Справа № 569/2835/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018 м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Рівне

справу № 569/2835/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, стягнення неустойки та інфляційних втрат по сплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, стягнення неустойки та інфляційних втрат по сплаті аліментів, у якому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Рівненського міського суду від 15 листопада 2010 року у справі № 2-13673/10 з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 450 грн щомісячно та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 4201 грн, починаючи з 20 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам за період з жовтня 2010 року по лютий 2017 року у сумі 33356,70 грн та індексацію заборгованості за цей період у сумі 10389,15 грн, а всього 43745,85 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 подали суду письмові клопотання про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 подала суду письмову заяву, в якій позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнала частково і не заперечує проти стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у мінімальному розмірі, встановленому чинним законодавством. Посилаючись на ту обставину, що ОСОБА_2 відбуває покарання у Республіці Польща та не має можливості вчасно сплачувати аліменти, просить суд не нараховувати пеню та індексацію на заборгованість, що виникла. Розгляд справи просить суд провести у її відсутність.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони з 23 квітня 1999 року до 15 листопада 2010 року перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2010 року у справі № 2-13673/10 шлюб між сторонами був розірваний. Цим же рішенням суду з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 450 грн щомісячно.

Відповідно до вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тобто на рівні мінімального, встановленого чинним законодавством України.

При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду жодних доказів, на підставі яких суд міг би встановити обставини, визначені частиною першою статті 182 СК України, і які могли би бути враховані при визначенні аліментів у іншому розмірі.

Натомість, як слідує з наданих представником відповідача документів, відповідач ОСОБА_2 був затриманий на території Польщі і на теперішній час перебуває у пенітенціарному закладі, де з 09 грудня 2016 року по 02 жовтня 2018 року відбуває покарання. З наданих представником відповідача документів також слідує, що відповідач, крім сина ОСОБА_6, має ще й малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, який є дитиною-інвалідом.

Судом також встановлено, що відповідачем рішення суду від 15 листопада 2010 року про стягнення аліментів у розмірі 450 грн належним чином не виконується. Відповідач на утримання дитини аліменти не сплачував, внаслідок чого за період з жовтня 2010 року по грудень 2016 року виникла заборгованість відповідача за аліментами в розмірі 33329,03 грн.

Зазначений розмір заборгованості за аліментами обчислений державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Штогрін О.В. (розрахунок від 17 січня 2017 року) у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України, а тому приймається судом до уваги.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за аліментами в розмірі 33356,70 грн суд вважає безпідставними.

Вказана заборгованість за аліментами підлягає стягненню по виданому 01 грудня 2010 року виконавчому листу № 2-13673 відповідно до вимог та положень Закону України «Про виконавче провадження». Підстави для повторного стягнення цієї заборгованості, про що фактично просить позивач, чинним законодавством не передбачені.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення індексації заборгованості по аліментах за період з жовтня 2010 року по лютий 2017 року, то і вказану вимогу суд визнає безпідставною.

Відповідно до вимог частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, враховуючи положення статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» щодо індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, така індексація має проводитися державним виконавцем на стадії виконання судового рішення про стягнення аліментів, а тому підстав для її стягнення у судовому порядку немає.

Крім того, позивачем не надано суду належного розрахунку суми індексації заборгованості по аліментах. Додані до позовної заяви інформація Головного управління статистики у Рівненській області від 01 лютого 2017 року та розрахунок індексації за період з жовтня 2010 року по лютий 2017 року необхідних відомостей щодо розміру індексації не містять, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги при вирішенні спору.

Керуючись 258,259,264,265,273,280,281,282,284,289,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Рівненського міського суду від 15 листопада 2010 року у справі № 2-13673/10 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 лютого 2017 року і до повноліття дитини.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки та інфляційних втрат по сплаті аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю.П.Куцоконь