_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-5714/11
Провадження № 6/520/130/18
УХВАЛА

27.02.2018

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі заяву Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою у якій просив видати дублікат виконавчого листа №2-5714/11 виданого 2.04.2012р. Київським районним судом м.Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та поновити пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого листа.

Представник заявника просив розглядати заяву у його відсутність.

Боржник ОСОБА_2 до суду не прибув.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно дост. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Станом на день вступу рішення в законну силу, ч.1 ст.21 Закону передбачала, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом одного року.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню,- з наступного дня після його постановлення.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 ставить перед судом питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа №2-5714/11 виданого 2.04.2012р. до виконання, оскільки такий строк був пропущений і наводить ряд підстав, які, на його думку, є поважними.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 після ухвалення 6.12.2011р. рішення суду у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, не приймав належних зусиль для його виконання, що свідчить про порушення з його боку прав Банку на виконання судового рішення, враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Суд встановив, що існує ризик невиконання рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення, зокрема, із ОСОБА_2 значної суми боргу у розмірі 960400,50 грн.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд також звертає увагу на те, що у рішенні від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джодрж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «ОСОБА_3 проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, остаточне від 15.01.2010 року) Європейський суд з прав людини констатував (п.51-52), що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «ОСОБА_4 проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy п.66).

Отже виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судового рішення, що є остаточним та обовязковим для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, буде становити втручання у право на мирне володіння його майном відповідно ст. 11 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 13, 127, 187, 260, 433 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа №2-5714/11 виданого 2.04.2012р. Київським районним судом м.Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_2.

Поновити пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого листа №2-5714/11 виданого 2.04.2012р. Київським районним судом м.Одеси.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 15 днів з дня її ухвалення.

Суддя Бескровний Я. В.