Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 235/2722/16-ц

провадження № 61-4971св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2016 року у складі головуючого судді Данилів С.В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді - Канурної О. Д., суддів: Постолової В. Г., Санікової О. С.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року справу № 235/2722/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 235/2722/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» (далі - ТОВ «АЛЛО») про захист прав споживача та стягнення неустойки.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2014 року у магазині «АЛЛО» позивач придбала флеш-накопичувач вартістю 89 грн 10 коп. При користуванні вона виявила недоліки, а тому 17 жовтня 2014 року звернулася до продавця з вимогою про гарантійний ремонт, проте їй було відмовлено.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року її позовні вимоги задоволено частково, зобов'язано ТОВ «АЛЛО» прийняти на гарантійний ремонт вказаний флеш-накопичувач.

05 лютого 2016 року позивач направила на адресу відповідача заяву з вимогою про добровільне виконання рішення суду. Крім цього, вона просила сплатити неустойку за прострочення гарантійного ремонту за період, що минув з моменту звернення з позовною заявою, з 23 травня 2015 року по 05 лютого 2016 року.

У квітні 2016 року вона отримала відповідь, в якій їй було запропоновано здійснити обмін товару та відмовлено у виплаті неустойки.

12 квітня 2016 року позивач отримала новий флеш-накопичувач.

З огляду на викладене ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на свою користь 582 грн 02 коп., у тому числі 283 грн 02 коп. неустойки за прострочення строку ремонту флеш-накопичувача за період з 24 травня 2015 року по 06 квітня 2016 року, стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 грн 00 коп.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між позивачем та відповідачем відбулася заміна товару на аналогічний з числа наявних у продавця (виробника), ремонту комплектуючого виробу або окремої складової частини не відбувалось, а отже, підстав для виплати неустойки відповідно до статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» немає, оскільки пеня виплачується за кожний день затримки в усуненні недоліків, а недоліки не усувалися.

Позивач при звернені до суду не надала доказів того, що товар мав дефект, не відповідав рівню безпеки, на яку споживач має право розраховувати, не підтвердила наявність завданої їй шкоди, та не надала жодного доказу, що після користування флеш-накопичувачем вона мала розлад здоров'я та, що стан її здоров'я погіршився, а тому підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

У липні 2016 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не виконано законну вимогу щодо гарантійного ремонту, тому з 15 дня після подання заяви про гарантійний ремонт повинна нараховуватися неустойка за кожен день прострочення виконання вимоги і наявність судового рішення не позбавляє права позивача на стягнення неустойки.

Судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 03 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 до ТОВ «АЛЛО» про захист прав споживачів задоволено частково. Зобов'язано ТОВ «АЛЛО» прийняти на гарантійний ремонт флеш-накопичувач «Silicon Power», придбаний 08 серпня 2014 року (фіскальний чек № 11455) ОСОБА_3, стягнуто з ТОВ «АЛЛО» на користь ОСОБА_3 181, 56 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказане рішення суду відповідач не оскаржував.

Листом ТОВ «АЛЛО» № від 01 березня 2016 року 11/1Г, на вимогу ОСОБА_3 щодо виконання рішення суду у добровільному порядку, позивачу було запропоновано обміняти її товар на аналогічний, у зв'язку з тим, що наданий нею флеш-накопичувач повністю розламаний та деякі із деталей мають відламані частини, а також повідомлено, що ними перераховано пеню у сумі 181, 56 грн у строки з моменту передачі ОСОБА_3 товару.

12 квітня 2016 року позивач погодилася на пропозицію відповідача про здійснення заміни товару та здійснила обмін флеш-накопичувача із недоліками на новий аналогічний флеш-накопичувач, з числа наявних у продавця.

Пунктом 9 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. При усуненні недоліків шляхом заміни комплектуючого виробу або складової частини товару, на які встановлено гарантійні строки, гарантійний строк на новий комплектуючий виріб і складову частину обчислюється починаючи від дня видачі споживачеві товару після ремонту.

Пунктом 26 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, передбачено, що гарантійний ремонт полягає у виконанні робіт, пов'язаних з усуненням недоліків товару для забезпечення використання його за призначенням протягом гарантійного терміну експлуатації. Усунення недоліків здійснюється шляхом заміни чи ремонту комплектуючого виробу або окремої складової частини, а також виконання регулювальних робіт відповідно до вимог нормативних документів.

У зв'язку з наведеним колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що мала місце заміна товару на аналогічний з числа наявних у продавця (виробника), жодного ремонту комплектуючого виробу або окремої складової частини не відбувалось, тому підстави для виплати неустойки, відповідно до статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Відповідно пункту 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Статтями 5, 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», передбачено, що продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема, пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію. Потерпілий повинен довести наявність шкоди, наявність дефекту в продукції, наявність причино-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки доказів того, що товар мав дефект та не відповідав рівню безпеки на яку споживач мав право розраховувати суду надано не було.

Аргументи касаційної скарги про те, що підстави для звільнення відповідача від виконання обов'язку з гарантійного ремонту товару відсутні висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки позивач погодилася з пропозицією відповідача і отримала новий аналогічний флеш-накопичувач, з числа наявних у продавця 12 квітня 2016 року.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило