Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 370/1191/17

провадження № 61-158св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач)

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Києво-Святошинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Київської області у складі суддів Сліпченка О. І., Іванової І. В., Гуля В. В. від 21 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС (категорія 2), оскільки з 30 серпня 1984 року по 09 червня 1986 року працював трактористом в радгоспі «Володимирський» село Володимирівка Поліського району Київської області, а у період з 17 травня по 20 червня 1986 року брав участь в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: на тракторі вивозив худобу, сільгосптехніку з колгоспу «Володимирський» села Володимирка, у села Жовтневе, Тараси, Полісся Поліського району Київської області.

Заявник вважав, що він має право на зменшення пенсійного віку виходу на пенсію на 10 років, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, у зв'язку із чим звертався з метою призначення пенсії до відповідача, проте у призначенні пенсії йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю довідки Ф122.

Посилаючись на неможливість підтвердження цих обставин будь-яким іншим способом, просив встановити факт його участі в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 17 травня по 20 червня 1986 року, а саме, те що він здійснював вивіз великої рогатої худоби, сільгосптехніки із радгоспу «Володимирський» села Володимирка Поліського району Київської області, в села Жовтневе, Тараси, Полісся Поліського району Київської області.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року заяву задоволено. Встановлено факт участі ОСОБА_1 в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 17 травня 1986 року по 20 червня 1986 року, а саме, те що заявник здійснював вивіз великої рогатої худоби, сільськогосподарської техніки із радгоспу «Володимирський» села Володимирка Поліського району Київської області, в села Жовтневе, Тараси, Полісся Поліського району Київської області.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт участі ОСОБА_1 у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період із 17 травня по 20 червня 1986 року; при цьому суд виходив з того, що такий юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області задоволено частково, рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року скасовано та провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК України(в редакції, чинній на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції).

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт своєї участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

15 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області відмовило йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку у зв'язку із відсутністю у нього довідки форми 122, проте, враховуючи, що підприємство, на якому він працював та брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 17 травня по 20 червня 1986 року, ліквідовано, він не має можливості надати необхідні первинні документи, а тому, на його думку, єдиним способом захисту його прав є встановлення факту перебування в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У лютому 2018 року до суду касаційної інстанції від Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому заявник просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується відповідним посвідченням серії А № 573430 від 02 квітня 1991 року та посвідченням серії А № 243655 (категорія 2) (а. с. 4, 5).

У березні 2017 року ОСОБА_1 звертався до Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області із заявою про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, проте листом від 17 березня 2017 року отримав відмову (а. с. 15-16).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту безпосередньої роботи в зоні відчуження у період із 17 травня по 20 червня 1986 року, ОСОБА_1 указував на те, що іншим шляхом встановити цей факт неможливо, тоді як від встановлення цього факту залежить призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 256 ЦПК України (чинної на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У цьому випадку законом визначено інший порядок підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для отримання відповідного статусу, а саме: згідно з абз. 3 п. 12 постанови Кабінету міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з відповідними змінами, спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінпраці, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства, включаються спеціалісти МОЗ, МНС, Мінюсту, Міноборони, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

У разі незгоди з рішенням вказаної комісії, громадянин має право звернутись до суду.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, оскільки в порядку цивільного судочинства не може бути встановлений зазначений факт, законом визначено інший порядок його встановлення, а також передбачена можливість для заявника оскаржити прийняте рішення відповідної комісії у разі незгоди з ним.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 406, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило