РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Єршової Л.С.

присяжні: Давтян С.Г., Левчук С.О.

секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.

за участю: заявника - ОСОБА_3, свідка - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в м. Одесі заяву ОСОБА_3, заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року заявниця ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в неї та ОСОБА_5 народилася дитина - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження. З ОСОБА_5 заявниця проживала в Автономній республіці Крим в одному місті - Севастополі, але за різними адресами, та ніколи не перебували у шлюбі і не проживали однією сім'єю. ОСОБА_5 не приймає участі у вихованні дитини та добровільно не надає систематичної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до виконавчого листа Гагарінського районного суду м. Севастополя від 12.02.2013 року, що виданий по справі № 2702/11334/12 про стягнення аліментів, судом вирішено стягувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05.12.2012 року до повноліття дитини.

До окупації заявниця проживала за адресою: Автономна АДРЕСА_1. ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_2. З 2013 року ОСОБА_3 проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком - військовослужбовцем Військово-Морських Сил України. З моменту окупації Автономної республіки Крим заявниця разом з цивільним чоловіком та дитиною ОСОБА_6 переїхали до м.Одеси та на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_6 На окупованій території залишилися проживати батьки заявниці - ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Батько дитини - ОСОБА_5 також залишився проживати на окупованій території, однак більше ніж два роки заявниця намагається розшукати його через батьків, але за останньою адресою місця проживання він відсутній, сусіди кажуть, що він ще в 2014 році зник і до цього часу ніяких відомостей про його місцезнаходження немає.

З'ясувати місце перебування ОСОБА_5 наразі неможливо, що і стало приводом звернення до суду. Визнання його безвісно відсутнім необхідно заявниці для періодичного відвідування її батьків, які проживають на окупованій території України, а саме: в Автономній республіці Крим, тобто для виїзду з дитиною за межі України без дозволу батька дитини.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги.

Представник заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявниці ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, народилася дитина - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м.Севастополя 24 травня 2004 року, актовий запис № 208.(а.с.5)

Відповідно до виконавчого листа Гагарінського районного суду м. Севастополя від 12.02.2013 року, що виданий по справі № 2702/11334/12 про стягнення аліментів, судом вирішено стягувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05.12.2012 року до повноліття дитини.(а.с.17) У виконавчому листі зазначено адресу боржника ОСОБА_5: АДРЕСА_3.(а.с.17а) Однак, згідно з поясненнями заявниці, ОСОБА_5 не приймає участі у вихованні дитини та добровільно не надає систематичної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини.

До окупації заявниця з донькою проживали за адресою: Автономна АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_4, виданого Гагарінським РВ УМВС України в місті Севастополі 19 грудня 2000 року.(а.с.6а)

З моменту окупації Автономної республіки Крим заявниця разом з цивільним чоловіком та дитиною ОСОБА_6 переїхали до м.Одеси і на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_6, та є особами, які переміщені з тимчасово окупованої території України, що підтверджується довідками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 03.02.2017 року. (а.с.8-9)

Батьки заявниці - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5, виданим Відділом РАЦС Гагарінського райвиконкому м. Севастополя 17 вересня 1984 року (а.с.7), залишилися проживати на окупованій території за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому заявниця не має можливості з донькою відвідати своїх батьків на окупованій території, оскільки не має згоди на це батька неповнолітньої дитини, а таку згоду не може отримати у зв'язку з відсутністю відомостей про його місцезнаходження.

Батько дитини - ОСОБА_5 також залишився проживати на окупованій території, однак більше ніж два роки заявниця намагається розшукати його через батьків, але за останньою адресою місця проживання, а саме: Автономна республіка Крим, м. Севастополь, вул. Ген. Острякова, буд. 154, кв.60, він відсутній, сусіди кажуть, що він ще в 2014 році зник і до цього часу ніяких відомостей про його місцезнаходження немає.

Зазначена інформація підтверджена свідком ОСОБА_4, який зазначив, що заявниця дійсно більше двох років намагається знайти батька своєї дитини, щоб отримати згоду на вивезення її за межі України з метою відвідування своїх батьків, що спричиняє їй та її батькам величезні моральні страждання. Однак на сьогоднішній день ніякої інформації щодо місця проживання ОСОБА_5 за останньою адресою: Автономна АДРЕСА_5, немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дійсно з'ясувати місце знаходження ОСОБА_5 наразі є неможливим.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про визнання особи безвісно відсутньою, суд вважає за доцільне наголосити на тому, що цивільно-правові інститути, насамперед, спрямовані на захист прав інших осіб, що перебувають у правових відносинах з особою, місцезнаходження якої невідоме. В даному випадку, захисту підлягають права заявниці як матері неповнолітньої доньки вище зазначеної особи на отримання дозволу на виїзд за межі України без згоди батька ОСОБА_5, що, з огляду на фактичні обставини даної справи, без визнання особи безвісно відсутньою не виявляється можливим.

Рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою спричиняє певні правові наслідки, проте, не позначається на правоздатності та дієздатності особи. Особа, яка жива, не перестає бути суб'єктом права. Відповідно до ст. 45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася чи якщо одержано відомості про місце її перебування, то суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї чи іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання її безвісно відсутньою.

Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, за результатами дослідження наявних у справі документальних доказів, допиту свідка, суд вважає факт відсутності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем реєстрації та фактичного проживання понад один рік встановленим, у зв'язку з чим вбачає наявність правових підстав для задоволення заяви шляхом визнання особи безвісно відсутньою.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 265, 268, 305-308 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи безвісно відсутньою, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання відома адреса: АДРЕСА_2, безвісно відсутнім.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи без повідомлення сторін, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12 березня 2018 року.

Суддя: Л.С. Єршова

Присяжні: С.Г. Давтян

С.О. Левчук

01.03.18