Постанова

Іменем України

02 березня 2018 року

м. Київ

справа № 369/8676/16-ц

провадження № 61-1342 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідач -товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ПРАВДАТУТ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Пінкевич Н. С. від 14 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Таргоній Д. О., від 23 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ПРАВДАТУТ» про спростування недостовірної інформації та зобов'язання вчинити дії.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ПРАВДАТУТ» (далі - ТОВ «ІА «ПРАВДАТУТ») про спростування недостовірної інформації та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у газеті «Всеукраїнська інформаційна газета ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_1 опубліковано повідомлення наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_8», а також на четвертій сторінці цієї газети опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вказував, що вказане повідомлення стосується його особи та подій під час проведення сесії Броварської міської ради 15 березня 2016 року. Вважав, що поширені відповідачем відомості про те, що він влаштував бійку під час виконання державного гімну не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом засідання Броварської міської ради від 15 березня 2016 року, з якого вбачається, що він не приймав участі у завдаванні ударів та побоїв. Зазначав, що негативний характер таких відомостей випливає з їх змісту, оскільки на думку позивача, його звинувачують у вчиненні порушення громадського порядку.

Позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року у газеті «Всеукраїнська інформаційна газета ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_2) опубліковано статтю наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_4». ІНФОРМАЦІЯ_5 на телеканалі «ПРАВДАТУТ» через сервіс YouТube поширено відеосюжет під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6 який також поширено ІНФОРМАЦІЯ_7 року в рубриці «Новини» на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ». Вважає, що інформація наведена у вказаній вище статті та відеосюжеті про те, що: «ОСОБА_4 та члени його сім`ї разом отримують щомісячних дохід в розмірі, що перевищує 100 000 грн», «ОСОБА_4 пов'язаний зі своїм вітчимом ОСОБА_6 фінансовими офшорними схемами», «В декларації ОСОБА_4 за 2014 рік відсутня інформація про належне йому нерухоме майно, розташоване в Російській Федерації», «ОСОБА_4 володіє на праві власності трьома елітними автомобілями», «ОСОБА_4 володіє на праві власності гаражем», «ОСОБА_4 - ОСОБА_8 у 2014 році отримала квартиру у АДРЕСА_1», «ОСОБА_4 живе в елітних апартаментах, де раніше базувалась «тіньова прокуратура» ОСОБА_5», є недостовірною та негативною інформацією, порушує особисті немайнові права на повагу до честі та ділової репутації позивача.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь та ділову репутацію, поширені відповідачем відомості, а саме:

- «ІНФОРМАЦІЯ_8», що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_3;

- «ОСОБА_4 та члени його сім'ї, разом отримують щомісячний дохід в розмірі, що перевищує 100 000 грн»;

- «ОСОБА_4 пов'язаний зі своїм вітчимом ОСОБА_6 фінансовими офшорними схемами»;

- «В декларації ОСОБА_4 за 2014 рік відсутня інформація про належне йому нерухоме майно, розташоване в Російській Федерації»;

- «ОСОБА_4 володіє на праві власності трьома елітними автомобілями»;

- ОСОБА_4 володіє на праві власності гаражем;

- «ОСОБА_4 - ОСОБА_8 у 2014 році отримала квартиру в АДРЕСА_2», що опубліковано ІНФОРМАЦІЯ_3 року в газеті «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_4) в статті «ІНФОРМАЦІЯ_9», поширено ІНФОРМАЦІЯ_7 року на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_6 поширено ІНФОРМАЦІЯ_5 на телеканалі «ПРАВДАТУТ» через сервіс You Tube у відеосюжеті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_10; поширено ІНФОРМАЦІЯ_7 року в рубриці «Новини» на сайті «ПРАВДАТУТ» у відеосюжеті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_10.

Визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь та ділову репутацію, поширені відповідачем відомості, а саме: «ОСОБА_4 живе в елітних апартаментах, де раніше базувалась «тіньова прокуратура» ОСОБА_5», опубліковані ІНФОРМАЦІЯ_7 року на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці Новини» у статті ІНФОРМАЦІЯ_10.

Також позивач просив суд зобов'язати ТОВ «ІА «ПРАВДАТУТ»:

- не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили двічі опублікувати спростування вищезазначеної недостовірної інформації з інтервалами 7 днів між публікаціями, шляхом оприлюднення в друкованому номері «Всеукраїнська інформаційна газета ПРАВДАТУТ» з таким же тиражем й тим самим шрифтом, що й спростовувана інформація та забезпечити належне розповсюдження газет, які містять оголошення про спростування недостовірної інформації;

- не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили опублікувати спростування недостовірної інформації, шляхом оприлюднення на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» тим самим шрифтом, що й спростовувана інформація та забезпечити відкритий доступ до електронних оголошень про спростування недостовірної інформації на сайті «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» протягом часу, не меншої тривалості, ніж перебували у відкритому доступі статті з недостовірною інформацією;

- не пізніше семи календарних днів, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, припинити порушення немайнових прав позивача шляхом вилучення із сайту газети «ПРАВДАТУТ» такі матеріали: статтю під назвою ІНФОРМАЦІЯ_10 та відеосюжет під назвою ІНФОРМАЦІЯ_10.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є публічною особою, а межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою від окремої пересічної особи. Тому висловлювання, які просить позивач спростувати становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову.

Сторони не скористалися правом на подання заперечень на касаційну скаргу.

23 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частинами 1, 6 статті 277 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, принципи якої відтворені в статті 34 Конституції України, передбачено, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) судам роз'яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У пункті 15 Постанови судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 19 Постанови судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відмінну від перевірки істинних фактів).

У пункті 21 Постанови судам роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судами установлено, що позивач ОСОБА_4 є народним депутатом України, тобто є публічною особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, у тому числі з боку засобів масової інформації.

Враховуючи, що поширена відповідачем інформація стосується поведінки позивача та його приватного життя, як публічної особи та мала суспільний інтерес, суди дійшли правильного висновку про те, що позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Розповсюдження наведеної вище інформації становило основу права на свободу вираження поглядів, захищено на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська