Справа № 323/348/17
№ провадження 2/323/231/18
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

05.03.2018 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Плечищевої О.В.., при секретарі Щербині Л.Г., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.06.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов зазначеного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитними коштами, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість - 11942,05 грн., яка складається з наступного:

- 759,54 грн. - заборгованість за кредитом;

- 7637,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2500 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 544,86 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII.

Пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 позовні вимоги позивача визнав частково, а саме: в частині основної суми кредиту та процентів за користування ним, розрахованих за ставкою 30%. Проти стягнення штрафу та пені заперечував, пославшись на сплив позовної давності, а проти стягнення комісії з тих підстав, що вона не передбачена умовами кредитування.

Суд, заслухавши представника відповідача - ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ПАТ КБ «Приватбанк», діючи на підставі відповідної ліцензії Національного банку України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір).

Факт виникнення між позивачем та відповідачам кредитних відносин підтверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Оскільки випискою по рахунку відповідача підтверджується розмір заборгованості з повернення основної суми кредиту станом на 31.01.2017 року в сумі 759,54 грн., суд вважає цю обставину встановленою, а відповідні вимоги - законними.

Стосовно заборгованості по процентах за користування кредитом, суд вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 7637,65 грн., є необґрунтованою з огляду на таке.

До 26.07.2014 року відповідач активно користувався кредитними коштами, в тому числі вносив певні платежі на картковий рахунок, які зараховувались позивачем в рахунок погашення заборгованості по основній сумі кредиту та процентам за користування ним.

Виходячи з процентної ставки яка була узгоджена сторонами на час виникнення остаточної заборгованості, - 30% річних за період з 26.07.2014 року по 31.01.2017 року (дату, станом на яку заявлені позовні вимоги) сума процентів за користування кредитом накопичувальним підсумком становить 569,66 грн. ((759,547 грн. х30/100)/12 х30 місяців).

Представник позивача в попередньому судовому засіданні не зміг пояснити, яким чином був зроблений розрахунок заборгованості на суму 7637,65 грн.

З огляду на це, вимоги про стягнення процентів можуть бути задоволені лише частково на суму 569,66 грн.

Крім того суд, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 1044,86 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як випливає з виписки з карткового рахунку відповідача, останній рух коштів по кредитній картці був 26.07.2014 року.

За змістом кредитування, щомісячний платіж відповідач мав не пізніше25 числа кожного

місяця. Оскільки черговий платіж, який мав був внесений до 26.08.2015 року, відповідач не вніс, строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки в силу вимог ч.2 ст.258 ЦК України через рік тобто 26.08.2015 року. Оскільки позов поданий лише в січня 2017 року, а представник відповідача заперечував проти стягнення штрафу саме з посиланням на сплив позовної давності, ці вимоги не можуть бути задоволені.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені та комісії в розмірі 2500,00 грн., суд виходить з такого.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на це, суд вважає нарахування позивачем пені в твердій грошовій сумі таким, що суперечить поняттю та правовій природі пені, оскільки за ст. 549 ЦК України пеня може обчислюватись виключно у відсотках від суми заборгованості. Інакше вона нічим не відрізнятиметься від штрафу.

Отже, нарахована позивачем сума так званої пені у розмірі 2500,00 грн. не підлягає стягненню.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Водночас, умовами кредитного договору між сторонами передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Разом з цим, тарифами позивача, як частиною умов кредитного договору, передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за також за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. З огляду на наведені вище норми цивільного законодавства та правовий висновок ВСУ, одночасне нарахування та стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення зобовязань є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054-10561 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 10, 19, 141, 176, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_2 Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.06.2010 року в розмірі 1437,64 грн.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 192,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Оріхівського районного суду: О.В.Плечищева