АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Полтаваавтоінвест» на повторне заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Полтаваавтоінвест», ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого послався на те, що 28.08.2014 року близько 10 години на регульованому перехресті вулиці Леніна з вилицею Комсомольською в м. Полтаві водій ОСОБА_4, керуючи автобусом MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1, не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем GEELY MR-7151А, державний номерний знак НОМЕР_2, який зупинився попереду. Постановою Полтавського районного суду від 15 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено стягнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні ушкодження заднього бамперу, кришки багажника, задньої правої фари, заднього правого крила, а також інші скриті дефекти. Згідно з висновком експертного автотранспортного дослідження № 06-09 від 16 вересня 2014 року вартість відновлювального ремонту становить 22947,23 грн., величина втрати його товарної вартості - 2554,85 грн., загальний розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 25502,07 грн. Витрати за проведення експертизи становлять 500 грн. Автобус MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_5, який передав автобус у користування приватному підприємству "Полтаваавтоінвест" на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 05 грудня 2013 року. ОСОБА_4 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди працював водієм у відповідача - приватного підприємства "Полтаавтоінвест". Станом на 28 серпня 2014 року автобус MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1 не був застрахований. Звернення позивача добровільно відшкодувати завдану в результаті ДТП шкоду залишені відповідачем без задоволення.

На цих підставах просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану ушкодженням автомобіля у сумі 25502,07 грн., витрати по оплаті експертного дослідження у сумі 500 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яка полягає в душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, внаслідок чого у нього погіршився сон, він став нервовим, почував себе пригніченим, був позбавлений можливості користуватися значний час своїм автомобілем, втратив можливість виїжджати з сім'єю на відпочинок, зірвалися заплановані справи, які потребували пересування автомобілем та, як наслідок, був порушений звичний спосіб життя. Також прохав стягнути витрати за надання правової допомоги та судовий збір.

Повторним заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2017 року позовну заяву до приватного підприємства «Полтаваавтоінвест», ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Полтаваавтоінвест» на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 25502,07 грн., моральної шкоди 1000 грн., за проведення експертного дослідження 500 грн., а всього 27002,07 грн., в задоволенні решти вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з Приватного підприємства «Полтаваавтоінвест» на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 308,74 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн., а всього 2808,74 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2017 року виправлено описки у заочному рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2017 року по цивільній справі № 554/18288/14-ц, зазначивши у першому абзаці описової та у тексті мотивувальної частин вказаного рішення правильне найменування відповідача - приватного підприємства «Полтаваавтоінвест» замість помилково вказаних: приватного підприємства «Полтаавтоінвест», «Порлтаваавтоінвест», а також зазначивши у всьому тексті описової та мотивувальної частин рішення державний номерний знак джерела підвищеної небезпеки - автобуса MAN NL 202, а саме «НОМЕР_1», замість помилково вказаного «НОМЕР_4».

З повторним заочним рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Приватне підприємство «Полтаваавтоінвест», оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі директор ПП «Полтаваавтоінвест» Безпальчук А.І. прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути саме з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну й моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що суд не повідомив належним чином про час і місце судового розгляду ПП «Полтаваавтоінвест», що позбавило їх права захищати свої права в суді; не врахував те, що ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з ПП «Полтаваавтоінвест» Послався на те, що автобус, яким керував ОСОБА_4 та вчинив ДТП, станом на 28.08.2014 р. ПП «Полтаваавтоінвест» не обслуговувався та знаходився на базі ТОВ «АВАексперес» та був технічно несправним, тому на лінію механіком не випускався. У журналі підприємства відсутній запис про видачу подорожнього листа на автобус під керуванням водія ОСОБА_4 станом на 28.08.2014 р., як і не видавалися на вказану особу будь-які інші подорожні листи, що на думку відповідача свідчить про неправомірне заволодіння ОСОБА_4 автобусом MAN NL 202 НОМЕР_1, який був переданий ПП «Полтаваавтоінвест» по довіреності. З урахуванням вищенаведеного, вважають, що матеріальну та моральну шкоду внаслідок ДТП повинен відшкодувати саме ОСОБА_4

