Справа № 431/3650/17
Провадження № 22ц/782/948/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Назарової М.В., Орлова І.В.

за участю секретаря судового засідання - Подрябінкіна Я.Г.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сєвєродонецьк Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Старобільського районного суду Луганської області (суддя Озеров В.О.)

від 28 листопада 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

третя особа - Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області,

про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини

встановив

16 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав наступне. З відповідачкою ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2015 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Старобільського районного суду від 25 жовтня 2016 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю. Після розлучення стали виникати непорозуміння з приводу участі позивача у вихованні дитини та зустрічей з дитиною. Відповідачка перешкоджає його спілкуванню з дитиною, не надає згоди на те, щоб він брав дитину до себе додому за з ночівлею. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити наступний порядок та спосіб спілкування з сином: кожної суботи з 12.00 години до 16.00 години неділі без присутності матері дитини ОСОБА_1 за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_2.

Відповідачка позов визнала частково. Не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, але у зв'язку з тим, що дитина маленька, хворіє на алергію, вважає, що позивач може спілкуватися з дитиною у вільній обстановці, без ночівлі у нього вдома.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_3 спосіб участі у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення можливості систематичних побачень з дитиною кожної суботи з 10.00 години до 16.00 години, за адресою проживання матері ОСОБА_1: АДРЕСА_1.

На вказане рішенням позивачем подана апеляційна скарга, в якій позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В судове засідання позивач та його представник, а також представник третьої особи не з'явились. Про час та місце розгляду справи належним чином завчасно повідомлені.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, розгляд апеляційної скарги здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, який діє з 15 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1, 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Старобільського районного суду від 25 жовтня 2016 року шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю, яка проживає в м.Старобільск Луганської області. Батько дитини проживає в АДРЕСА_3.

Позивач наполягає на участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею виключно за місцем свого проживання. Відповідачка не заперечує проти спілкування батька з дитиною, але виключно за місцем свого проживання.

Отже, між батьками дитини виник спір з приводу участі позивача у вихованні дитини, який вирішуються судом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував вік дитини, постійну потребу в турботі матері, стан здоров'я дитини, а також виходив з того, що позивач не надав суду доказів того, що ним за місцем свого проживання створені умови для проживання дитини. У зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що інтересам дитини відповідатиме спілкування з батьком за місцем проживання матері дитини.

Апеляційний суд лише частково погоджується з висновком суду, оскільки, посилаючись на неподання позивачем доказів, суд порушив норми сімейного права та розглянув справу без висновку органу опіки та піклування, в обов'язок якого входить обстеження умов проживання батьків.

Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Такий висновок під час розгляду справи судом першої інстанції органом опіки та піклування не надавався.

Порушення судом першої інстанції вищезазначених норм матеріального права призвело до неповноти з'ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, яка була усунута під час апеляційного розгляду справи.

За дорученням апеляційного суду Органом опіки та піклування Старобільської районної державної адміністрації Луганської області був наданий висновок, відповідно до якого орган опіки вважає за доцільне визначити спосіб спілкування дитини з батьком кожного тижня в неділю з 9 години до 16 години за місцем проживання батька дитини без присутності матері.

До висновку додані письмові докази, які досліджені апеляційним судом:

довідка Старобільського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області про відсутність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини;

побутова характеристика ОСОБА_3, з якої вбачається, що позивач проживає разом з батьками та бабусею, батько позивача є інвалідом другої групи загального захворювання;

службова характеристика ОСОБА_3, відповідно до якої позивач позитивно характеризується за місцем роботи, працює на посаді економіста у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6;

довідка про заробітну плату позивача, яка виплачується йому щомісячно у розмірі мінімальної заробітної плати (3 200 грн.) та з якої вираховуються аліменти на утримання дитини;

акт обстеження умов проживання позивача, з якого вбачається, що позивач проживає в сільській місцевості в приватному будинку. В будинку проживають батьки позивача, а окремо у флігелі бабуся позивача. Будинок має три жилі кімнати, одна з яких виділена для проживання дитини. Санітарно-гігієнічні умови в будинку задовільні. Взаємовідносини між членами родини доброзичливі.

Позивачем суду надані фото кімнати, яка виділена в будинку для дитини, в якій є окреме ліжко та набір іграшок для хлопчика.

Відповідачкою надана медична документація, з якої вбачається, що дитина сторін має захворювання (страждає на алергію), внаслідок чого потребує домашнього догляду, окремого режиму.

Всі ці докази в своїй сукупності приводять суд до висновку про те, що спілкування батька з дитиною за місцем проживання матері дитини відповідає інтересам дитини. Свій висновок апеляційний суд обґрунтовує наступним.

Відповідно норм Сімейного кодексу України (ст.ст.141, 153, 157, 159) та міжнародних норми про права дитини (ст.3 Конвенції про права дитини) що позивач має рівні права з відповідачкою на безперешкодне спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

Разом з тим, частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, а також частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини 2 статті 159 Сімейного кодексу України, в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 6 статті 19 Сімейного кодексу України надає суду право не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони розірвали шлюб, коли їх дитині було два роки. З цього часу батько проживає окремо від дитини та не має з дитиною постійного контакту, який ще треба налагодити, а для цього необхідний час та терпіння обох батьків. З бабусею та дідусем по лінії батька дитина також тривалий час не має контактів. Дитина сторін, яка ще не досягла віку чотирьох років, постійно проживає з матір'ю, звикла до неї. Короткочасні (раз на тиждень) побачення дитини з батьком, бабусею та дідусем у відсутність матері в незвичній для дитині обстановці може спричинити негативний вплив на психоемоційний стан малолітньої дитини. Крім того, батько проживає віддалено від дитини, в іншому населеному пункті. Щотижневі поїздки на тривалу відстань від матері в інший населений пункт, враховуючи відсутність близького контакту з батьком, можуть негативно вплинути не тільки на психоемоційний стан малолітньої дитини, але і на стан її здоров'я.

Зазначені обставини переконливо свідчать про те, що визначений судом спосіб участі позивачка у спілкуванні з дитиною відповідає інтересам дитини, а тому відсутні підстави для зміни рішення суду першої інстанції.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд окремо зауважує, що визначений порядок спілкування та способу участі у вихованні малолітньої дитини можуть бути змінені судом за наявності підстав для цього.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 388, 390, 391 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 27 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді