АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/564/18 Справа № 189/159/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Покровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання заповіту нікчемним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Покровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, в якому просила визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_4, та посвідчений 30.09.2005 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 2373, за яким вона заповіла належну їй житлову квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_6.

Позовні вимоги позивачем неодноразово уточнювались, та в останній редакції від 26.06.2017 року позивач просив визнати заповіт нікчемним, з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна баба позивача - ОСОБА_4.

Під час свого життя, а саме: 29.08.2003 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, яким призначила ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем і заповіла належну їй житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Заповіт було складено і оформлено приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_5

11.10.2006 р. позивач звернулась до Покровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, де дізналась, що існує ще один заповіт від ОСОБА_4, який був складений і оформлений 30.09.2005 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якого житлова квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, була заповідана сторонній людині ОСОБА_6

За період часу з 2007 р. по 2013 р. при розгляді цивільних справ в суді за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 до приватного нотаріуса ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 стало відомо, що існує дві редакції заповіту від 30.09.2005 р. зареєстровані в реєстрі за № 2373, якими ОСОБА_4 нібито заповіла вище вказану квартиру ОСОБА_6 На одному бланку заповіту в графі «ОСОБА_4, є особистий підпис і нерозбірливим почерком з виправленнями, написаний текст наступного змісту: «Прочитано в голос і підписано мною власно…», далі останнє слово написано нерозбірливо з відсутністю його змісту. На бланку другого екземпляру заповіту, в графі ОСОБА_4 є особистий підпис і нерозбірливим почерком написаний текст наступного змісту: «Прочитано в голос і переписано на мою…» далі останнє слово написано нерозбірливо з відсутністю його змісту. Ці два заповіти датовані однією датою від 30.09.2005 року, зареєстровані в реєстрі № 2373, різні за змістом, і є недійсними, оскільки: померла ОСОБА_4 на протязі свого життя, про що свідчить записи в амбулаторній карті за № 13237 починаючи з 1970 р. по 2003 рік, постійно хворіла на головний біль, постійно лікувалась в неврологічному відділенні з діагнозом - емоціональної лабільності, тобто розладами, що характеризується бурхливою реакцією на події, імпульсивністю та спонтанністю вчинків, відсутністю самоконтролю та обліку можливих наслідків, відсутністю адекватної оцінки своєї поведінки; діагнозом астенічного синдрому, тобто стан нервово-психічної слабкості, який супроводжується зниженням тонусу психічних процесів, нездатністю до тривалої розумової напрузі, емоційною слабкістю, порушенням пам'яті, пасивністю, апатичністю. Крім того хворіла на хронічний неврит слухових нервів, хронічний адгедивний середній отит справа, хронічний епітимпаніт, хронічний гнійний мезотимпаніт зліва, двухсторонній кохлеоневрит. Церебральний атеросклероз з явищами дисциркуляторної єнецефалопатии 2 ст., кардіосклероз атеросклеротичний з явищами серцевої недостатності. Отже, на час складання та оформлення заповіту від 30.09.2005 р. ОСОБА_4 внаслідок своїх хвороб була глухою, не читала, не писала, мала функціональні розлади психіки та не усвідомлювала значення своїх дій і не могла ними керувати. Також, на час складання заповіту від 30.09.2005 року ОСОБА_4 не мала паспорту громадянина України. Користувалась простроченим тимчасовим посвідченням - громадянина України, строк дії якого закінчився 01.05.2004 р., а отже приватний нотаріус ОСОБА_5 при оформлені заповіту порушила «Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України за № 20/5 від 03.03.2004 р., що дає підстави для визнання правочину нікчемним.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту складеного та оформленого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 30 вересня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 2373, яким ОСОБА_4 (ід. номер НОМЕР_1) ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіла належну їй житлову квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_3, громадянці ОСОБА_6 нікчемним - відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, просила його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /т.2, а.с. 123-129/.

В лютому 2018 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що рішення місцевого суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування з доводів апеляційної скарги не вбачається. Зазначив, що питання спроможності ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій під час складання заповіту 30.09.2005 року було з'ясовано та перевірено судами районного та апеляційного рівня під час розгляду цивільної справи №2-433/2/2012, під час розгляду яких порушеннь встановлено не було. Зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, який скасовує попередній заповіт повністю, або у тій частині в якій останній йому суперечить. Питання психічного розладу у свідомості спадкодавця також перевірялось під час проведення посмертної судово-псіхіатрічної експертизи, за результатами розгляду якої було зроблено висновок, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту 30.09.2005року не була хворою на будь-який психічний розлад та могла розуміти свої дії та керувати ними.(т.2,а.с.176-178). Дії нотаріуса ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту не були протиправними а повністю відповідали п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 03.-3.2004 року.

В порядку пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п.6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалось сторонами, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, у віці 74 років. (а.с. 17).

Позивач являється рідною онукою померлої ОСОБА_4, яка 29.08.2003 року на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, яким призначила ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем і заповіла належну їй житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

30.09.2005 року ОСОБА_4 склала новий заповіт на випадок своєї смерті, посвідчений приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якого житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, заповіла ОСОБА_8

Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2373. При цьому особа заповідача була встановлена за тимчасовим посвідченням громадянина України.

Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

За умовами ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині в якій останній йому суперечить

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом п. 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882 (в редакції від 29.08.2005 року ) при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення водія, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, та ін.).

У разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати правочин, заяву або інший документ, підписується інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Про спосіб установлення особи нотаріусом робиться відповідний запис у реєстрі нотаріальних дій.

Відповідно до п. 13 Порядку ведення та заповнення реєстрів у графі 4 зазначаються назва документа, за яким установлено особу громадянина, для якого вчиняється нотаріальна дія, чи його представника, серія, номер, дата його видачі, а також рік народження - на підтвердження дієздатності учасників при посвідченні угод і вчиненні інших нотаріальних дій, де перевірка цього факту є обов'язковою.

Відповідно до п.157 вищезазначеної інструкції передбачено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Виходячи з викладеного та враховуючи вище вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок місцевого суду, про те, що досліджений у судовому засіданні заповіт від 30 вересня 2005 року відповідає встановленій формі заповіту та вимогам ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 за № 20/5.

Посилання позивача, викладені ним і в апеляційній скарзі, про порушення нотаріусом порядку складення та посвідчення заповіту, як на підставу для визнання його нікчемним, обґрунтовано не прийнято судом 1 інстанції до уваги, з чим також погоджується і апеляційний суд, оскільки запис у заповіті зроблено ОСОБА_4 особистою, та з урахуванням особливості віку заповідача,73 роки.

Також, безпідставними є доводи позивача про те, що особа заповідача ОСОБА_4 була встановлена за недійсним тимчасовим посвідченням.

Зазначені позивачем обставини були ретельно перевірені під час розгляду справи № 2/189/59/13 за позовом ОСОБА_2 до Державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву Дніпропетровського обласного управління, треті особи: ОСОБА_6, ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про визнання заповіту від 30.09.2005 року недійсним, виключення запису зі спадкового реєстру.

Судовим рішенням по справі № 2/189/59/13 не встановлено фактів, які свідчили б про порушення порядку встановлення особи при посвідченні заповіту, натомість судом було допитано свідків, витребувано додаткові докази. Дане рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області № 2/189/59/13 від 16.07.2013 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.12.2013 року. (Том 2 а.с.16)

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 станом на 2005 рік, у графі 4 вказано, що особу ОСОБА_4 було установлено саме за тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_3, виданого Покровським РВ УМВС в Дніпропетровській області від 01 травня 2004 року, та підтверджено витребуваною копією цього реєстру № 2. Вказане посвідчення доповнювалось вкладишами, а тому твердження позивача та апелянта про те, що воно втратило силу колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, не знайшли свого підтвердження посилання позивача на порушення порядку встановлення особи під час вчинення оспорюваної нотаріальної дії. Позивачем таких доказів в підтвердження факту недійсності тимчасового посвідчення громадянина України суду не надано.

Не доведено позивачем і те, що на час складання та оформлення заповіту від 30.09.2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 порушено вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в частині необхідності залучення до посвідчення заповіту свідків, оскільки внаслідок своїх хвороб ОСОБА_4 була глухою, не читала та не писала, відтак.

Допитані в суді свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, фактично, вказані обставини не підтвердили, пояснили суду, що померла могла чути, погано бачила, але вільно пересувалась, самостійно вчиняла дрібні побутові правочини.

За умовами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно.

Таким чином, враховуючи загальноприйняту презумпцію правомірності правочину, під час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення заповіту 30.09.2005 року приватний нотаріус ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4) переконався у здатності ОСОБА_4 чути, бачити текст заповіту, у справжності її волі на укладання заповіту та спроможності розуміти його зміст. Зворотного позивачем суду не доведено.

Також, не знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_4 за життя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В матеріалах справи міститься акт № 34 від 12.10.2012 року амбулаторної (посмертної) судово - психіатричної експертизи на ОСОБА_4, який був складений в рамках цивільної справи № 2-433/2/2012, що розглядалась Покровським районним судом Дніпропетровської області.

Так, згідно вищевказаного акту № 34 від 12.10.2012 року на момент складання заповіту 30 вересня 2005 року ОСОБА_4 не була хворою на будь-який психічний розлад, за своїм психічним станом у той період часу могла розуміти свої дії та керувати ними (а.с. 189).

А тому, зазначені позивачем у позовній заяві відхилення у поведінці заповідача, як то заведення качок, забуття про ключі та неможливість самостійно сплачувати рахунки не свідчіть про безумовну неможливість на момент вчинення заповіту 30.09.2005 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Позивач не скористалась своїм правом на призначення посмертної судово - психіатричної експертизи, для підтвердження своїх доводів в цій справі.

Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За умовами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, визначених законом.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Враховуючи, що підстав вважати, вчинений 30 вересня 2005 року заповіт нікчемним, або визнання його недійсним в межах заявлених позовних вимог не має, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позову є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко