Постанова

Іменем України

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 369/13643/15-ц

провадження № 61- 3285 зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука ВіталіяВіталійовича,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПаламарчукаВіталія Віталійовича про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Усатова Д. Д. від 10 листопада 2016 року, ухвали апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Гуля В. В., Верланова С. М., Сліпченка О. І., від 17 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Кадєтової О. В., Карпенко С. О.,

від 24 квітня 2017 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний кредит») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що 12 листопада 2012 року між

ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу. Відповідно до умов депозитного договору банк прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 100 тис. грн та зобов'язався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, передбаченими договором.

Проведеною перевіркою договору про внесення змін від 15 травня 2015 року до договору банківського вкладу від 12 листопада 2012 року, укладеного між відповідачем та позивачем, було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 39 225 грн 67 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Банк Національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БанкНаціональний кредит» просило зобов'язати ОСОБА_4 повернути банку грошові кошти в розмірі 39 225 грн 67 коп. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 10 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Банк Національний кредит»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит», суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги недоведені.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада

2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що фактично сторони дійшли згоди щодо виключення з умов договору санкцій за дострокове розірвання договору за ініціативою споживача, тим самим усунувши дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін. Крім того, проценти за депозитним вкладом за своєю правовою природою є винагородою вкладника за користування банком його коштами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Банк Національний кредит»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит» відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області

від 17 січня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів про недоведеність позовних вимог та зазначив, що доводи касаційної скарги ПАТ «Банк Національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

10 листопада 2017 року ПАТ «Банк Національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

ПАТ «Банк Національний кредит» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року, у якій просить скасувати зазначені рішення та ухвалити нове рішення з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також у зв'язку із невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ПАТ «Банк Національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

ПАТ «Банк Національний кредит» надало копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 березня 2017 року, 30 березня 2017 року та 27 вересня 2017 року та постанов Верховного Суду України від 16 вересня 2017 року, 23 серпня

2017 року та 6 вересня 2017 року.

23 листопада 2017 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Заява про перегляд судових рішень підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 353 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пунктів 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 360-4 ЦПК України 2004 року суд задовольняє заяву про перегляд судових рішень за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 355 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 12 листопада 2012 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу, за умовами якого банк відкрив депозитний рахунок, а відповідач вніс на нього грошові кошти у розмірі 100 тис. грн на строк до

5 березня 2016 року.

Відповідно до пункту 2.2. депозитного договору та додаткової угоди

від 20 лютого 2015 року депозит було розміщено з 12 листопада 2012 року по

5 березня 2016 року.

Згідно з пунктом 2.3. депозитного договору та додаткової угоди банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22 % річних.

Згідно із пунктом 3.5. договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Пункт 3.6. визначає що банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника, відкритий у ПАТ «Банк Національний кредит».

Згідно з пунктом 3.7., 3.8. договору у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. Якщо сума раніше сплачених вкладнику процентів перевищує суму процентів, перерахованих за зниженою процентною ставкою, ця різниця при поверненні депозиту утримується банком із суми депозиту, яка повертається вкладнику.

15 травня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу

від 12 листопада 2012 року, відповідно до умов якого сторони погодили та виклали пункт 3.7. у редакції «У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 22 % річних».

15 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до банку з письмовою заявою про дострокове розірвання депозитного договору від 12 листопада 2012 року та просив виплатити суму депозиту та нараховані проценти.

Постановою Правління Національного банку України від 5 червня 2015 року

№ 358 «Про віднесення ПАТ «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 5 червня 2015 року № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит», яким з 8 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит».

Згідно з постановою Правління Національного банку України від 28 серпня

2015 року № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк національний кредит».

27 листопада 2015 року ПАТ «Банк національний кредит» направив ОСОБА_4 лист про те, що у відповідності до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою було здійснено перевірку договору про внесення змін до договору банківського вкладу

від 12 листопада 2012 року, укладеного 15 травня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_4, та виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою, банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату йому грошових коштів у розмірі 39 225 грн 67 грн.

Відповідачу було запропоновано повернути банку вказані грошові кошти, однак він кошти не повернув.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БанкНаціональний кредит», суд першої інстанції, з висновками якого погодилися апеляційний та касаційний суди, виходив із того, що підстави для визнання оспорюваного правочину на підставі частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» недійсним відсутні, оскільки його було укладено 15 травня 2015 року посадовими особами ПАТ «Банк національний кредит», які були наділені необхідним обсягом правоздатності та дієздатності укладати правочини, а процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації розпочато лише

з 8 червня 2015 року.

Разом з тим в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 березня 2017 року, 30 березня 2017 року та 27 вересня 2017 року, постановлених у справах з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами, суд касаційної інстанції дійшов протилежного висновку про те, що правочин щодо незастосування банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою спричиняє необґрунтовану виплату грошових коштів, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину та вимагає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2017 року, 23 серпня

2017 року та 6 вересня 2017 року, наданих заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, дійшовши аналогічного висновку, крім того, зауважив, що відповідно до частини другої та пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Отже, існує неоднакове застосування судами касаційної інстанції пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, спірні правовідносини виникли із договору строкового банківського вкладу, тобто підпадають під правове регулювання глави 71 ЦК України.

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною першою статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

При цьому частини третя та четверта вказаної норми містять правила щодо неможливості банку здійснювати одностороннє зменшення розміру відсоткової ставки на строкові вклади.

Водночас у ЦК України відсутні положення щодо превалювання інтересів вкладника над інтересами банку у випадку дострокової вимоги вкладника про повернення строкового вкладу.

Разом із тим чинним законодавством України передбачено спеціальні положення, що мають на меті врегулювання таких ситуацій, в яких керівництво банку діє всупереч майновим інтересам очолюваної організації та інших вкладників такого банку.

Так, відповідно до частини другої, пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що внесення змін до договору банківського вкладу, згідно з якими банк відмовляється від застосування зниженої процентної ставки при достроковій виплаті вкладу на вимогу вкладника, є відмовою банку від власних майнових вимог.

Правочин щодо незастосування банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою спричиняє необґрунтовану виплату грошових коштів, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину та вимагає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України

від 5 липня 2017 року № 6-881цс17.

Отже, з метою захисту інтересів інших вкладників банку законодавець передбачив спеціальні норми, покликані встановити нікчемність правочинів, мета яких суперечить майновим інтересам банку.

Проте суди першої та апеляційної інстанції на наведене належної уваги не звернули та безпідставно задовольнили позовні вимоги. Зазначені порушення вимог закону залишилися й поза увагою суду касаційної інстанції.

Враховуючи, що у порушення приписів статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_4 заборгованість в сумі

39 225 грн 67 коп. не сплатив, чим порушив права позивача, позовні вимоги

ПАТ «Банк національний кредит»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БанкНаціональний кредит» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки неправильне застосування судами зазначених норм матеріального права в справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до частин першої та другої статті 360-4 ЦПК України

2004 року ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись пунктами 1 та 4 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-4 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Заяву публічного акціонерного товариства «БанкНаціональний Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 10 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області

від 17 січня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» грошові кошти у розмірі 29 225 грн (тридцять дев'ять тисяч двісті двадцять п'ять) 67 коп., одержані за договором про внесення змін від 15 травня 2015 року до договору банківського вкладу

від 12 листопада 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк