У Х В А Л А

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 236/22/16-ц

провадження № 61-111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Донецької області від 7 липня 2016 року у складі суддів: Мальованого Ю. М., Новосядлої В. М., Ротар Я. Б.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 29 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 437М-08, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 485 000 грн терміном до 28 липня 2013 року, а ОСОБА_4 зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за зобов'язанням ОСОБА_4 у солідарному порядку.

Уточнивши позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість, що утворилась станом на 4 листопада 2015 року у розмірі 1 806 354 грн 87 коп.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2011 року було встановлено, що заборгованість за кредитним договором, процентах та пені станом на 31 березня 2009 року була відшкодована. Крім того, з моменту набрання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 29 вересня 2009 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 7 липня 2016 року рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 437М-08 станом на 4 листопада 2015 року по тілу кредиту - 386 018 грн 72 коп., за непогашеними відсотками за користування кредитом - 738 075 грн 25 коп. та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 337 116 грн 65 коп. а всього 1 461 210 грн 62 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені позивачем судові витрати у розмірі 46 366 грн 28 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором, а сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, тому наявні підстави для стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 7 липня 2016 року та залишити в силі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено статтю 61 ЦПК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та залишено поза увагою, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2011 року було встановлено, що заборгованість за кредитним договором, процентах та пені станом на 31 березня 2009 року була відшкодована.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 401 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу № 236/22/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель