Номер провадження 2/754/401/18
Справа №754/6172/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання: Двірко Т.В.,

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2016 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.05.2005 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K3S0GF15003382, відповідно до умов якого їй надано кредит в розмірі 64289,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % щомісячно на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 % від суми наданого кредиту щомісячно із остаточною датою повернення 26.05.2025 року. Станом на 01.04.2016 року відповідач не виконує умови погашення кредиту, як наслідок утворилася заборгованість у розмірі 51736,07 доларів США, з них: 39466,12 доларів США - заборгованість за кредитом; 7710,04 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1190,00 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 3369,91 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

У судове засідання, що було призначене на 21.02.2018 року представник позивача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з'явився.

Відповідач та її представник в судовому засідання не погоджуючись із заявленими позовними вимогами вказували на те, що вважають вказану позивачем в позові суму заборгованості необґрунтованою, адже за їх розрахунками борг був погашений ще в квітні 2014 року. Крім того є необґрунтованим і нарахування відсотків. Хоча в своїй позовній заяві позивач і вказує що згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, проте в дійсності такого пункту в укладеному між позивачем і відповідачем у кредитному договорі немає. Відповідно позивач вводить суд в оману. Також правомірним було і укладання додаткової угоди № 1 до кредитного договору № K3S0GF15003382 від 26.05.2005 року. Ця угода була укладена 31.03.2009 року від імені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», хоча на той час банк не мав жадного відношення до спірного кредитного договору адже ще 19 лютого 2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» продав (відступив) право вимоги компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі». Фактично чіткого розрахунку боргу з урахуванням вже здійснених відповідачем виплат позивач до суду так і не надав. Хоча і повинен був. Також вважають, що сума позовних вимог розрахована некоректно та не має належного документально о підтвердження. Наголошували на тому, що 19 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу відступлення) права вимоги за договорами про іпотечні кредити. Отже, з того часу іпотеко держателем і відповідно кредитором по основному зобов'язанню кредитному договору № K3S0GF15003382 від 26.05.2005 року стала компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі». Однак, саме ПАТ «ПРИВАТБАНК» подає до суду позовну заяву про стягнення заборгованості з відповідача, хоча на той час він не мав жодного відношення до відповідача і до його кредитних зобов'язань. 4 квітня 2016 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № І Пі-Ел-Сі» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладають договір викупу (відступлення) права вимоги за яким нібито ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» знову повторно викупає у «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» права вимоги і іпотечні зобов'язання (в тому числі і зобов'язання відповідача). Проте на сьогоднішній день іпотеко держателем по договору іпотеки № 1843 від 26.05.2005 року і відповідно і основним кредитором згідно Закону України «Про іпотеку» за кредитним договором № КЗS0GF15003382 від 26.05.2005 року є компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі- Ел-Сі». Це зокрема, підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, в даному випадку позивач є неналежним, його позовні вимоги до відповідача є необґрунтованими, а доводи викладені в позові такими, що не заслуговують на увагу. Крім того, звертали увагу суду на те, що неодноразовий перепродаж «іпотечних кредитів» з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» містить всі ознаки фінансового шахрайства. При купівлі іпотечних активів «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» виплатила ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повну суму заборгованості за кредитними договорами. Саме тому в 2014 ропі у банківській виписці відповідач побачила повну сплату боргу. Про те, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» продовжував приймати від відповідача платежі за кредитом за зараховувати відсотки. І все це не зважаючи на те, що фактично кредитні зобов'язання ніж ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем припинилися після продажу банком цих іпотечних активів.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № K3S0GF15003382, за яким позивач зобов"язався надати позичальнику кредит в загальній сумі 64289,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % щомісячно на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 % від суми наданого кредиту щомісячно із остаточною датою повернення 26.05.2025 року.

Як убачається з аналізу умов кредитного договору повернення кредиту, сплата процентів і винагороди повинна здійснюватися щомісячними рівними платежами у розмірі 626,36 доларів США (пункт 1.1. кредитного договору).

Кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 протягом з 26.05.2005 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 26.05.2005 року.

З виписки з особового рахунку НОМЕР_2, який був відкритий на ім'я ОСОБА_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту убачається, що вхідний залишок за цим кредитним рахунком складає 0,00 грн. (а.с. 74-227 Том ІІ). За сумарним підсумком колонки «7» («Обороты (USD) дебет») ОСОБА_1 нараховано до сплати 85510,70 доларів США (а.с. 228). За сумарним підсумком колонки «8» («Обороты (USD) кредит») ОСОБА_1 сплачено 3760,58 доларів США (а.с. 228). Вихідний залишок за кредитним рахунком становить 0,00 грн. (а.с. 228).

Крім того, відповідно до виписки по рахунку НОМЕР_1, який був відкритий на ім'я ОСОБА_4 для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту убачається, що 01.03.2007 року кредит був повністю погашений, оскільки в рахунку стоїть сума платежу в розмірі 48648,74 доларів США (а.с.34 Том 1).

Так, відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов"язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З письмових матеріалів справи вбачається, що 19.02.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги щодо кредитного договору № K3S0GF15003382 від 26.05.2005 року укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 та іпотечного договору.

Також вбачається, що 14.04.2016 року між Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги щодо кредитного договору № K3S0GF15003382 від 26.05.2005 року укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 та іпотечного договору.

Отже, стосовно зобов'язань ОСОБА_1, кредитором знову став ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

З інформаційної довідки № 101227680 від 24.10.2017 року з Державного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна убачається, що приватним нотаріусом Козіною А.В. посвідчений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» від 19.02.2007 року, за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 по спірному кредитному договору та договорам забезпечення.

Однак, вбачається, що не зважаючи на укладений 14.04.2016 року між Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги станом на сьогоднвшній день іпотекодержателем відповідно до Закону України "Про іпотеку" за кредитним договором № K3S0GF15003382 від 26.05.2005 року є Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

З аналізу висловлених сторонами доводів, визнання позивачем обставин щодо відступлення ним прав вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1, дослідження письмових доказів, суд прийшов до висновку про те, що існує безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між даними, які містяться у виписці з особового рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту ОСОБА_1, яка була надана позивачем, та даними з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, яка була надана представником відповідача. А саме, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором від 26.05.2005 року №K3S0GF15003382 не належало ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в силу його переходу до третьої особи Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

В силу статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов"язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов"язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" не входить до переліку фінансових установ (не є кредитною установою), унесених до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

«Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: Пелліпар Хаус, 1-й поверх, 9 Клоук Лейн, Лондон, EC4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.

Крім того, поданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджує наявність у відповідача заборгованості на яку посилається позивач у позовній заяві, оскільки, заборгованість за кредитним договором нарахована станом на 31 липня 2015 року, коли між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 не існувало цивільно-правових відносин, розрахунок заборгованості не відображує операцій із неодноразового продажу прав вимоги до ОСОБА_1

Отже, нарахування та отримання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» коштів за період із 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року є безпідставним, в силу положень ст. 1212 ЦК України.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході досить тривалого розгляду справи, отже є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1050, 1054, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.03.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран