Справа № 2-709/10
Номер провадження 6/404/19/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючо судді Панфілової А.В.

при секретарі Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому подання державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернулась до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-709/10 за позовом ПАТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обгрунтування подання зазначено, що на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби міста Кропивницький на виконанні знаходився виконавчий лист № 2-709/10 від 20.07.2010 року Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк» в особі якого діє філія - Кіровоградське обласне управління заборгованість в сумі 214465,44 грн. та судові витрати в розмірі 1820,00 грн..

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 11.03.2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» та разом з оригіналом виконавчого листа направлено стягувачу простою кореспонденцією. Станом на 01.01.2018 року виконавчий лист до відділу не надходив, оскільки втрачено при пересилці, а тому просить видати дублікат виконавчого листа.

В судовому засіданні представник відділу державної виконавчої служби , оскільки державний виконавець Зубік В.В. звільнилася, підтримав дане подання.

Представник стягувача ПАТ «Державний ощадний банк» просить задовольнити дане подання, зазначивши, що раніше ухвалою суду було вирішено питання і задоволено дане подання , видано дублікат виконавчого листа, який певний час знаходися на виконанні у відділі. Ухвала про видачу дубліката виконавчого листа була скасована. Вважає, що є всі підстави для задоволення подання .

Судом встановлено, що на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби міста Кропивницького знаходився виконавчий лист № 2-709/10 від 20.07.2010 року Кіровського районного суду м. Кіровограда про солідарне стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк» в особі якого діє філія - Кіровоградське обласне управління заборгованість в сумі 214465,44 грн. та судові витрати в розмірі 1820, 00грн.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 11.03.2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 2 ст. 47 ЗК « Про виконавче провадження» та разом з оригіналом виконавчого листа направлено стягувачу, як стверджується простою кореспонденцією. Станом на 26.02.2015 року виконавчий лист до відділу не надходив, оскільки втрачено при пересилці , зазначене міститься в поданні державного виконавця ( а.с. 81 т.1).

Відповідно до вимог п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції закону від 15.12.2017 року), у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні подання, оскільки відповідно до частини першої статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка "Дублікат".

Дублікат видається судом, який ухвалив рішення, після розгляду заяви про видачу дубліката в судовому засіданні. Заява про видачу дубліката подається стягувачем, якщо втрачено оригінал стягувачем. Якщо оригінал виконавчого документа втрачено державним виконавцем, то з поданням до суду звертається державний виконавець.

При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.

За даних обставин суд мав дійти висновку щодо доведеності факту втрати оригіналу виконавчого документу та наявність підстав для задоволення заяви державного виконавця , оскільки суду жодного доказу того , що виконавчий документ був втрачений не надано.

При винесенні судового рішення, суд вирішує питання чи мали місце обставини , якими обґрунтовувались вимоги і заперечення , та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи.

Вимоги процесуального закону чинного на час подачі до суду подання державного виконавця так і на час його розгляду , стосуються не тільки судових рішень , постановлених по суті вирішених спорів, а й будь-якого рішення, в т.ч. і ухвали суду за результатами розгляду заяви про видачу дублікату виконавчого документа.

Проте , суду надано лише подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа. На вимогу суду надати документи чи будь-яке підтвердження реєстрації про віправку кореспонденції , копій документів на підтвердження направлення указаного виконавчого листа та відповідної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.03.2011 року на адресу будь-кого з учасників виконавчого провадження суду не надано.

На підставі лише подання державного виконавця за наявності заперечень з боку представника ОСОБА_3 щодо задоволення подання , за відсутності доказів та враховуючи позицію , висловлену Верховним Судом в постанові від 08.02.18 року відсутні підстави для задоволення подання.

Крім того, суд вважає позицію стягувача , щодо неможливості банком отримання інформації з 2011року до 2015 року відносно даного виконавчого провадження безпідставною та необґрунтованою , оскільки стягувач зобов»язаний цікавитись ходом виконавчого провадження, в своїх інтересах з»ясовувати відповідність виконавчих дій чинному законодавству, звідки і наявність права на оскарження як відповідно до ст.383 ЦПК України , чинної на час проведення виконавчих дій так і права на звернення до суду зі скаргою на рішення , дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення.

При цьому «Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров'я, оскільки вони пов'язані з форс-мажорними обставинами…. Таким чином, неодноразова неявка позивача, яким було ініційовано судовий спір, без поважних причин у судове засідання цілком об'єктивно була розцінена судами як зловживання сторони своїми процесуальними правами, що є неприпустимим.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні подання державного виконавця, оскільки жодних доказів , щодо неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця щодо втрати виконавчого листа суду не надано, дії чи бездіяльність державного виконавця стягувачем з 2011 року по 2015 рік не оскаржувались, фактично стягувач , зловживаючи своїми правами , належним чином не цікався виконавчим провадженням , не використав надані законодавцем способи захисту своїх порушених прав.

Оскільки стадія виконання судового рішення є частиною судового захисту в розумінні Європейського суду з прав людини, який в рішенні від 07.07.89 р. у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, суд прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні даного подання.

Керуючись ст. 433, п. 17.4 Розділу ХІІ перехідних положень ЦПК України ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа відмовити .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з для проголошення ухвали.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда А. В. Панфілова