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, п. 9 статті 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень якого передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 серпня 2014 року близько 10 години ОСОБА_4, керуючи автобусом MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Леніна, на регульованому перехресті з вул. Комсомольська не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем GEELY MR-7151А, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.1 ПДР, що також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 28 серпня 2014 року, складеного на водія ПП " Полтаваавтоінвест" ОСОБА_4 (том 1 а.с.20) та постановою Полтавського районного суду від 15 жовтня 2014 року (том 1 а.с. 8), якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 360 грн. Як установлено вказаною постановою, ОСОБА_4 визнав провину та підтвердив обставини скоєного правопорушення.

Власником автобуса MAN NL 202, державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області від 21 січня 2016 року (т. 1 а.с. 177).

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. 05 грудня 2013 року ОСОБА_5 уповноважив приватне підприємство "Полтаваавтоінвест" на здійснення необхідних за чинним законодавством прав, пов'язаних із забезпеченням належної експлуатації транспортного засобу автобуса пасажирського марки MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1, в тому числі проведення технічного огляду транспортного засобу, його техобслуговування та ремонту, одержання тимчасового реєстраційного талону, керування (користування) транспортним засобом в процесі виконання довіреності, зняття з обліку автомобілів, автобусів та ін. ( том 1 а.с.75).

Станом на 28 серпня 2014 року цивільно-правова відповідальність власника автобуса пасажирського марки MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1, не була застрахована ( том 1 а.с.12).

Власником пошкодженого автомобіля GEELY MR-7151А, державний номерний знак НОМЕР_2, є позивач ОСОБА_9, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( том 1 а.с.23).

Згідно висновку № 06-09 від 16 вересня 2014 року експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля GEELY MR-7151А, державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 16 вересня 2014 року складає 22947,23 грн., величина втрати товарної вартості - 2554,85 грн., вартість матеріальних збитків - 25502,07 грн. (том 1 а.с.25-30).

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що будь-які цивільно-правові угоди, в тому числі довіреність про право керування транспортним засобом між ОСОБА_4 та ПП «Полтаваавтоінвест» не укладались.

Разом з тим, 28 серпня 2014 року та під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 керував автобусом на підставі подорожнього листа від 28 серпня 2014 року по маршруту Левада-Центр-Левада, який є типовою формою та містить відмітки лікаря про допуск до керування автобусом та лінійного контролю (т. 2 а.с. 204).

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено місце роботи водія ОСОБА_10 - ПП «Полтаваавтоінвест».

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що вона працювала в ПП «Полтаваавтоінвест» кондуктором з серпня 2012 року без оформлення в штат. На маршрут виїжджали на підставі дорожніх листів. У день ДТП вона працювала кондуктором в автобусі, яким керував ОСОБА_4 Увечері вони приїжджали зі зміни, заправляли пальним автобус, який перевірявся механіком. Коли вранці вони приходили на роботу, підписані подорожні листи вже лежали в автобусі. Працювали вони з 6 години ранку до 21 години 30 хвилин вечора влітку. Їздили по маршруту «Левада-Центр-Левада». Білети вона отримувала на підставі квитково-облікового листа (т. 2 а.с. 202).

Задовольняючи позов в частині стягнення з ПП «Полтаваавтоінвест» на користь позивача ОСОБА_3 25502,07 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди та 500 грн. за проведення експертного дослідження, суд першої інстанції вірно виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з ПП «Полтаваавтоінвест», яке володіло автобусом MAN NL 202, державний номерний знак НОМЕР_1, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої власником автомобіля ОСОБА_5 У зв'язку з чим завдану позивачу майнову шкоду, а також моральну шкоду, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, має відшкодувати ПП «Полтаваавтоінвест».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони узгоджуються з нормами матеріального права, відповідають встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала.

Відповідно до частини п'ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною першою статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Системний аналіз статей 1172, 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що обов'язок відшкодувати шкоду завдану працівником під час виконання трудових обов'язків, виникає у юридичної особи за умови, що дії завдавача шкоди були неправомірними, між ними та шкодою є причинний зв'язок, і коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч.3, 4 ст.1187 ЦК).

Відповідно до ст.ст. 24, 24-1 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Невиконання роботодавцем обов'язку з відповідної реєстрації трудового договору та внесення відповідного запису у трудову книжку працівника не спростовує наявності між сторонами трудових відносин, оскільки трудовий договір вважається укладеним з часу фактичного допуску працівника до роботи, а обов'язок у тижневий строк з цього часу зареєструвати укладений у письмовій формі договір у державній службі зайнятості покладено на роботодавця.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 28.08.2014 р. водій ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПП «Полтаваавтоінвест», оскільки був фактично допущений до виконання роботи на автобусі MAN NL 202, державний номерний знак НОМЕР_1, яким користувалося зазначене підприємство на підставі нотаріально посвідченої довіреності, наданої ОСОБА_5 Саме від ПП «Полтаваавтоінвест» ОСОБА_4 отримував завдання, зазначені у дорожніх листах.

Відсутність відповідного запису в трудовій книжці відповідача ОСОБА_4 не може свідчити про те, що він не перебував у трудових відносин з вказаним підприємством.

Жодного доказу про те, що автобусом, за участю якого трапилася зазначена дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_4 заволодів неправомірно, ПП «Полтаваавтоінвест» не надано ні в суді першої, ні апеляційної інстанціях.

Матеріали справи не містять доказів й відповідачем ОСОБА_4 не доведено, що шкоду позивачу було завдано внаслідок непереборної сили або умислу останнього.

З урахуванням зазначених обставин та наведених правових норм суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що саме ПП «Полтаваавтоінвест» має відповідати за завдану шкоду та обґрунтовано стягнув з підприємства на користь позивача матеріальну шкоду, завдану пошкодженням належного йому автомобіля у сумі 25502,07 грн., а також та 500 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи ступінь душевних страждань, яких позивач ОСОБА_3 зазнав внаслідок пошкодження свого автомобіля внаслідок ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з ПП «Полтаваавтоінвест», керуючись принципами розумності та справедливості суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача ПП «Полтаваавтоінвест» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Розподіл судових витрат проведено судом першої інстанції у відповідності з вимогами чинного цивільного процесуального законодавства, з урахуванням роз'яснень, наведених у Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10.

Доводи апеляційної скарги ПП «Полтаваавтоінвест» про те, що суд не повідомив належним чином про час і місце судового розгляду ПП «Полтаваавтоінвест», що позбавило їх права захищати свої права в суді, спростовуються наявними у справі доказами, зокрема рекомендованим повідомленням про вручення ПП «Полтаваавтоінвест» судової повістки про виклик до суду на 16.06.2018 р. о 13:00 год., яка отримана представником Шабала 18.05.2017 р. під підпис (т. 2 а.с. 196).

Посилання скаржника на відсутність у відповідному журналі запису про видачу подорожнього листа на автобус під керуванням водія ОСОБА_4 станом на 28.08.2014 р. та інших подорожніх листів на його ім'я, а також неправомірне заволодіння автобусом не підтверджені жодними доказами та спростовуються наявною у справі копією дорожнього листа, виданого ПП «Полтаваавтоінвест» 28 серпня 2014 року на ім'я ОСОБА_4 на керування автобусом МАН НОМЕР_1 на маршрут Левада-Центр-Левада, з відмітками лікаря про допуск до керування автобусом та лінійного контролю (т. 2 а.с. 204). Що свідчить про керування ОСОБА_4 вказаним транспортним засобом на законних правових підставах.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з ПП «Полтаваавтоінвест», а автобус, яким він керував та вчинив ДТП, станом на 28.08.2014 р. підприємством не обслуговувався, знаходився на базі ТОВ «АВАексперес», був технічно несправним, тому на лінію механіком не випускався, спростовуються наявними у справі доказами, про які вказувалося вище.

Таким чином, рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального закону. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382-384, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Полтаваавтоінвест» залишити без задоволення.

Повторне заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосереднього до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12.03.2018 р.

Головуючий /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак