Дата документу 27.02.2018 Справа № 554/7597/17
/Провадження № 2/554/892/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.

при секретарі Зайцевій Я.А.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому без поважних причин,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням зміни та доповнення позовних вимог, просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням -квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві приватної власності.

В обґрунтування даного позову зазначав, що він є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.03.1993р., виданим відділом приватизації житла. Інший співвласник є його мати, ОСОБА_4, яка померла 10 серпня 2017 р. В даній квартирі зареєстровані окрім інших, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Понад двадцять років відповідачі ОСОБА_2 не проживає в квартирі, а відповідач ОСОБА_3 тільки був зареєстрований і ніколи не проживав. Фактичне місце проживання відповідачів - АДРЕСА_2.

Відповідачі ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживали; заходів по вселенню у квартиру не приймали. Відповідачі не проживають в квартирі, добровільно знятися з обліку не бажають, чим порушують його право як співвласника.

Факт непроживання відповідачів у вказаній квартирі підтверджується свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підписи яких засвідчені в ОСОБА_8 від 20.06.2017р. начальником КП «ЖЕО № 2».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Додатково позивач зазначив, що інших доказів окрім наданих немає, раніше подане клопотання про виклик свідків не підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, будучи повідомленими належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Так, відповідно до ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст.13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст.81 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1993 року, виданим відділом приватизації житла, є власниками квартири АДРЕСА_3, (а.с.6).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 10 серпня 2017 року, свідоцтво про смерть серії І-КЕ №358949, актовий запис №1174 ( а.с.9). На даний час позивач ОСОБА_1. подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, свідоцтво про спадщину ще не отримав.

Згідно довідки № НОМЕР_1 «ЖЕО №2» у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: з 17.07.2017 року ОСОБА_9 (правнучка), з 17.07.2017 року ОСОБА_10 (невістка), з 19.02.1982 року ОСОБА_1 ( син), з 14.11.1986 року ОСОБА_11 ( невістка), з 03.12.2001 року ОСОБА_12 (онук), з 15.02.1994 року ОСОБА_13 (онука), з 08.05.2012 року ОСОБА_14 (правнук), з 15.02.1994 року ОСОБА_3 (правнук), з 21.02.1995 року ОСОБА_15 (правнучка), а також була зареєстрована з 29.08.1980 року та знята з реєстрації у зв»язку із смертю ОСОБА_4 ( а.с. 7).

Вирішуючи предявлені позовні вимоги суд враховує розяснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сім»ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Також, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік.

Оскільки позивачем не надано будь-яких доказів котрі б свідчили, про те, що відповідачі не проживають за вказаною адресою більше встановленого законом строку, їх речі в квартирі відсутні, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому суд не приймає до уваги акт від 20 червня 2017 року, засвідчений КП ЖЕО №2, де зазначено, що в квартирі АДРЕСА_4 відповідачі не проживають більше 20 років, так як він складений лише в червні 2017 року і не може свідчити про їх постійне не проживання більше встановленого строку .

Відповідно до ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже оскільки суд відмовляє у задоволенні позову повністю, тому судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141, 259,263-265,268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому без поважних причин відмовити.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Апеляційного суду Полтавської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 місце проживання: м. Полтава. Великотирнівська, 18, кв. 28.

Відповідач ОСОБА_2 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_3 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2018 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави ОСОБА_8