Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 700/365/16-ц

провадження № 61-6597св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року у складі судді Пічкур С. Д. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Новікова О. М., Качана О. В.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року справу № 700/365/16-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 700/365/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто»), у якому просив захистити права споживача, визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути кошти.

Позовна заява мотивована тим, що 27 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу № 003124 із двома додатками до договору та додатковий договір, предметом якого було придбання з подальшим переданням у власність трактора «Беларус-892» вартістю 500 тис. грн. Вважає, що зміст основного тексту договору фінансового лізингу та додатків 1 та 2 не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «ЛК «Ваш Авто». Також вказує на істотну несправедливість умов договору, що є порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на відсутність у відповідача права надавати послуги з фінансового лізингу через відсутність відповідних ліцензій, що є нечесною підприємницькою діяльністю та порушенням статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 27 січня 2016 року та стягнути на свою користь грошові кошти в сумі 50 тис. грн.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 27 січня 2016 року, укладений між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_3 Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 50 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу, зокрема пункт 1.4, свідчить про несправедливість його умов з урахуванням положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки виконання зобов'язання забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. Та обставина, що вказаний договір фінансового лізингу транспортного засобу не було нотаріально посвідчено та що відповідач не мав ліцензії для здійснення фінансової послуги, якою є фінансовий лізинг, суд також вважав підставами для визнання договору недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

У вересні 2016 року ТОВ «ЛК «Ваш Авто» подало касаційну скаргу, у якій просило рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний договір укладено відповідно до положень цивільного законодавства та спеціального законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та уповноваженою особою відповідача. Щодо вибору продавця предмета лізингу і зазначення його в умовах договору, то дійсно умовами договора не передбачено, у кого саме має бути здійснено придбання предмета лізингу. Однак у договорі непрямого лізингу, яким є оскаржуваний договір, найменування продавця товару не є істотною умовою. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, установлених параграфом 6 «Лізинг» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України та спеціальним законом, які не встановлюють вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів оренди або лізингу. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, юридична особа має право надавати послуги з фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Національним комітетом фінансових послуг. Саме така довідка видана відповідачу 11 червня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та її копія долучена до матеріалів справи.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 8 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року без змін, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

1 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Судами встановлено, що 27 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 003124 з додатками та додатковий договір до договору фінансового лізингу, відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу у власність - транспортний засіб «Беларус 892» вартістю 18 518,52 дол. США та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та умовах, передбачених договором.

Пунктом 8.2 договору визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 18 518,52 дол. США з урахуванням ПДВ. На дату укладення договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 500 тис. грн.

В додатку 1 до договору зазначено суми, які повинен сплатити позивач, зокрема: авансовий платіж 50 %, що становить 9 259,26 дол. США, адміністративний платіж 10 % - 1 851,85 дол. США, комісія за передання 3 % - 555,56 дол. США.

За умовами договору адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, розмір платежу відображається в додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, зокрема 10 %.

На виконання договору позивач сплатив 27 січня 2016 року на банківський рахунок відповідача адміністративний платіж у розмірі 50 тис. грн.

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосував норми матеріального права й обґрунтовано дійшов висновку про те, що в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо) та його ціна, у договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які регламентовані Законом України «Про фінансовий лізинг» та нормами ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передання предмета лізингу та передання цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Судами правильно встановлено, що спірний договір містить несправедливі умови, і доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують з огляду на таке.

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору 18 518,52 дол. США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору становила 500 тис. грн.

Відповідно до пунктів 8.3, 8.5 договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіка сплати лізингових платежів.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Крім того, статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Тобто адміністративний платіж не належить до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 зазначеного Закону не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 15 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 8 червня 2016 року у справі № 6-330цс16 та від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Господарською діяльністю в розумінні вказаного Закону є будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Встановлено, що інформація про ТОВ «ЛК «Ваш Авто» до Державного реєстру фінансових установ, який веде Національний комітет фінансових послуг, не вносилася. Статусу фінансової установи воно не набувало та інші дозволи на надання фінансових послуг у Національному комітету фінансових послуг не отримувало. Разом з тим ТОВ «ЛК «Ваш Авто» внесено до реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансової послуги, та отримало довідку серії ФЛ № 551 від 11 червня 2015 року про взяття на облік юридичної особи з правом надання послуг з фінансового лізингу.

За таких обставин висновки суду першої інстанції та апеляційної інстанції про відсутність у відповідача необхідного обсягу дієздатності не ґрунтуються на встановлених обставинах, проте не впливають на правильність прийнятих рішень.

Оскільки встановлено, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови і нотаріально не посвідчений, правильним є висновок суду першої та апеляційної інстанцій про його недійсність.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та залишення без змін рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

постановив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат