Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2018 Справа №607/3360/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, посилаючись на те, що відповідач не спілкується з дітьми, не проявляє батьківського піклування та турботи, не цікавиться їх станом здоров'я, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по їх утриманню та вихованню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та обґрунтовуючи їх пояснила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 10 лютого 2016 року - розірвано. Батько дітей не бере участі у вихованні, не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог не визнали, проти їх задоволення заперечили та суду пояснили, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, з приводу чого відповідач 21.11.2017 року подавав письмове звернення у Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. ОСОБА_2 бажає брати участь у вихованні своїх дітей, надавати матеріальну допомогу, турбуватися про них. ОСОБА_2 частково погасив заборгованість по сплаті аліментів.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітніх дітей, вказавши на відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав та про те, що із позивачем ОСОБА_1 було проведено бесіду про недопустимість чинення перешкод ОСОБА_2 у зустрічах з дітьми.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року).

У даному шлюбі в них народилося троє дітей: дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач ОСОБА_1 разом із малолітніми дітьми зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою №704 від 02.03.2017 р., виданою ДП «Фаворит-1».

Згідно інформації Тернопільського дошкільного навчального закладу №19 від 13.03.2017 року №719, інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 ім. В.Левицького від 10.03.2017 р. №98, батько ОСОБА_2 не цікавиться життям сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_6 в дошкільному закладі, та доньки ОСОБА_4.

Відповідно до інформації Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області від 01.03.2017 року № 5687-06, ОСОБА_2 є боржником по сплаті аліментів. Станом на 01.03.2017 року сума боргу складає 20 000 грн.

Згідно з інформацією навчально - розвивального клубу « Інтелектуал», батько ОСОБА_2 не бере участі в організації навчання сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_6.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що відповідач ОСОБА_2 не бере участі у вихованні своїх дітей.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що її сину ОСОБА_2, який є батьком трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивачкою ОСОБА_1 чиняться перешкоди у спілкуванні із своїми дітьми та взяття участі у їх вихованні.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Як вбачається із Висновку Органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18.10.2017 року №762, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, немає. Одночасно, орган опіки та піклування вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків стосовно малолітніх дітей, приділяти їм більше уваги та турботи.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує позбавлення батьківських прав, виходячи з вимог ст.164 СК України, судом враховується вік дітей та вік батька, те, що ОСОБА_2 є наркологічно здоровим, позитивно характеризується за місцем проживання, ставлення відповідача до виховання дітей, а також того, що відповідач у даний час піклується про своїх дітей, проводить із ними зустрічі, суд вважає за можливе відмовити в позові та не позбавляти батьківських прав відповідача. Одночасно, суд вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.164, 165 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2018 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан