Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 153/308/16-ц

провадження № 61-4703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 травня 2016 року у складі головуючого судді Головіна В. А. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді - Медяного В. М., суддів: Матківської М. В., Сопруна В. В.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу № 153/308/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 153/308/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання об'єктом спільної сумісної власності, поділ майна й визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2007 року, який рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2011 року було розірвано.

Після розірвання шлюбу і до середини квітня 2013 року сторони продовжували проживати разом однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Під час спільного проживання після розірвання шлюбу, між ними, як між чоловіком та дружиною, як і раніше була наявність усталених стосунків із взаємними правами та обов'язками, що притаманні подружжю, зокрема - ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету, проводили поточні ремонти, ходили в гості, відпочивали, піклувались про побудову сімейних відносин.

За час спільного проживання під час шлюбу в листопаді 2009 року ними разом за спільні кошти придбано вантажний автомобіль «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Добровільно здійснити поділ автомобіля відповідач не бажає.

В липні 2014 року позивач запропонувала ОСОБА_4 виплатити їй 50 % вартості автомобіля, на що той повідомив, що грошей у нього немає і відмовився надавати їй автомобіль в користування.

З огляду на викладене позивач просила суд встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_4 з 27 вересня 2011 року до середини квітня 2013 року. Визнати автомобіль марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вантажний, бортовий-С, чорного кольору, № шасі (рами) НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, об'єктом спільної сумісної власності її та відповідача, поділити це майно та визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного автомобіля.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року, позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 27 вересня 2011 року до середини квітня 2013 року.

Визнано автомобіль марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вантажний, бортовий-С, чорного кольору, № шасі (рами) НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Поділено в частках по 1/2 частині кожному між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вантажний, бортовий-С, чорного кольору, № шасі (рами) НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вантажний, бортовий-С, чорного кольору, № шасі (рами) НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування ОСОБА_3 в шлюбі з ОСОБА_4, за яким було зареєстровано цей транспортний засіб і про порушення свого права позивач ОСОБА_3 дізналася лише в липні 2014 року.

У грудні 2016 року представник ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення у справі та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, щодо строку спільного проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Зазначає, що судами не встановлено обсяг спільного майна на час припинення проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вважає, що автомобіль марки «Renault Midlum 180» не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки його було придбано за особисті кошти відповідача, що підтверджується борговою розпискою.

У січні 2017 року представник ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, зазначаючи про те, що судові рішення судів попередніх інстанцій є обґрунтованими та ухвалені на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому просив суд касаційної інстанції залишити їх без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2007 року по 27 вересня 2011 року.

ОСОБА_4 10 листопада 2009 року було придбано автомобіль марки «Renault Midlum 180», 2001 року випуску, бортовий-С, чорного кольору, № шасі (рами) НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3.

Відповідно до статей 60, 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Враховуючи, що спірний автомобіль марки «Renault Midlum 180» було придбано під час перебування ОСОБА_3 в шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що зазначений автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності і строк звернення до суду за захистом порушених прав ОСОБА_3 не пропустила.

Аргументи касаційної скарги що на придбання спірного автомобіля у листопаді 2009 року ОСОБА_4 взяв в борг грошові кошти, а тому він є його особистою приватною власністю, відхиляються колегією суддів, оскільки цей автомобіль придбано сторонами в період шлюбу і доказів того, що він не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 до суду першої інстанції не надано.

Разом з тим судове рішення апеляційного суду в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 27 вересня 2011 року до середини квітня 2013 року підлягає скасуванню з огляду на таке.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути, зокрема, на встановлення обсягу спільного майна, визнання права спільної сумісної власності на це майно та його поділ.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення районного суду без змін, не з'ясував мети для визначення юридичного характеру встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 27 вересня 2011 року до середини квітня 2013 року і які наслідки від цього залежать та не звернув уваги, що автомобіль, який є предметом поділу було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а про поділ іншого майна сторонами вимоги не заявлялись.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням наведеного судові рішення судів попередніх інстанцій у частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат