Провадження № 2/761/1252/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Григоренко А.В.

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач) про відшкодування збитків.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за вислугу років, починаючи з 04 січня 2017 року, з урахуванням при обчисленні розміру пенсії усіх складових грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідно до довідки фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України від 13.06.2017 р. № 305/424, із врахуванням раніше виплачених сум. Позивач зазначає, що він мав право на перерахування пенсії протягом 12 місяців з дня подання додаткових документів, тобто з 22.06.2016 року. Враховуючи, що ГУПФ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії з 04 січня 2017 року, тим самим у позивача залишився частково невиконаним обов'язок перерахувати та виплатити пенсію в межах минулих 12 місяців, а саме з 22 червня 2016 року по 03 січня 2017 року включно. Після перерахунку за рішенням суду з 04.01.2017 р., розмір основної пенсії, збільшився на 3224,62 грн., тому недоотримана позивачем унаслідок протиправної діяльності відповідача сума пенсії в спірний період є збитком у вигляді упущеної вигоди, тобто доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби не було порушено його право.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача завдані збитки у вигляді недоотриманої пенсії за період з 22.06.2016 року по 03.01.2017 року включно в сумі 20627,19 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, зазначивши, що відповідачем порушено його права при перерахунку пенсії, недоотримана ним унаслідок протиправної діяльності відповідача сума пенсії в спірний період є збитком у вигляді упущеної вигоди, тобто доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин.

У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надходило.

Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 28.11.2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка була призначена, виходячи з посадового окладу в 1853 грн.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення про відмову в перерахунку пенсії протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в проведенні перерахунку раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, починаючи з 04 січня 2017 року, з урахуванням при обчисленні розміру пенсії усіх складових грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідно до Довідки фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України від 13.06.2017 р. № 305/424, із врахуванням раніше виплачених сум.

Як вбачається із зазначеної постанови, позивачу мало було здійснено перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 04 січня 2017 року.

Позивач зазначає, що він мав право на перерахування пенсії протягом 12 місяців з дня подання додаткових документів, тобто з 22.06.2016 року. Враховуючи, що ГУПФ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії з 04 січня 2017 року, тим самим у позивача залишився частково невиконаним обов'язок перерахувати та виплатити пенсію в межах минулих 12 місяців, а саме з 22 червня 2016 року по 03 січня 2017 року включно. Після перерахунку за рішенням суду з 04.01.2017 р., розмір основної пенсії, збільшився на 3224,62 грн., тому недоотримана позивачем унаслідок протиправної діяльності відповідача сума пенсії в спірний період є збитком у вигляді упущеної вигоди, тобто доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби не було порушено його право.

Отже, суть спору полягає у стягненні суми різниці недоплаченої пенсії як упущеної вигоди, що було б нараховано та виплачено позивачу якби не було порушено його право.

Відповідно розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі ОСОБА_1 станом на 01.01.2016 року основний розмір пенсії становить 6192,98 грн. (а.с. 12).

Відповідно розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі ОСОБА_1 станом на 01.02.2017 року основний розмір пенсії становить 9420,60 грн. (а.с. 13).

Позивач в позовній заяві зазначає, що різниця між розміром основної пенсії після перерахунку 9420,60 грн. та розміром основної пенсії до перерахунку 6195,98 грн. становить 3224,62 грн., а тому з 22 червня 2016 року по 03 січня 2017 року позивач недоотримав основну пенсію у розмірі 3224,62 грн. щомісячно, що у загальній сумі складає 20627,19 грн., які він просить стягнути з відповідача.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

У справі, яка переглядається, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Стаття 22 ЦК України практично визнає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив як відповідача Головне управління пенсійного фонду України в місті Києві, а відповідно до ст. 1173 ЦК України відповідачем в даній справі має бути Державна казначейська служба України.

Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди,завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави,а не за рахунок коштів на утримання цих органів, що за аналогією закону (ст. 8 ЦК України) поширюється й на спірні правовідносини.

За п. п. 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, беручи до уваги, що відповідач, відповідно ст. 1173 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України не може відшкодовувати шкоду фізичній або юридичній особі завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень та відповідно вчиняти дій щодо списання коштів державного бюджету для відшкодування такої шкоди, тому є неналежним відповідачем у справі, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 82, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, ст. 22, 1173 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві (місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) про відшкодування збитків - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем, або в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - відповідачем, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 07.03.2018 року.

Суддя