Справа № 337-1516/17
Провадження № 2-337-34/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І. Г.
з участю секретаря Коваленко В.С.
представника позивача ОСОБА_1
представника третьої особи Котькорло В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора про усунення спадкоємця від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_4 , та моя ОСОБА_5 , зареєстрували шлюб. 08.05.1986 року народилася вона. 14.04.1993 року, батько шляхом приватизації оформив право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 29,67 м. кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . На момент приватизації у квартирі були зареєстровані та мешкали чотири особи: батько, мати, вона та сестра. 18.06.1993 року батьки розірвали шлюбні відносини, проте продовжували жити в одній квартирі та були в ній зареєстровані. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. У батьківській квартирі далі проживали вона, сестра та мати. На спадкове майно батька відкрилась спадщина. 22.05.1997 року мати, за вимогою тих часів, оформила на батька право власності на однокімнатну житлову квартиру. На той час позивачка була ще малолітньою дитиною. ІНФОРМАЦІЯ_3 мати померла. На час смерті батько ОСОБА_4 був власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Факт реєстрації та проживання її та інших осіб, у квартирі станом на 03.02.2012 року підтверджується довідкою №460, виданою комунальним підприємством ВРЕЖО №6. Як їй відомо, до спадкоємців першої черги також відносяться ОСОБА_6 , яка є матір`ю її батька, та ОСОБА_3 - син спадкодавця. У спадковій справі міститься наступні документи: заява ОСОБА_6 про відмову від спадщини на її користь, заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Після смерті матері, вона звернулась до нотаріуса державної нотаріальної контори №8 м. Запоріжжя із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, де повідомили, що з`явився невідомий мені спадкоємець першої черги, який до цього часу документи на підтвердження родинних відносин з батьком до нотаріальної контори не надав, свою заяву надіслав через військову частину збройних сил Російської Федерації, де нібито проходив військову службу. Виявилося, що є брат ОСОБА_3 від попереднього шлюбу батька. На цей час вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом на кватиру у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце мешкання якого було: АДРЕСА_3 , а останнє місцеперебування - збройні сили Російської Федерації, ніколи у спадковій квартирі не проживав, з батьком відносин не підтримував, протягом всього часу від моменту відкриття спадщини до цього часу ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зявлявся, відомостей про своє місце перебування не надав, ніяких додаткових дій щодо прийняття не вчинив(не надав своїх паспортних даних, підтверджень родинного походження зі спадкодавцем, і т.д.). Вважає, що відповідач вимог чинного законодавства не дотримався, та на протязі 23 років недоліки не усунув, а тому втратив своє право на спадщину, і заява про прийняття спадщини, яка надійшла від відповідача та перебуває у спадковій справі, не має підтвердження про повноваження військового командира на право вчинення відповідної нотаріальної дії, не містить відомостей про документ, що засвідчує особу заявника та його місце мешкання, не містить відомостей про реєстрацію вчинених нотаріальних дій та правочину, та не дотримані інші передбачені вимогами законодавства вимоги, як наслідок, правочин щодо засвідчення підпису відповідача на заяві про прийняття спадщини має всі ознаки нікчемності. Крім цього, вона добре пам`ятає, що батько в останній період життя у 1994 році хворів, постійно скаржився на болі у ногах та серці, проходив лікування на дому. За життя вона ніколи не бачила, щоб батько спілкувався з відповідачем та ніколи про нього не згадував. В цей же час відповідач не намагався дізнатися про життя батька, не відвідував його, що свідчить про його байдуже ставлення до батька. Жодних доказів існування перешкод у спілкуванні з батьком відповідач ніколи не озвучував та не заявляв. Відповідач по справі фактично не спілкувалися з покійним батьком та не надавав ніякої допомоги, хоча й мав таку можливість. Крім того, батько останні роки життя перебував у тяжкому стані, потребував сторонньої допомоги, але син покійного (відповідач по справі) не навідувався до батька жодного разу та не цікавились його станом та потребами, ніякої допомоги не надавав. Так як батько протягом останніх років хворів на різні хвороби, потребував сторонньої допомоги та піклування, а його доглядом, утриманням та піклуванням займалась лише покійна мама, а відповідач по справі цим не займався і не бажав цього робити, хоча мав таку можливість, чим злісно ухилявся від виконання покладених законом на нього обов`язків, вважає, що за рішенням суду відповідач має бути усунений від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 . Просить суд визнати правочин засвідчення підпису ОСОБА_3 на заяві про прийняття спадщини недійсним у зв`язку з його нікчемністю; усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити з мотивів вказаних в уточненій позовній заяві. Також у судовому засіданні відмовився від виклику та допиту свідків, просив розглядати справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення.
Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що відповідач є сином спадкодавця і спадкоємцем, та від нього в 1995 році, в передбачений законом строк, надійшла заява про прийняття спадщини із засвідченням його підпису начальником військової частини. Нотаріальній конторі не вдалося можливим з`ясувати його місце проживання, та знайти його для подальшого оформлення спадщини після батька. Позивачці як спадкоємцю за законом свідоцтво про право на спадщину не видавалось та було відмовлено, так як не надані оригінали правовстановлюючих документів на спадок. Також пояснила, що заява відповідача свідчить про прийняття ним спадщини. Якби були надані усі необхідні документи, то було б видано свідоцтво позивачці, але на 2/3 частини квартири, а на 1/3 частину ні.
Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, судові повістки направлялись на останню відому суду адресу.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи №171-1994 від 25.11.1994 року, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Судом встановлено: ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , актовий запис № 7393.
Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкова маса склала у тому числі квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва №1143 від 14.04.1993 року про право власності на житло, квартиру АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 .
Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки, що також було закріплено у ст. 529 ЦК Української РСР(якій діяв на момент відкриття спадщини), а саме: при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до спадкової справи №171-1994 від 25.11.1994 року, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_7 від себе, та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , як дружина та донька спадкодавця, ОСОБА_3 , як син спадкодавця. ОСОБА_8 , як мати спадкодавця надала заяву про відмову від частки спадщини після смерті сина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , актовий запис № 251.
Таким чином судом встановлено спадкоємців першої черги, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Судом не встановлено інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Згідно до норм закону, на кожного із спадкоємців припадає по 1/3 частини спадщини.
Відповідно ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, що також було закріплено у ст. 553 ЦК Української РСР(якій діяв на момент відкриття спадщини), а саме: спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.
ОСОБА_8 відмовилась від своєї частки спадщини після смерті сина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , і таким чином на спадкоємця ОСОБА_2 припадає 2/3 частини спадщини.
Відповідно до довідки житлових органів №460 від 03.02.2012 року, ОСОБА_2 проживала у квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_4 по день його смерті.
Постановою від 27.04.2017року №671/02-31, державний нотаріус Восьмої Запорізької нотаріальної конторивідмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на підставі того, що не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно.
З огляду на наведене, суд вважає, що позивач довела належними доказами своє право на 2/3 частини спадщини після смерті батька і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР(якій діяв на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Судом встановлено, що інший спадкоємець першої черги ОСОБА_3 звернувся у передбаченому законом порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька не отримував, та суду не надано підтвердження відмови ОСОБА_3 від спадщини після смерті батька.
Відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР(якій діяв на момент відкриття спадщини), вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР(якій діяв на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Підтвердження родинних відносин відповідача з померлим ОСОБА_4 містяться у матеріалах спадкової справи №171-1994 від 25.11.1994 року, а саме запис акта про народження №9 від 11.04.1975 року, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23.12.2016 року.
Посилання на те, що ОСОБА_3 , останнє місцеперебування якого збройні сили Російської Федерації ніколи в квартирі не проживав, з батьком відносин не підтримував, не надав підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, протягом всього часу від моменту відкриття спадщини він не вчинив будь-яких дій щодо її прийняття, не відбулося її фактичне прийняття, не вчиняв жодних дій щодо оформлення протягом 23 років від моменту відкриття спадщини, і тим самим і втратив право на спадкування своєї частики у спадковому майні, суд не приймає до уваги так як судом не встановлено фактів які б свідчили, що у відповідності до чинного законодавства, вказані позивачкою дії чи бездіяльність відповідача, визнаються відмовою від прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до ч. 2 ст. 528 ЦК Української РСР(якій діяв на момент відкриття спадщини), не мають права стати спадкоємцями за законом повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов`язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку.
Доказів того, що спадкодавець хворів на різні хвороби, потребував сторонньої допомоги та піклування, а відповідач злісно ухилявся від виконання покладених законом на нього обов`язків по догляду за батьком, і зв`язку з чим має бути усунений від права на спадкування за законом після смерті батька, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин передбачає виникнення, зміну чи припинення правових наслідків внаслідок його вчинення. Суд вважає, що при підписанні заяв такі наслідки не виникають.
При підписанні заяви про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3 реалізовує надане йому право не в момент підписання заяви чи засвідчення справжності підпису на ній, а в момент подання її нотаріусу, який здійснює провадження по спадковій справі. Саме по собі підписання заяви не тягне за собою юридичних наслідків.
Суд вважає, що засвідчення підпису ОСОБА_3 на заяві про прийняття спадщини не є правочином, і відповідно не може бути визнаним недійсним у зв`язку з його нікчемністю.
Таким чином суд не знаходить правових підстав у задоволенні позовних вимог про визнання правочину засвідчення підпису ОСОБА_3 на заяві про прийняття спадщини, недійсним у зв`язку з його нікчемністю; усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ; визнання за позивачкою права власності на всю спірну квартиру в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 .
Керуючись ст. 89, 130, 131, 229, 280-289, 354 ЦПК України, ст. 202, 1224, 1261, 1267, 1268, 1274 ЦК України, ст. 528, 548, 549, 553 ЦК Української РСР, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн НОМЕР_3 ) право власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області протягом 30 днів.
Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцятиднів.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлений 07.03.2018 року.

Суддя: