П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року

м. Київ

справа №211/6710/15-ц

провадження № 61-218 св 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2016 року у складі судді Бардін О. С. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року у складі суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Михайлів Л. В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

29 грудня 2017 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення у квартиру.

Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2009 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько її чоловіка - ОСОБА_7 Після його смерті ОСОБА_6 та його рідній сестрі ОСОБА_8 у спадок залишилося по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. За домовленістю її чоловіка та його сестри ОСОБА_8, остання відмовилась від своєї частки у спадщині після померлого батька. Вона та її чоловік сплатили ОСОБА_8 вартість 1/2 частки квартири в розмірі 35 000 грн., які позивач взяла в кредит, що підтверджується мировою угодою, затвердженою ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. Таким чином, сплативши ОСОБА_8 кошти за 1/2 частки квартири, позивач стала співвласником квартири разом із ОСОБА_6 Позивач та її чоловік зареєструвались у квартирі та стали мешкати у ній. 18 червня 2013 року шлюб між позивачем та ОСОБА_6 розірвано. Проте ОСОБА_4 залишилась проживати у спірній квартирі. 23 грудня 2013 року ОСОБА_6 без згоди позивача, продав спірну квартиру ОСОБА_5, яка вселилась у квартиру та змінила замки, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року, у позові відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в позові виходив з того, що відповідач є власником спірної квартири, позивач не є членом сім`ї відповідача, тому відсутні підстави для вселення позивача до спірної квартири.

У поданій 2 грудня 2017 року касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_5 незаконно придбала спірну квартиру, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала у ній. Відповідач тричі змінювала замки до квартири, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою. Під час розгляду справи суд не взяв до уваги всі обставини, що мають істотне значення для справи, не врахував інтереси ОСОБА_4, порушивши її конституційні права і свободи. Крім того, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки суддя порушив таємницю нарадчої кімнати.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, правильно застосували норми статей 383, 405 ЦК України та дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач, як колишній член сім`ї власника квартири ОСОБА_6, втратила право користування спірною квартирою у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 продав спірне житло ОСОБА_5

ОСОБА_6 не є членом сім'ї ОСОБА_5, яка на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2013 року є власником спірної квартири.

Доводи ОСОБА_4 про те, що вона фактично із ОСОБА_6 була співвласником квартири АДРЕСА_2 і останній незаконно відчужив спірну квартиру, яка була спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою 23 вересня 2003 року та ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу про затвердження мирової угоди, ОСОБА_6 з 14 січня 2008 року на праві приватної власності належала спірна квартира. Позивач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 18 вересня 2009 року, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу було розірвано.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, ОСОБА_4 відмовлено в позові про визнання членом родини, про поділ майна, визнання правочину недійсним. У цій справі ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 23 грудня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зокрема просила визнати право власності на Ѕ частки цієї квартири.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 є співвласником спірної квартири, і ця квартира ОСОБА_6 була незаконно відчужена ОСОБА_5 не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими судами обставинами.

Судові рішення відповідають правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 5 листопада 2014 року №6-158 цс 14, відповідно до якого право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Також, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4 про порушення суддею суду першої інстанції таємниці нарадчої кімнати з таких підстав.

Як встановлено апеляційним судом, 1 липня 2016 року в судовому засіданні судом допитані свідки, закінчено з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами, слово в судових дебатах надано позивачу та її представнику, після чого у справі було оголошено перерву до 8 липня 2016 року.

8 липня 2016 року особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 14 липня 2016 року.

14 липня 2016 року розгляд справи не відбувся у зв'язку із зайнятістю судді у колегіальному судовому засіданні при розгляді кримінальної справи, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 13 вересня 2016 року.

13 вересня 2016 року у судових дебатах надано слово відповідачу, після чого головуючий суддя видалився до нарадчої кімнати, а після виходу з нарадчої кімнати проголосив вступну та резолютивну частини рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик