Справа № 360/57/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заяви відповідачки від 29 березня 2011 року № б/н банком останній було надано кредит у розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 31 жовтня 2017 року його заборгованість склала 33 060,22 грн.

Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 33 060,22 грн. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу розглядати без його участі.

Відповідачка та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, щодо його задоволення заперечували, суду пояснили, що вважають позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, оскільки з позову неможливо встановити умови отримання кредиту та порядок користування ним, позивачем лише вказана дата підписання заяви та розмір встановленого кредитного ліміту, який не відповідає поданій до суду довідці про зміну умов кредитування, заява відповідачки не містить інформацію про мінімальний платіж, до матеріалів справи не додано Графік погашення кредиту, відсотків винагороди, передбачений п. 1.1.5.20 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 банку не підписані відповідачкою, не містять відомості про дату ознайомлення з ними, що дає підстави вважати, що надані позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є складовою частиною кредитного договору, який підписувала відповідачка з банком. Крім того, із самої заяви відповідачки не вбачається який вид платіжної кредитної картки був їй наданий, який кредитний ліміт вона бажає отримати, який відсоток має сплачувати за користування кредитним лімітом, який мінімальний платіж повинна здійснювати при користуванні кредитним лімітом та який порядок погашення поточної заборгованості, тобто відповідачка лише підписала заяву від 29 березня 2011 року на отримання платіжної картки, згідно якої не зобов»язувалась сплачувати винагороду банку. Після закінчення строку дії договору Банк не видавав відповідачці нову платіжну картку, а зобов»язання за договором від 29 березня 2011 року останньою виконані не були, жодного разу за даним договором погашення заборгованості відповідачкою не проводилися. Проте, позивач з іншого рахунку відкритого на ім»я відповідачки, автоматично погашав прострочену заборгованість за вказаним кредитним договором, однак автоматичне погашення банком заборгованості за кредитом з рахунку відповідачки не свідчить про визнання нею свого боргу та не може слугувати підставою переривання позовної давності, жодних доказів того, що автоматичне погашення заборгованості за кредитом з іншого відкритого рахунку відповідачки відбулось за її згодою позивачем не надано. Просили застосувати строк позовної давності.

Вислухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що на підставі заяви відповідачки від 29 березня 2011 року № б/н банком останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом /а.с. 10-41/.

Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 31 жовтня 2017 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 33060,22 грн., яка складається з: 789,32 грн. заборгованість по тілу кредиту, 26426,47 грн. заборгованість за відсотками, 3793,94 грн. комісія, 2050,49 грн. - заборгованість по штрафам /а.с. 6-8/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як зазначила позивачка в судовому засіданні, вона жодного разу особисто не сплачувала щомісячні платежі по вказаному кредитному договору, та, як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 19 лютого 2018 року /а.с.59-69/, на відкритий за вказаним кредитним договором картковий рахунок відповідачки проводилось зарахування коштів, шляхом автоматичного їх списання з іншого рахунку, відкритого на ім»я відповідачки, останній раз переказ коштів між рахунками за договором було здійснено 28 жовтня 2013 року, автоматичне погашення заборгованості 23 серпня 2014 року та переказ власних коштів банку 18 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та від 9 листопада 2016 року у справі за № 6-1457цс16.

Таким чином, суд вважає, що автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідачки в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання нею свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказів того, що таке списання відбувалося за згодою останньої позивачем суду не надано.

За таких обставин, оскільки кредитний договір було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою на підставі її заяви від 29 березня 2011 року, строк дії договору закінчився, останній переказ коштів між рахунками за договором було здійснено 28 жовтня 2013 року, проте, як вбачається з копії ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 2 жовтня 2017 року (а.с.5), ПАТ КБ «Приватбанк» вперше звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 30 серпня 2017 року, а з даним позовом - 29 грудня 2017 року, автоматичне погашення заборгованості 23 серпня 2014 року та переказ власних коштів банку 18 жовтня 2014 року не можуть розцінюватись як добровільне погашення боргу, що перериває перебіг позовної давності, то суд вважає, що позивач подав позов з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності та ст.258 ЦК України однорічного строку позовної давності по вимогах щодо сплати штрафу.

Таким чином, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності і відповідачкою подано заяву про застосування до вимог позивача таких строків, то суд визнає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 256, 257,ч.2ст.258,ч.1,5 ст. 261, ч.3 ст. 267, 525-527,530,612,623,1054,1281,1282 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В позові Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 15 березня 2018 року.

Головуючий-суддяОСОБА_5