Постанова

Іменем України

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 307/1128/16-ц

провадження № 61-709св17

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач -ОСОБА_6,

відповідач - Новоселицька сільська рада Тячівського району Закарпатської області

третя особа - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Наталія Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2016 року у складі судді Бобрушко В. І. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2017 року у складі суддів: Кондора Р. Ю., Кожух О. А., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Новоселицької сільської ради Тячівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н. М., про визнання недійсним договору дарування.

Позовна заява мотивована тим, що 10 квітня 2013 ОСОБА_6 діючи на підставі довіреності від 5 квітня 2013 в інтересах ОСОБА_8 підписала договір дарування права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом, відповідно до якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» (далі - КСП «Полонина») вартістю 621 грн, яке належало ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Полонина» серії НОМЕР_1, виданого 5 березня 2013 Новоселицькою сільською радою. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н. М. На підставі зазначеного договору Новоселицька сільська рада 27 травня 2013 видала ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на майновий пай серії НОМЕР_2.

Зазначав, що оскільки дарувальник ОСОБА_8 на час видачі довіреності та укладання договору тяжко хворіла, не рухалася, через свій похилий вік (80 років) і стан здоров'я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла, тому спірний договір не відповідає вимогам закону, а саме: статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також нотаріусом був посвідчений договір за відсутності нотаріально посвідченої довіреності представника дарувальника, згідно редакції статті 245 ЦК України, не пересвідчившись у дійсності відповідного волевиявлення сторони.

Крім того, правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків

Посилаючись на вищевикладене позивач просив відповідно до статті 203, частин першої та третьої статті 215 цього Кодексу, визнати договір дарування права на майнові права недійсним.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2016 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є необґрунтованим і недоведеним, оскільки ОСОБА_4 не довів порушення свого права на майновий пай члена КСП «Полонина», у зв'язку з укладенням між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 договору дарування права на майновий пай члена КСП «Полонина» в розмірі 621 грн.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2017 року рішення Тячівського районного суду від 26 жовтня 2016 року скасовано, у позові ОСОБА_4 відмовлено внаслідок порушення вимог закону щодо суб'єктного складу сторін у справі.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_6 є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є стороною оспорюваного договору, правових підстав для пред'явлення до неї заявлених позивачем вимог про визнання договору недійсним, із наведеним ним обґрунтуванням, немає. Так само, не є належним відповідачем за даним позовом і Новоселицька сільська рада Тячівського району, яка не є учасником спірних правовідносин. ОСОБА_5, як сторона правочину, є належним відповідачем у справі, проте, позов не був пред'явлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів, а саме не було залучено до участі у справі всіх спадкоємців дарувальника.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що доручення ОСОБА_8 видане на ім'я ОСОБА_6, яке було посвідчено секретарем Новоселицької сільської ради 5 квітня 2013 року за реєстровим № 16 не відповідало статті 245 ЦК України, відповідно до якої форма довіреності повинна відповідати формі, в якій вчиняється правочин. Оскільки договір дарування був укладений у нотаріальній формі, довіреність мала бути також посвідчена нотаріально.

Також правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, на що вказує, зокрема, те, що ОСОБА_8 відповідно до наявних документів володіла майновим паєм у КСП «Полонина» вартістю 4 393 грн, а не 621 грн.

Крім того, відповідно до статті 167 Господарського кодексу України та статей 22, 23 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» суд помилково дійшов до висновку про те, що право на майновий пай не є корпоративним правом. Встановивши цю обставину, суд першої інстанції помилково визнав, що органи місцевого самоврядування мали право посвідчувавати доручення на право розпорядження майновим паєм.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 грудня 2017 року суддею Верховного Суду відкрито касаційне провадження в указаній справі.

29 січня 2018 року ОСОБА_5, подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції слід скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 5 березня 2013 року, серії НОМЕР_1, виданого Новоселицькою сільською радою, ОСОБА_8 мала право на пайовий фонд майна КСП «Полонина», відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 2 квітня 2000 року, на суму 621 грн (а.с. 70).

Згідно заяви ОСОБА_10, посвідченої та зареєстрованої секретарем Новоселицької сільської ради 5 квітня 2013 року в реєстрі за № 17, ОСОБА_10, дав згоду своїй дружині ОСОБА_8 на укладення договору дарування права на майновий пай, посвідчений свідоцтвом серії НОМЕР_1 з громадянином ОСОБА_5, (а.с. 68).

Дорученням, посвідченим та зареєстрованим секретарем Новоселицької сільської ради 5 квітня 2013 року № 16, ОСОБА_8, доручила ОСОБА_6, подарувати належний їй майновий пай, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_1, виданого Новоселицькою сільською радою 5 березня 2013 року, ОСОБА_5, розписуватись за неї і виконувати всі дії пов'язані з цим дорученням (а.с. 15).

Згідно договору дарування права на майнові паї від 10 квітня 2013 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Н. М. в реєстрі за №1638, ОСОБА_8, від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_6, подарувала ОСОБА_5 право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, посвідченого свідоцтвом (майновим сертифікатом), який має право на пайовий фонд майна КСП «Полонина», с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області, загальна вартість майна пайового фонду якого на 1 квітня 2000 року становить 62 218 грн, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 2 квітня 2000 року, в розмірі 621 грн, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Полонина», с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області серії НОМЕР_1, виданого Новоселицькою сільською радою 5 березня 2013 року (а.с. 13).

На підставі вказаного договору дарування ОСОБА_5 Новоселицькою сільською радою 27 травня 2013 року видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_2, який має право на майновий фонд майна КСП «Полонина» в с. Новоселиця, в розмірі 621 грн (а.с. 14).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 107).

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів) (в редакції чинній на час розгляду справи).

Статтею 10 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 11 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд .

Частиною 1 статті 33 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням статей 4, 15 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи), статей 15, 16 ЦК України обов'язок належного відповідача усунути порушені, невизнані або оспорювані права позивача, особа може звернутися до суду за захистом порушених прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив з того, що у зв'язку з незалученням до участі у справі всіх належних відповідачів, не може бути вирішено спір по суті вищезазначених позовних вимог. Апеляційний суд вірно зазначив, що сторонами договору дарування є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачем не було зазначено в якості відповідачів всіх спадкоємців дарувальника, а районний суд не роз'яснив позивачці про таке право. Тому питання щодо обґрунтованості позову, належності обраного позивачем способу захисту порушеного права, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, інші обставини судом касаційної інстанції не переглядаються.

Разом з цим слід зазначити, що позивач не позбавлений права на звернення до суду за захистом свого порушенного права до належних у справі відповідачів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук