У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, треті особи: ПАТ «РЕАЛ БАНК», Національний банк України про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 року позивач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі ОСОБА_27 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідачів про відшкодування шкоди.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2017 року було відмовлено представнику позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - ОСОБА_27 в задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати. Позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, треті особи: ПАТ «РЕАЛ БАНК», Національний банк України про відшкодування шкоди було залишено без руху, з наданням терміну для усунення недоліків (том 1, а.с. 147-148).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2017 року, апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2017 року скасовано, матеріали позовної заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до відповідачів про відшкодування шкоди повернуто до Деснянського районного суду м. Києва на новий розгляд (том 1, а.с. 215-126).

12.12.2017 матеріали даної цивільної справи повернулися до Деснянського районного суду м. Києва, після розгляду апеляційної скарги представника позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Жегуліна Ю.М., з Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, треті особи: ПАТ «РЕАЛ БАНК», Національний банк України про відшкодування шкоди було залишено без руху, з наданням терміну для усунення недоліків (том 2, а.с. 19-21).

02.01.2018 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла письмова заява від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про усунення недоліків (на ухвалу суду від 19.12.2017 року) (том 2, а.с. 24-25).

12.01.2018 року суддею Деснянського районного суду м. Києва було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року (том 2, а.с. 28-30).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 05.03.2018 року, апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено. Ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2018 року скасовано, матеріали позовної заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до відповідачів про відшкодування шкоди повернуто до Деснянського районного суду м. Києва для продовження розгляду (том 2, а.с. 132-134).

13.03.2018 матеріали даної цивільної справи повернулися до Деснянського районного суду м. Києва, після розгляду апеляційної скарги представника позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Гуленка Ю.М., з Апеляційного суду м. Києва.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.

В той же час, позивачем до матеріалів позовної заяви не було додано відомостей, що підтверджують сплату судового збору, відповідно до ставок судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір».

При цьому, до позовної заяви було долучено клопотання позивача про зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати.

Дане клопотання позивача щодо зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати було вирішено ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2017 року, а саме, позивачу було відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Проте, колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в своїй ухвалі від 27.11.2017 року вказано, що ухвала судді першої інстанції від 12.10.2017 року містить висновок щодо порушеного позивачем у клопотанні питання про зменшення розміру судового збору та відстрочення його плати, однак не вирішено питання про звільнення позивача від сплати судового збору, чим порушено визначений законом порядок розгляду такого клопотання.

Частиною 3 п. 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Частина 3 ст. 82 ЦПК України дає можливість суду з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Можливість застосування конкретного із заходів визначеного ст. 82 ЦПК України вимагає чіткого змісту та обгрунтвання до клопотання із зазначенням та поданням доказів незадовільного (скрутного) матеріального становища заявника, строків можливої оплати, сум які реально можуть бути сплачені в рахунок оплати судового збору.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 04.08.2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

При цьому, Закон України «Про судовий збір» не містить пільг щодо сплати судового збору для установ, що виконують спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків і не робить виключень щодо сплати судового збору для заявників які не мають на меті отримання прибутку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

З огляду на зазначене, суд не знаходить підстав для звільнення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82, 210, 293, 294 ЦПК України, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити позивачу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у звільненні від сплати судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: