Справа № 348/1359/16-ц
Провадження № 22-ц/779/279/2018
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д.В. Д. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі суддів колегії судової палати у цивільних справах- головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О. секретаря Турів О.М.

з участю представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа на стороні відповідача служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 12 грудня 2017 року, ухвалене суддею Флоряк Д.В., повний текст якого складено 15.12.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

01 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її двоюрідна сестра ОСОБА_13, яка проживала в АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_13 вона, як єдиний спадкоємець, звернулась до державного нотаріуса для одержання свідоцтва про право на спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона не змогла, так як не можливо було встановити родинні відносини із спадкодавцем. Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2015 року за нею визнано право власності на житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13 Дане рішення суду набрало законної сили 25.04.2016 року. У встановленому законодавством порядку позивачкою було зареєстровано право власності на дане домоволодіння, вона є власником зазначеного житлового будинку. Після смерті ОСОБА_13 у її житловий будинок самовільно поселилися відповідачі ОСОБА_6 разом із своєю сім'єю та ОСОБА_7, які не допускають її до житлового будинку. Після оформлення права власності на житловий будинок, ОСОБА_4 звернулася до них із письмовими заявами з проханням у 7-ми денний термін з моменту отримання заяви звільнити житловий будинок та господарські будівлі. Однак, відповідачі не виконали її вимогу та продовжують неправомірно проживати без державної реєстрації, таким чином вчиняють їй перешкоди в користуванні домоволодінням. В уточненій позовній заяві зазначала, що в належному їй житловому будинку без жодних правових на те підстав також проживають ОСОБА_8, ОСОБА_2 разом зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_9, а також ОСОБА_10 Просила виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_9, ОСОБА_10 із житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та вселити її в даний житловий будинок.

Зазначила, що має намір разом із родиною проживати в належному їй будинку, однак відповідачі своїми діями перешкоджають їй у здійсненні свого права власності, скориставшись її відсутністю, самовільно захопили належну їй частину домоволодіння, змінили двері та замки і не впускають її до нього, заварили ворота та хвіртку. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 26 серпня 2016 року залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_2

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 06 вересня 2017 року залучено в якості співвідповідача ОСОБА_10

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 12 вересня 2016 року залучено в якості співвідповідача службу у справах дітей Надвірнянської РДА, як представника органу опіки та піклування в якості третьої особи на стороні відповідача.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 із житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, без надання іншого житла. Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_10 в користь ОСОБА_4 по 537,80 грн сплачених судових витрат. В решті позову відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд не врахував того, що ОСОБА_2 не брала участі у справі, в якій було ухвалено оскаржуване рішення. Зазначає, що у спірному домоволодінні ОСОБА_2

проживала разом із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті своєї баби ОСОБА_13 Вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені без надання іншого житла. Однак суд не врахував, що відповідачі не є членами сім'ї ОСОБА_4 Також позивачкою не надано доказів того, що відповідачі руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням. Відповідачі не чинять перешкод позивачці в користуванні житловим будинком та господарськими спорудами. Зазначає, що ОСОБА_2 за час проживання в спірному будинковолодінні здійснила суттєві поліпшення спірного домоволодіння, тому у неї виникли певні майнові права відносно нього.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участі у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що Конституцією України гарантовано непорушність права власності. ОСОБА_4 у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на домоволодіння в с. Білозорина, вул. Плоснина, 27»г», Надвірнянського району та вправі розпоряджатись ним на свій розсуд. Відповідачі самовільно вселилися у належне позивачці домоволодіння, на вимоги щодо звільнення цього домоволодіння не реагують, чинять позивачу перешкоди в користуванні власністю, тому пілягають виселенню без надання іншого житла.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 25 грудня 2015 року за ОСОБА_4 визнано право власності на спадкове майно, а саме будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_13 в порядку спадкування за правом представлення (а.с. 5-11 т.1).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 23.05.2016 року зареєструвала право власності на зазначене будинковолодіння (а.с. 12 т.1).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням

володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Установлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року власника домоволодіння ОСОБА_13, що знаходиться в АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 самовільно вселились у зазначене домоволодіння і на звільнення нового власника цього майна ОСОБА_4 не реагують, житло не звільняють.

Даний факт підстверджується даними, які містяться в акті обстеження матеріально - побутових умов сім'ї, виданого Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області з якого вбачається, що у житловому будинку по АДРЕСА_1 станом на травень 2016 року проживають відповідачі, заявою нового власника про звільнення спірного домоволодіння і не заперечується відповідачами (а.с.14 т.1).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_15, ОСОБА_10 зверталися в суд з позовами до Пнівської сільської ради, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно, рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2015 року в задоволенні їхніх вимог відмовлено.

Відповідачі не є ні членами сім'ї ОСОБА_4, ні наймачами, а ні іншими особами, що мають право на користування домоволодінням, та порушують право ОСОБА_4 володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами за час проживання в спірному будинковолодінні здійснено суттєві поліпшення спірного домоволодіння, тому у неї виникли певні майнові права відносно нього за яких не може бути їх виселено, оскільки такі покращення можуть бути компенсовані і не є підставою для порушення прав власника спірного майна.

Крім цього, доводи апеляційної скарги про незастосування норм ЖК УРСР безпідставні, оскільки спір виник щодо захисту права власності шляхом усунення перешкод у користуванні цією власністю, що регулюється нормами ЦК України (ст. ст. 321, 383, 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення Надвірнянського районного суду від 12 грудня 2017 року як законне та обґрунтоване.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384,391,392 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суду від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: В.А.Девляшевський

І.О.Максюта