П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Херсон

справа № 177/1457/17

провадження №22-ц/791/333/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Шабрацького Г.О. від 11 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Позовна заява мотивована тим, що під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення Сакаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 вересня 2010 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, відповідач участі в матеріальному забезпеченні доньки не бере, її вихованням не займається. Донька є інвалідом, у зв'язку з захворюванням аплозії зорового нерву ОД, міопії високого ступеня. Відповідач не сплачує аліменти на її утримання, у зв'язку з чим має заборгованість станом на 01 березня 2017 року у розмірі 36271,96 грн. Декілька разів, з метою оздоровлення та культурного розвитку дитини, позивач разом з дочкою бажала виїхати за кордон, але відповідач не з'являвся до нотаріальної контори для надання дозволу на виїзд дитини.

Враховуючи викладене позивач просила суд надати їй дозвіл без згоди батька на оформлення документів на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до досягнення дитиною повноліття, в наступні країни: Болгарію, Туреччину, Єгипет та Грецію.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначила, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надання дозволу на виїзд за кордон дитини ОСОБА_5 до досягнення повноліття, в декілька країн, без визначення початку та закінчення поїздки не передбачено діючим законодавством України.

Суд установив та з матеріалів справи вбачається, що з 20 жовтня 2006 року до 27 вересня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні /а.с.7,8/.

Відповідно до положень статті 141 СК України, в редакції на час звернення до суду з позовом, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Статтею 313 ЦК України, в редакції на час звернення до суду з позовом, визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини з її матір'ю без визначення початку і закінчення строку до інших країн без згоди та супроводу батька суперечить положенням цього Закону та статтям 141, 153, 157 СК України.

Внаслідок виїзду дітей за межі України без визначення конкретного періоду їх знаходження у конкретній державі, батьки таких дітей будуть позбавлені можливості брати участь у їх вихованні та особистому спілкуванні з ними, що порушує рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей.

Судом може бути ухвалена постанова на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, натомість надання за постановою суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року (справа № 6-15цс17).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на невизначений строк.

Пояснення ОСОБА_2, надані нею суду апеляційної інстанції щодо заборгованості по аліментам, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки розмір заборгованості не є предметом розгляду даної справи. Проте колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача та відповідача на норми ч. 5 ст. 157 СК України щодо самостійного вирішення тим батьком з ким проживає дитина питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку за наявності заборгованості по аліментам сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Також, не є прийнятними пояснення позивача про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька терміном на час дії закордонного паспорту дитини тобто на 4 роки, оскільки такі вимоги та обставини не були предметом розгляду судом першої інстанції.

За правилами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Г.В.Семиженко

Повний текст судового рішення виготовлено 21 березня 2018 року

Суддя І.В. Склярська