Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 711/2868/17-ц

провадження № 61-3328 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 1 серпня 2017 року у складі судді Кондрацької Н. М. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Храпка В. Д., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

На обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 175.

Від шлюбу подружжя має двох дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Зазначав, що шлюбні відносини між ним та ОСОБА_6 не склались, спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Посилаючись на наведене, а також на те, що примирення між ним та відповідачем неможливе, просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_6

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 серпня 2017 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом № 175.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки перебування сторін у шлюбних відносинах не ґрунтується на їх вільному волевиявленні. За таких обставин вважав, що надання сторонам строку для примирення є недоцільним, і сторони не наполягали на його застосуванні.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 1 серпня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав у задоволенні позову, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. При цьому, відповідач не заперечувала, що шлюб існує формально, відтак може бути розірваним.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просила скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції змінити шляхом зазначення відомостей про причину розірвання шлюбу - відверте бажання позивача створити нову сім'ю під час фактичного перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не звернули увагу та не дослідили обставини, що мають істотне значення у вказаній справі, зокрема те, що причиною розірвання шлюбу є подружня зрада позивача, про що відсутні будь-які вказівки у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, що є для неї принциповим.

Крім того, у порушення вимог процесуального законодавства, апеляційний суд не повідомив її належним чином про розгляд справи, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості висловити свої доводи та надати пояснення під час розгляду справи.

У березні 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу, оскільки між сторонами склались неприязні стосунки, що унеможливлює збереження шлюбу, а відповідач не заперечувала проти задоволення позову. Будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо створення ним нової сім'ї, що на думку ОСОБА_6, є дійсною причиною розлучення, вона не надала.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 21 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 175.

Від шлюбу сторони у справі мають двох дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_4 зазначав, що фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені, окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, зокрема не зазначення у мотивувальній частині рішення обставин, що стали причиною розірвання шлюбу (відверте бажання позивача створити нову сім'ю під час фактичного перебування у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_6) не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи спір, суд з'ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до з'ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Крім того, відсутні підстави вважати, що апеляційним судом не повідомлено

ОСОБА_6 про розгляд справи у встановленому законом порядку, оскільки наведене спростовується матеріалами справи.

Так, 16 вересня 2017 року ОСОБА_6 отримала повідомлення апеляційного суду від 12 вересня 2017 року про розгляд справи на 19 жовтня 2017 року о 12:30 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується її підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник