АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/305/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегія суддів судової палати у цивільних справах: Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретар Попова М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Дунаєва С.О., по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» про зняття арешту з майна та визнання права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: центральний відділ державної виконавчої служби м. Черкаси, Черкаський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Черкаській області, повний тест рішення виготовлено 06.12.2017 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9 та ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» про зняття арешту з майна та визнання права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: центральний ВДВС м. Черкаси, Черкаський районний ВДВС головного територіального управління юстиції у Черкаській області, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.05.2009 року між позивачами та ПП. ОСОБА_9 був укладений договір про спільну діяльність. Згідно з умовами договору, сторони зобов'язувались шляхом об'єднання фінансів, майна та зусиль спільно діяти в сфері будівництва будівлі зупинки транспортних засобів загального користування, виконуючих автопасажирські перевезення міжміського сполучення автобусами особливо малого класу за адресою м. Черкаси, на перехресті бул. Шевченка та вул. Піонерській (в подальшому перейменована на вул. Митницьку).

Умовами договору про спільну діяльність передбачено, що результатом спільною діяльності має бути побудована будівля зупинки транспортних засобів, яка буде розподілена шляхом відшкодування ОСОБА_9 її внеску у сумі 50000грн, яка у свою чергу має оформити право власності на новостворене майно та переоформити його на позивачів наступним чином: ОСОБА_5 - 30%, ОСОБА_6 - 10%, ОСОБА_7 - 30%, ОСОБА_8 - 30%.

Позивачі стверджують, що право на нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_9 однак остання не переоформила його на учасників договору про спільну діяльність, як це було передбачено умовами договору. ПП ОСОБА_9 являється боржником перед ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» і державним виконавцем з метою примусового виконання рішення суду про стягнення боргу 22.08.2017 року накладено арешт на будівлю зупинки транспортних засобів загального користування.

У зв'язку з чим просили суд зняти арешт та заборону відчуження, накладені постановою ДВС від 22.08.2017 року з нерухомого майна. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 3/10 нежитлового приміщення по вул. Митницька, буд. 7/2 в м. Черкаси, за ОСОБА_6 право власності на 1/10 частки, за ОСОБА_7 на 3/10 частки та ОСОБА_8 на 3/10 частки.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року позов задоволено частково. Скасовано застосовані ухвалою суду від 15 вересня 2017р. заходи забезпечення позову у вигляді зупинення реалізації арештованого постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Расторгуєва С.С. від 22 серпня 2017 року нерухомого майна (нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, в м. Черкаси, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зняття арешту з майна та визнання за позивачами права власності на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянти зазначають, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст. 392 ЦК України, оскільки такий позов можливий лише за умови, що у особи, які не визнають, заперечують або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористались.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» про зняття арешту з майна та визнання права власності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між позивачами та ОСОБА_9 не укладалось ніяких правочинів з приводу встановлення порядку поділу спірного майна та переходу права власності і позивачі в установленому законом порядку не набули такого права, то відсутні і правові підстави для застосування судового захисту права позивачів у спосіб, передбачений ст.392 ЦК.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 12.05.2009 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ПП. ОСОБА_9 був укладений договір про спільну діяльність. Згідно з умовами договору, сторони зобов'язувались шляхом об'єднання фінансів, майна та зусиль спільно діяти в сфері будівництва будівлі зупинки транспортних засобів загального користування, виконуючих автопасажирські перевезення міжміського сполучення автобусами особливо малого класу за адресою м. Черкаси, на перехресті бул. Шевченка та вул. Піонерській.

Умовами договору про спільну діяльність передбачено, що результатом спільною діяльності має бути побудована будівля зупинки транспортних засобів, яка буде розподілена шляхом відшкодування ОСОБА_9 її внеску у сумі 50000 грн, яка у свою чергу має оформити право власності на новостворене майно та переоформити його на позивачів наступним чином: ОСОБА_5 - 30%, ОСОБА_6 - 10%, ОСОБА_7 - 30%, ОСОБА_8 - 30%. Фактичний розподіл будівлі здійснюється шляхом укладання договору про розподіл будівлі між позивачами.

Під час будівництва даної будівлі зупинки транспортних засобів загального користування було допущено відступлення від розмірів приміщення у сторону зменшення, внаслідок чого ОСОБА_9 було відмовлено у прийнятті рішення про визнання права власності, оскільки зведена будівля є самочинним будівництвом. Внаслідок цього ОСОБА_9 звернулась до господарського суду Черкаської області з позовом про визнання права власності на самочинне збудоване майно.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 02.09.2010 року за ФОП ОСОБА_9 визнано право власності на одноповерхове нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці по вул. Піонерській м. Черкаси.

А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що так як ОСОБА_9 набула право власності на спірне майно на підставі судового рішення, то відтак змінилися умови і підстави набуття позивачами права власності на спірне майно. Рішення господарського суду на сьогодні чинне та сторонами не оскаржувалося.

Відповідно до ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивачів право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

За положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Згідно з частино другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, який суб'єкт цивільних правовідносин здійснив такі дії та на якого суб'єкта або сторону договору зареєстровано новостворене майно.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивачів на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

Частиною 3 пункту 2.5 договору про спільну діяльність було визначено, що після оформлення правовстановлюючих документів ОСОБА_9 зобов'язана безоплатно переоформити право власності на позивачів, відповідно до їх часток у фінансуванні будівництва. Таке переоформлення нерухомого майна відповідно до норм ЦК України повинне бути оформлене відповідним правочином, який буде мати нотаріальну форму.

Але зареєструвавши за собою право власності на одноповерхове нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, набуте на підставі рішення господарського суду Черкаської області від 02.09.2010 року, ОСОБА_9 не виконала умови договору про спільну діяльність та не переоформила право власності на позивачів по справі.

В судовому засіданні ОСОБА_9 не оспорює набуття права власності позивачів на одноповерхове нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, але не оформляють це відповідним правочином і таке право в сторін не втрачено. За відсутності безповоротного ухилення ОСОБА_9 від укладення правочину по переоформленню на позивачів права власності на одноповерхове нежитлове приміщення, позивачі відповідно до статей 4 ЦПК України та 15 ЦК України втрачають право на судовий захист.

Встановивши відсутність порушеного права позивачів за заявленими ними підставами позовних вимог про визнання права власності на нежитлове приміщення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Питання про зняття арешту з одноповерхового нежитлового приміщення, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, є похідним від набуття права власності позивачів на дане нерухоме майно. Так як позивачі не набули права власності в установленому договором про спільну діяльність чи законом на одноповерхове нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, то вони не мають права на оспорення правильності та обґрунтованості арешту даного нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги також уважно перевірені судом апеляц2ійної інстанції та визнані безпідставними.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В.В.Пономаренко

Судді Ю.В.Сіренко

В.І.Ювшин

Повний текст постанови виготовлено 14 березня 2018 року