній в судове засідання не викликався.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, враховуючи відсутність додатково поданих доказів на спростування вимог позивача, апеляційний суд приходить до переконання, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 7 березня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7