Справа № 127/2332/18
Провадження № 2/127/408/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позов мотивовано тим, що 08.08.2010 року сторони зареєстрували шлюб ,від якого мають сина ОСОБА_3, 01.09.2015р.н. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, відповідач не виконує свої обовязки по утриманню дитини. Враховуючи теперішній рівень цін на продукти та дитячий одяг, взуття, медикаменти, стан здоровя дитини, вважає за необхідне просити стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1 /3 частини від усіх видів його заробітку. Крім того, зазначила, що на даний час позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за сином тому не має змоги працевлаштуватися та отримувати дохід, тому просить стягнути з відповідача на утримання позивача аліменти в розмірі 1 /4 частини від його заробітку.

21.02.2018року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.03.2018року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні усно зменшила розмір позовних вимог, згідно яких просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1/ 4 частини та на її утримання в розмірі 1/ 10 частини від усіх його доходів. Однак, враховуючи норми ст. 49 ЦПК України, суд прийняти зменшення позовних вимог не може, оскільки позивач заявила їх під час судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на даний час сторони перебуваю в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2010року (а.с.4).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, 01.09.2015р.н. (а.с.13).

Згідно довідки МКП «ЖЕК №15» від 15.01.2018року №2395 ОСОБА_4, 20.15р.н. зареєстрований та проживає з ОСОБА_4 О,В, за адресою: вул. Станіславського, 24/39в м. Вінниці (а.с.5).

Відповідно до довідки КЗ «ОСОБА_5 ступенів №4 ім ОСОБА_6» від 15.01.2018року №7 ОСОБА_1 з 04.11.2015р. по 01.09.2018р. знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3- років (а.с.14).

Згідно довідки про доходи ПАТ Укрзалізниця РФ ПЗЗ Виробничий підрозділ Вінницька дистанція колії від 14.03.2018р. №46 ОСОБА_1 Р,М. працює в ПАТ Укрзалізниця РФ ПЗЗ Виробничий підрозділ Вінницька дистанція колії оператором дефектоскопного візка за період з вересня 2017р. по лютий 2018р. отримав заробітну плату в розмірі 5330,30грн. (а.с.39).

Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на положення ст.ст. 141,180-182 СК України, зокрема про солідарний обовязок батьків на утримання неповнолітньої дитини та те, що відповідач інших утриманців не має, добровільно не надає матеріальної допомоги дитині, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2018року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 84 ч. 2 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини аліментів до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно частини 4 статті 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає також необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.02.2018року та до досягнення дитиною ОСОБА_4, 01.09.2015р.н., трирічного віку, тобто до 01.09.2018року.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 1409,60 гривень.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 180-182, 191 СК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 28.05.1988р.н. ( Вінницька дистанція колій ПЧ-8, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, 01.09.2015р.н., в розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2018року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, 28.05.1988р.н. ( Вінницька дистанція колій ПЧ-8, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.02.2018року та до досягнення дитиною ОСОБА_4, 01.09.2015р.н., трирічного віку, тобто до 01.09.2018року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, 28.05.1988р.н. ( Вінницька дистанція колій ПЧ-8, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 21.03.2018року.

ОСОБА_1, 21000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2.

ОСОБА_2, 30207, с. Гулівці, Калинівського району Вінницька область, ІПН НОМЕР_1.

Суддя: