Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 607/10042/15-ц

провадження № 61-303св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Курило В. П., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року у складі судді Дзюбановського Ю. І. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2016 року у складі суддів: Кузьми Р. М., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позову зазначено, що 20 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 33 тис. доларів США зі сплатою 11,9% річних на строк до 20 березня 2032 року. 15 червня 2012 року право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ПАТ «Альфа-Банк». 18 червня 2012 року на адресу позичальника ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, набуття ПАТ «Альфа-Банк» статусу нового кредитора щодо неї. У період з липня 2012 року по грудень 2014 рік ОСОБА_1 сплачувала платежі на погашення кредиту на користь нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк», а із січня 2015 року припинила вносити платежі, внаслідок чого станом на 24 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 353 337 грн 61 коп., із яких: 14 603 долари 12 центів США (340 075 грн 18 коп.) - тіло кредиту, 545 доларів 46 центів США (12 702 грн 59 коп.) - проценти, 24 долари 04 центи США (559 грн 84 коп.) - пеня.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану суму боргу із відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 353 337 грн 61 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при дослідженні зібраних доказів як кожного окремо, так і в сукупності, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 була повідомлена ПАТ «Альфа-Банк» про відступлення права вимоги за кредитним договором шляхом направлення на її адресу відповідного повідомлення із реквізитами рахунку на внесення платежів за кредитом. Протягом 2012-2014 років ОСОБА_1 виконувала зобов'язання за кредитним договором на користь нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк», тобто визнала позивача належним кредитором, а тому посилання відповідача на правомірність припинення сплати кредитних платежів згідно частини другої статті 517 ЦК України судом до уваги не приймається. Порушення позичальником умов щодо строків платежів становить підставу дострокового повернення кредиту в цілому.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до пункту 3.5. кредитного договору кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов'язань за цим договором, вносяться з додержанням ним наступної черговості: в першу чергу на сплату процентів та комісій, потім на погашення (повернення) кредиту, потім на сплату нарахованої неустойки, потім на відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору. При наявності простроченої заборгованості за цим договором кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов'язань за цим договором, зараховуються з додержанням наступної черговості: на погашення простроченої заборгованості за процентами, на погашення простроченої заборгованості за комісіями, на погашення простроченої заборгованості за кредитом. Після виконання позичальником прострочених зобов'язань, передбачених цим абзацом пункту 3.5. даного договору, кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов'язань за цим договором, зараховуються з додержанням черговості, передбаченої першим абзацом цього пункту договору. Як вбачається з поданого банком розрахунку, відповідач із січня 2015 року неналежним чином виконувала умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредитних платежів та процентів, чим допустила виникнення заборгованості, яка станом на 24 березня 2015 року становить 353 337 грн 61 коп. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів оплати заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Підставою для скасування оскаржуваних судових рішень заявник вказує те, що позивач не надав їй належних доказів переходу прав вимоги до нового кредитора, а тому на підставі частини другої статті 517 ЦК України вона має право не виконувати свого обов'язку за кредитом новому кредитору. Крім того, вона сплатила за кредитним договором кошти у більшому розмірі, ніж передбачено графіком платежів, а тому дострокова вимога про повернення кредиту у повному обсязі заявлена передчасно. Суд вирішив справу на підставі нотаріально-посвідчених копій з копій документів про відступлення права вимоги, що є порушенням вимог процесуального закону. Апеляційний суд необґрунтовано відхилив заявлене нею клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 607/3221/15 за її позовом до банку, що містить зокрема вимогу про зобов'язання ПАТ «Альфа-Банк» припинити висувати до неї будь-які вимоги і претензії, в усному та письмовому вигляді, щодо виконання нею зобов'язань за кредитним договором.

03 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

Судами встановлено, що 20 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 33 тис. доларів США зі сплатою 11,9% річних на строк до 20 березня 2032 року. Додатком № 1 до кредитного договору є графік погашення заборгованості, зобов'язання ОСОБА_1 із погашення кредиту визначено щомісячними платежами.

Відповідно до пункту 3.5. кредитного договору кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов'язань за цим договором, вносяться з додержанням ним наступної черговості: в першу чергу на сплату процентів та комісій, потім на погашення (повернення) кредиту, потім на сплату нарахованої неустойки, потім на відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору. При наявності простроченої заборгованості за цим договором кошти що спрямовуються позичальником на виконання зобов'язань за цих договором, зараховуються з додержанням наступної черговості: на погашення простроченої заборгованості за процентами, на погашення простроченої заборгованості за комісіями, на погашення простроченої заборгованості за кредитом. Після виконання позичальником прострочених зобов'язань, передбачених цим абзацом пункту 3.5. даного договору, кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов'язань за цим договором, зараховуються з додержанням черговості, передбаченої першим абзацом цього пункту договору.

Згідно пункту 3.9. кредитного договору при порушенні позичальником умов щодо строків платежів, встановлених в пункті 3.1 (а саме щодо щомісячного погашення кредиту) банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (продавець) та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, а саме права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) кредитора до позичальників за кредитними договорами, відкритими у ПАТ «Сведбанк», а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення. Продавець ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати покупцю ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

15 червня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого права кредитора за договором, стороною в якому є ОСОБА_1, перейшли до ПАТ «Альфа-Банк».

18 червня 2012 року на адресу позичальника ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, набуття ПАТ «Альфа-Банк» статусу нового кредитора щодо неї.

У період з липня 2012 року по грудень 2014 рік ОСОБА_1 сплачувала платежі на погашення кредиту на користь нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк».

22 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до банку із вимогою щодо надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні за її кредитним договором.

У відповідь банком надіслано ОСОБА_1 копію нотаріального посвідченої виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року і повідомлено про наявність у позичальника права в установі банку отримати будь-яку інформацію про рух коштів за кредитним договором.

Із січня 2015 року ОСОБА_1 припинила сплачувати кредитні платежі на користь ПАТ «Альфа-Банк» та звернулася до суду із позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про зобов'язання надати належним чином засвідчені копії: правочину про відступлення прав за кредитним договором від 20 березня 2008 року, укладеного між нею та ВАТ «Сведбанк»; правочину про відступлення прав за іпотечним договором від 20 березня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ «Сведбанк»; виписки з акта приймання-передачі документів від первісного кредитора до нового кредитора, що стосується кредитного договору; платіжного документа, виданого ВАТ «Сведбанк», який би підтверджував суму отриманого нею кредиту відповідно до умов кредитного договору; договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку від 20 березня 2008 року, укладеного між нею та ВАТ «Сведбанк»; розрахунку суми її заборгованості за кредитним договором на дату укладення правочину між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про відступлення права вимоги; розрахунку суми її заборгованості на дату укладення правочину між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» про відступлення права вимоги за даним кредитним договором; ліцензії, яка посвідчує право ПАТ «Альфа-Банк» на здійснення операцій з іноземною валютою.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Припинення ОСОБА_1 платежів на погашення кредиту із січня 2015 року обґрунтовано тим, що ПАТ «Альфа-Банк» не надав витребуваних нею документів про перехід прав у зобов'язанні, а тому період ненадання цих документів є часом прострочення кредитора, протягом якого проценти за кредитом не нараховуються.

Такі доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року.

Із січня 2015 року ОСОБА_1 повністю припинила сплату коштів на погашення кредиту, тобто не вчиняла платежів ні на користь ПАТ «Альфа-Банк», щодо належності якого в неї виникли сумніви, ні на користь первісного кредитора, належність якого відповідачем не оспорюється.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками судів про неналежність виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість зі сплати процентів, яка становить згідно пункту 3.9. кредитного договору підставу дострокового повернення кредиту у повному обсязі.

Сплачені ОСОБА_1 до січня 2015 року кошти на погашення кредиту зараховано кредитором у порядку черговості, яка визначена пунктом 3.5. кредитного договору, про що правильно зазначено судами, а тому в цій частині доводи касаційної скарги безпідставні.

Обставини переходу права вимоги до ОСОБА_1 від первісного кредитора до ПАТ «Альфа-Банк» судами встановлено із нотаріально посвідчених копій договорів відступлення права вимоги, оцінка належності вказаних документів як доказів у справі виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України, а тому в цій частині доводи касаційної скарги не можуть становити підставу скасування оскаржуваних судових рішень.

Щодо відмови апеляційного суду зупинити провадження у справі до розгляду справи № 607/3221/15 за її позовом до банку, що містить зокрема вимогу про зобов'язання ПАТ «Альфа-Банк» припинити висувати до неї будь-які вимоги і претензії, в усному та письмовому вигляді, щодо виконання нею зобов'язань за кредитним договором, необхідно зазначити таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі: неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається у порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Разом з тим, предмет та підстава позову у справі № 607/3221/15 не обумовлюють неможливість розгляду даної справи, в якій встановлено обставини переходу права вимоги до ОСОБА_1 від первісного кредитора до ПАТ «Альфа-Банк», припинення виконання нею зобов'язань за кредитом починаючи із січня 2015 року, а тому колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі.

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: В. П. Курило

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик