н/п 2/490/2583/2017 Справа № 476/393/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Сасік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, третя особа - Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Авангард»,

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхового бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 12975,65 грн., витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. та витрат на послуги аварійного комісара в сумі 1142,00 грн.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав частково та не заперечував проти задоволення позову у розмірі середньомісячної заробітної плати в ПСП «Агрофірма «Авангард» за 2014 рік.

Представник третьої особи ПСП «Агрофірма «Авангард» до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та не заперечував проти задоволення позову.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

16.06.2014 року о 10.30 год. ОСОБА_1 по вул. Леніна в м. Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області керував автомобілем КаМАЗ 55102, д/н НОМЕР_4, з причепом СЗАП 8551, д/н НОМЕР_1, не витримав безпечну швидкість та дистанцію, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Єланецького районного суду від 04.07.2014 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили , є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 15570,78 грн., що підтверджується звітом №79/07/2014 про оцінку вартості (розміру) збитків у результаті пошкодження колісного транспортного засобу ГАЗ д.н.з. НОМЕР_3.

Зазначена шкода відповідачем не була відшкодована потерпілій особі, у зв'язку із чим останній 07.08.2014 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та додав до неї поліс №АІ/1537312 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.08.2013 року, з терміном дії з 23.08.2013 року до 22.08.2014 року.

Як вбачається з наказу №4504 від 28.08.2014 року Моторного (транспортного) страхового бюро України та платіжного доручення №1/23830 від 28.08.2014 року, ОСОБА_2 виплачено 12975,65 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, позивачем було сплачено 1142,00 грн. за послуги аварійного комісара, свідченням чого є акт №9095 від 27.06.2014 року та платіжне доручення №7178 від 28.08.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Системний аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що право регресної вимоги до винної особи має в тому числі і позивач по справі Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_5, ОСОБА_1 на час скоєння ДТП перебував з ПСП «Агрофірма «Авангард» у трудових відносинах та виконував службові обов'язки.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пленум Верховного суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 N 6 зі змінами роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 постанови).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 у справі № 6-108цс13.

Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_1, який на відповідній правовій підставі в силу своїх трудових обов'язків керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, повинна відшкодовуватись останнім, а саме ПСП «Агрофірма «Авангард».

Однак, позовні вимоги до ПСП «Агрофірма «Авангард» позивачем не пред'являлися.

Разом з тим, згідно довідки №13 від 26.01.2018 року, наданої ПСП «Агрофірма «Авангард», середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за 2014 рік склала 3376,17 грн. та договору про повну матеріальну відповідальність з даною особою не укладалося.

За таких обставин, завдана позивачу майнова шкода підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 у розмірі середньомісячної заробітної плати на ПСП «Агрофірма «Авангард» за 2014 рік у розмірі 3376,17 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Проте позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували оплату ним юридичних послуг.

За такого, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем ( судовий збір у розмірі 1378,00 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 329,54 грн. (3376,17 грн. х 1378,00грн. /14117,65 грн. = 329,54 грн.)

На підставі ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 3376,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 329,54 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 354 - 355 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова