РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14045/17

пр. № 2/759/2228/18

18 січня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - П'ятничук І.В.,

при секретарях судового засідання - Винарчук М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, та просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. На даний час в квартирі проживають треє людей, а саме позивач- ОСОБА_1, його дочка - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_4 Відповідач зареєстрований, проте не проживає в квартирі починаючи з лютого 2014 року.

Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 317, 319, 383, 346, 391, 495 ЦК України та ст.ст. 71, 72 ЖК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити вказуючи на обставини справи викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.

Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.02.2009 року. (а.с.9)

На даний час, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживають троє людей, а саме: власник квартири - ОСОБА_1, його дочка - ОСОБА_3, та онука - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також зареєстрований, але фактично не проживає та не користується квартирою з лютого 2014 року відповідач по справі - ОСОБА_2, який був зареєстрований за вищезазначеною адресою, як член сім»ї, оскільки був одружений з ОСОБА_3 з 2002 року.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 березня 2013 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний.

Однак, відповідач ОСОБА_2 на даний час зареєстрований за вищезазначеною адресою, але фактично з лютого 2014 року в спірній квартирі не проживає, та не з»являється. Даний факт підтверджується довідкою від голови правління кооперативу. (а.с.18)

Оскільки ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 понад 1 рік без поважних причин, не несе витрат по сплаті комунальних послуг та інших платежів, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 вказувала суду на те, що вона є сусідкою, сторін по справі знає з 2004 року, після того, як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розлучились, відповідача за вищезазначеною адресою не бачила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 вказувала суду на те, що проживає в квартирі поверхом вище, позивача знає з 1984 року ОСОБА_2 не бачила після розірвання шлюбу в ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правовою підставою для визнання його такого, що втратив право користування жилим приміщенням та задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 10, 30, 60, 61, 88, 179, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку -задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким що втрив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, позбавивши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування вказаним житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.В.П'ятничук