АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/127/18Головуючий по 1 інстанції - Позарецька С.М.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року Апеляційний суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Карпенко О.В., Фетісова Т.Л.

за участю секретаря Овчаренко І.С.

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Позарецькою С.М. у залі № 3 Придніпровського районного суду м. Черкаси о 12 год. 28 хв., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, - :

в с т а н о в и л а :

29 червня 2017 року позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 16 квітня 2013 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ПАТ «ФОЛЬКСБАНК») та гр. ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КF020156 з додатками, згідно якого позивач надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 155 000,00 грн., з кінцевим строком погашення не пізніше 15 квітня 2023 року.

Згідно до умов кредитного договору № KF020156 від 16 квітня 2013 року, а саме, - п. 12.1.8 «Позичальник» зобов'язаний: повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов'язання у наступних випадках: -затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; -перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; -утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

Позивач посилається, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF020156 від 16 квітня 2013 року з ОСОБА_4 було укладено договір поруки № KF020156/S-1 від 16 квітня 2013 року, згідно з умовами якого остання є поручителем по зобов'язаннях ОСОБА_3 Між тим, ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань не виконав, а саме, - заборгував банку кошти на загальну суму 115 803,58 грн., з яких: 99 444,00 грн. - заборгованість по кредиту; 14 908,72 грн. - заборгованість по відсотках; 1 450,86 грн. - заборгованість за пенею.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № KF020156 від 16 квітня 2013 року позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення-вимоги № 10-1/2131 від 10.02.2017 та № 10-1/2116 від 10.02.2017. Проте, відповідачі не погасили прострочену заборгованість у зазначений в повідомленнях строк.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором № КF020156 від 16 квітня 2013 року в сумі 115 803,58 грн., а також судові витрати в розмірі: 1737,05 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, 800,00 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором від 16.04.2013 року в розмірі 115803грн. 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі 1268 грн. 53 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі 1268 грн. 53 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Він вважає рішення незаконним та необгрунтованим, так як при постановленні рішення мали місце порушення норм матеріального та процессуального права. Також, ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було враховано матеріальне становище позичальника та посилається на ч. 3 ст. 154 ЦК України, в якій зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. ОСОБА_3 просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.10.2017 року по цивільній справі №711/5247/17 - скасувати, ухвалити нове рішення , яким в задоволенні позову - відмовити.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, посилаючись на те , що позивач виконав свої обов`язки та надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 155000,00 грн. з кінцевим строком погашення не пізніше 15 квітня 2023 року під 23,5% річних, а позичальник - ОСОБА_3 та поручитель - ОСОБА_4 взяті по договору обов`язки не виконали, тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та інші витрати відповідно до умов договору не повернули, заборгувавши позивачу кошти на загальну суму - 115 803, 58 грн., які підлягають стягненню.

При встановлені зазначених фактів судом не було допущено порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, такми, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 16 квітня 2013 року між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № КF020156 з додатками, згідно якого позивачем надано ОСОБА_3 кредит в сумі 155000,00 грн., з кінцевим строком погашення не пізніше 15 квітня 2023 року під 23,5 % річних.

Відповідно до умов кредитного договору, а саме, - розділів 11, 15 позичальник зобов'язаний: повернути банку отриманий кредит в повному обсязі, в строки та у порядку, встановлених кредитним договором; сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, що встановленні кредитним договором; забезпечити часткове погашення відповідно до встановленого графіку.

Згідно з п. 12.1.8. банк незалежно від інших положень кредитного договору має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання будь-якої з наступних обставин: прострочення позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за кредитом, забезпеченим іпотекою, та за кредитом наданим на придбання житла, - щонайменше на три календарні місяці; сума простроченої заборгованості за кредитним договором перевищує розмір кредиту більш як на десять процентів; несплати позичальником більше однієї частини кредиту згідно графіку, яка перевищує п'ять процентів розміру кредиту.

Таке виконання боргових зобов'язань повинно бути здійснене позичальником: протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 75 (сімдесяти п'яти) календарних днів з дня направлення банком відповідного повідомлення позичальнику (у випадку користування кредитом, забезпеченим іпотекою, та кредитом, наданим на придбанні житла); протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 (сорока п'яти) календарних днів з дня направлення банком відповідного повідомлення позичальнику (у випадку користування кредитом, який не забезпечений іпотекою та не наданий на придбання житла).

Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов кредитного договору, вимога банку втрачає чинність. Банк має право відкликати свою вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов'язань - в такому випадку позичальник зобов'язаний продовжувати виконувати боргові зобов'язання відповідно до умов кредитного договору.

Судом першої інстанції було встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 квітня 2013 року, в якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором № КF020156 від 16 квітня 2013 року між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № KF020156/S-1, відповідно до умов якого вона є поручителем по зобов'язаннях ОСОБА_3.

Згідно із п. 1.2. договору поруки, - поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язання за договором основного зобов'язання.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої, порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язань і при цьому водночас сама має зобов'язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов'язання та про договори.

Судом першої інстанції вірно встановлено та як вбачається із матеріалів, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором - надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором, а відповідачем ОСОБА_3 допущено неналежне виконання та прострочення зобов'язань.

10.02.2017 банк звернувся до ОСОБА_3 із письмовим повідомленням-вимогою за № 10-1/2116, а також до ОСОБА_4 із письмовим повідомленням-вимогою за № 10-1/2131 щодо дострокового повного повернення основного боргу, простроченого боргу та простроченої заборгованості за процентами, оскільки на той час ОСОБА_3 тривалий час не виконував своїх зобов'язань перед банком і встановлено термін погашення заборгованості. Між тим, вказані вимоги залишені боржником та поручителем без реагування.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 12 червня 2017 року розмір поточної заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № КF020156 від 16 квітня 2013 року становить - 115 803,58 грн., з яких: 99 444,00 грн. - заборгованість по кредиту; 14 908,72 грн. - заборгованість по відсотках; 1 450,86 грн. - заборгованість за пенею.

Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

На час розгляду справи кредитний договір № КF020156 від 16 квітня 2013 року та договір поруки № KF020156/S-1 від 16 квітня 2013 року недійсними чи розірваними не визнані.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов'язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення неустойки і відшкодування збитків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов'язання), до істотних умов договору поруки відносять: визначення зобов'язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони - кредитора і поручителя; тощо.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконав свої обов'язки та надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 155000,00 грн., з кінцевим строком погашення не пізніше 15 квітня 2023 року під 23,5 % річних, а позичальник - ОСОБА_3 та поручитель - ОСОБА_4 взяті по договору обов'язки не виконали, тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та інші витрати відповідно до умов договору не повернули, заборгувавши позивачу кошти на загальну суму- 115 803,58 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те що доводи відповідача ОСОБА_3, що на його майно накладено арешт, а також обставини наявності кримінальних проваджень, порушених відносно його фірм, - не є належними та допустимими доказами, які слід враховувати при вирішенні даного спору.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави і для відстрочки виконання зобов`язання, яке, фактично, визнається відповідачем.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» у повному обсязі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи запечерення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не підлягають задоволенню колегією суддів.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні спору повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, залишити за стороною, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, в порядку та за умов визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Фетісова Т.Л.

Повний текст постанови виготовлений 22.02. 2018 року.