Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/729/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/729/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, яке ухвалено 16 листопада 2017 року суддею Невмержицькою О. А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач, Банк) звернулось до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.49-50), просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № ZRFWGA від 26 серпня 2008 року, в сумі 20813,38 доларів США, що еквівалентно 540315,34 грн., яка виникла станом на 14 липня 2017 року у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2017 року позов Банку задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №ZRFWGA від 26 серпня 2008 року станом на 14 липня 2017 року в розмірі 20813,38 доларів США (за курсом 25,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 липня 2017 року становить 540 315, 34 грн. та понесені судові витрати в розмірі 8104,73 грн. Повернуто Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" надміру сплачений судовий збір в розмірі 134,19 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду у частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 13618,02 доларів США (за курсом НБУ на 14 липня 2017 року становить 353523,80 грн.) і судового збору в сумі 5302,11 грн. скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач при зверненні до суду із позовною заявою пропустив строк позовної давності, обумовлений у кредитному договорі щодо стягнення сум заборгованості станом на березень 2012 року. Також вказав, що, будучи обізнаним про порушення своїх прав, Банк правом на звернення до суду вчасно не скористався, тому, на його думку, сума, яка підлягає стягненню з нього на користь Банку в межах строку позовної давності становить 7195,36 доларів США (20813,38-13618,02).

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що Банк 20.08.2012 предявив позов до відповідача про звернення стягнення на майно за даним кредитним договором, а тому строк позовної давності перервався і Банк не пропустив строки звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Оскільки, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 96, 107) відповідач у судові засідання 07.02.2018 та 06.03.2018 року не зявився, суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Судом встановлено, що між Банком та ОСОБА_1 26 серпня 2008 року укладено кредитний договір № ZRFWGA, згідно з умовами якого останньому надано кредит на строк до 26 серпня 2013 року у розмірі 26889,74 доларів США на наступні цілі: у розмірі 24500,00 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 735,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 147,09 доларів США на страхування майна, 128,70 доларів США на особисте страхування, а також у розмірі 1378,95 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 10 по 15 число, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 666,62 долари США згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, за відсоткам, винагороди, комісії. Сторонами погоджено термін повернення кредитних коштів до 26.08.2013 року (а.с.8-10).

Із наданого Банком розрахунку заборгованості до уточненої позовної заяви вбачається, що станом на 14.07.2017 утворилася заборгованість в сумі 151753,49 доларів США, яка складається з: 20813,38 (Долар США) заборгованість за кредитом; 10130,23 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2695,77 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 118114,11 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.51-52).

Позивач у уточненій позовній заяві просив стягнути з відповідача тіло кредиту в сумі 20813,38 доларів США, що еквівалентно 540315,34 грн. (а.с. 49-50).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 неналежно виконував зобовязання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, а позовна заява подана до суду в межах строку позовної давності, тобто позивачем строк звернення до суду не пропущено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5.5. умов договору строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлений сторонами тривалістю пять років і договір у цій частині є дійсним.

Також, умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку. Тому у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Із виписки Банку вбачається, що останній платіж по погашенню заборгованості (319,43 доларів США на погашення процентів, 51,90 доларів США на погашення пені) ОСОБА_1 здійснив 10.03.2009 та 27.04.2009 відповідно в межах строку дії договору (а.с. 51-52).

З даним позовом Банк звернувся до суду 22.02.2017 (а. с. 2-3).

Відповідач у суді першої інстанції подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 72).

Із наданих представником Банка документів на спростування доводів апеляційної скарги щодо спливу позовної давності, вбачається, що 20.08.2012 Банк предявив позов до відповідача про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором.

За змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, звернення Банку 20.08.2012 із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки перервало позовну давність і після переривання перебіг позовної даності розпочався заново. Тому, звернувшись до суду 22.02.2017 Банк не пропустив встановлений сторонами пятирічний строк позовної давності, а суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог із урахуванням уточненої позовної заяви.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 07 березня 2018 року.