Справа № 355/203/15-ц Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/1009/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 13.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 на ухвалу Баришівського районного суду Київського області від 28 грудня 2017 року за заявою головного державного виконавця Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 про розяснення судового рішення, що підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні часткою у житловому будинку, -

В С Т А Н О В И В:

До Баришівського районного суду Київської області з заявою 15 червня 2017 року звернулась головний державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 про розяснення резолютивної частини рішення Баришівського районного суду Київської області від 02.12.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вселення та зобов,язання не чинити перешкод у користуванні часткою в житловому будинку, що підлягає виконанню.

В заяві державний виконавець посилалась на ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» із змісту якої вбачається, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутись до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ із заявою про розяснення відповідного рішення чи його змісту.

Заяву державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 обгрунтувала тим, що 06.04.2017 року робота по вселенню ОСОБА_6 в житловий будинок за адресою: вул. Набережна, 41, смт. Баришівка, Київської області, відповідно до виконавчого листа була проведена і 04.08.2017 року виконавче провадження завершене. Інший виконавчий лист про зобовязання ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні часткою в житловому будинку, знаходиться у провадженні. Державному виконавцю є не зрозумілим, в чому саме ОСОБА_7 чинить перешкоди ОСОБА_6 в користуванні будинком.

Ухвалою Баришівського районного суду Київського області від 28 грудня 2017 року заяву головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 про розяснення резолютивної частини рішення (справа №355/203/15ц, провадження №2/355/22/16) Баришівського районного суду Київської області від 02.12.2016 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні часткою в житловому будинку, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, заявниця головний державний виконавець Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права при її постановленні. При цьому, розяснити в чому саме полягає «не чинити перешкод ОСОБА_6 в користуванні житловим будинком».

Ухвалою суду від 15 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 26 лютого 2018 року. 26 лютого 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшли відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_6 та відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_7

У відзиві ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу головного державного виконавця Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу від 28 грудня 2017 року без змін з посиланнями на ст. 177 Житлового кодексу Української РСР, ст.1.2, ст. 4.8.1 розділу 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, п. 2 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу головного державного виконавця Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 задовольнити.

Колегія суддів, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами, у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-1V від 18 березня 2004 року), подання заяви про розяснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02.12.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вселення та зобов»язання не чинити перешкод у користуванні часткою в житловому будинку позов було задоволено.

Вселено ОСОБА_6 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Набережна, буд. 41 в селищі Баришівка, Київської області.

Зобов»язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні житловим будинком.

Вирішено питання щодо судових витрат.

01.02.2017 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області була розглянута апеляційна скарга ОСОБА_7, ухвалою якої рішення Баришівського районного суду Київської області від 02.12.2016 року залишено без змін.

25.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розглянула касаційну скаргу ОСОБА_7, і рішення Баришівського районного суду Київської області від 02.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01.02.2017 року було залишено без змін.

01.03.2017р державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів, а саме:

- № 2/355/22/16 виданого 22.02.2017р Баришівським райсудом про вселення ОСОБА_6 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Набережна буд.41 в селищі Баришівка Київської області та зобов»язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів. АСВП №53504639

- № 2/355/22/16 виданого 22.02.2017р Баришівським райсудом про зобов»язати ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні житловим будинком за адресою : вул. Набережна,41 в селищі Баришівка Київської області та зобов»язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів. АСВП №53504852.

При перевірці виконання рішення суду 06.04.2017р було встановлено, шо стягувачка ОСОБА_6 вселилася в будинок №41 по вул. Набережна в смт. Баришівка та боржник ОСОБА_7 не чинить перешкоди у користуванні житловим будинком №41 по вул. Набережна в смт Баришівка, про що державним виконавцем був складений відповідний акт.

Тобто, фактично рішення суду було виконано в повному обсязі, що підтверджується актом від 06.04.2017 року, який відповідно підписаний, як боржником так і стягувачем.

Незважаючи на це, 15 червня 2017 року головний державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області звернулася с заявою про розяснення резолютивної частини рішення Баришівського районного суду Київської області, а саме: є незрозумілим в чому саме полягає «не чинити перешкод ОСОБА_6 в користуванні житловим будинком».

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що суд при ухваленні рішення не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог та розяснити державному виконавцю, якісь інші обставин чи вимоги, які судом не вирішувались в процесі розгляду справи по суті. При цьому, суд вказав, що у відповідності до ч. 2 ст. 271 ЦПК України рішення суду є повністю зрозумілим, у ньому викладені всі обставини і резолютивна частина даткового розяснення не потребує, оскільки судом рішення приймалось виключно в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ЦПК України подання заяви про розяснення судового рішення допускається, якщо судове рішення, ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

У роз'ясненнях, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", вказано, що відповідно до ст. 221 ЦПК (в ред. 2004 року) роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

В п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вказано, що суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини, на які посилається державний виконавець у своїй апеляційній скарзі, а саме: щодо звернень стягувача зі скаргами на відсутність електропостачання, водопостачання, водовідведення та іншого, є тими обставинами, які не були предметом розгляду справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду від 02.12.2016 року (підтверджено представником позивача), а виникли вже після виконання рішення 06.04.2017 року. Тобто, щодо цих обставин, судом рішення не приймалося, а отже, вони не можуть бути предметом виконання, оскільки не існували на час ухвалення рішення і щодо них рішення судом не приймалося, тому виходять за межі позовних вимог та межі повноважень державного виконавця, які визначені рішенням, що підлягало примусовому виконанню.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обгрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні заяви про роз»яснення судового рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Баришівського районного суду Київського області від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_2