Справа №303/1347/17
Номер рядка стат. звіту - 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді Камінського С.Е.

при секретарі Чудіна В.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики таким, що не укладався та стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики таким, що не укладався та стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів. Вказала, що 10.10.2008 року між нею та відповідачем було підписано договір позики, згідно з яких вона мала отримати від ОСОБА_2 позику в розмірі 6000 доларів США, яку повинна була повернути до 10 травня 2009 року. Проте, пунктом 6 договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту передачі грошей позичальнику ОСОБА_4. Однак після підписання даного договору, відповідач ввів її в оману. Свою обіцянку не виконав, не передав їй вказану в договорі грошову суму, пояснив своє рішення тим, що в нього виникли не передбачувані сімейні обставини і гроші потрібні йому самому. Оскільки в них склалися товариські відносини, то Договір підписаний напередодні вона не вимагала повернути, а свій екземпляр загубила. З того часу після підписання договору минуло 8 років, протягом яких ОСОБА_2 жодним чином не згадував про борг, не звертався до неї щодо повернення суми позики, хоч вони зустрічалися неодноразово. Несподівано для неї 09 серпня 2016 року, відповідач безпідставно направив їй вимогу про повернення суми грошового боргу, а потім звернувся до суду з приводу стягнення з неї боргу.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики від 10 жовтня 2008 року у сумі 93312 гривень задоволено повністю. Отримавши в травні 2017 року ухвалу апеляційного суду, вона позичила від рідних гроші і надала їх на користь відповідача, щоб уникнути додаткових витрат, повязаних з виконавчим провадженням та примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби. Проте, вважає, що договір позики від 10 жовтня 2008 року є таким, що не укладався, з огляду на наступне. Згідно статті 631 ЦК України, договір набирає чинність з моменту його укладення. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору, а саме : про предмет договору, умови, що

Стр. 2 із 3

визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки, як зазначалось вище, договір позики є реальним, то права і обовязки сторін не можуть виникнути до передачі речі (грошей). Таким чином, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дії по передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних дговорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України : Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, як вважає позивач, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК Цкраїни).

Отже за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме тому, у звязку з неотриманням від ОСОБА_2 коштів, нею не було складено розписки (або будь-якого іншого документу), що підтверджує факт неотримання позивачем коштів, а тому оспорюваний договір від 10 жовтня 2008 року, вважає таким, що не укладався.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з викладених у позовній заяві мотивів, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав повністю, пояснив, що надав позику ОСОБА_4 в розмірі 6000 доларів США, яку та повинна була повернути до 10 травня 2009 року з процентами, однак цього не зробила і він змушений був звернутися з позовом до неї в суд.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає позов безпідставним по суті та просив застосувати до даного позову наслідки спливу строку позовної давності і на підставі цього у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного.

У відповідності до вимог стаття 76 Цивільногго процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :

1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до вимог частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Стр. 3 із 3

У судовому засіданні належними, допустимими, достовірними доказами встановлено, що 10.10.2008 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яких ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 позику в розмірі 6000 доларів США, яку повинна була з врахуванням 10 % повернути до 10 травня 2009 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на його користь суму боргу у розмірі 93312 гривень та судові витрати по справі у розмірі 933,12 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.11.2016 року залишено без змін.

Зокрема, ухвалою апеляційного суду встановлено, що на підставі договору позики, ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 позику в розмірі 6000 доларів США із зобовязанням повернути вказану суму коштів та сплатити плату за користування грошима в розмірі 10 % до 10 травня 2009 року.

Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким підстав для визнання договору позики від 10 жовтня 2008 року таким, що не укладався та стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів не вбачається.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 є недоведеними належними, достатніми, достовірними доказами і є необгрунтованими, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові з наведених підстав.

Тому суд не вбачає підстав для застосування до даного позову наслідків спливу строку позовної давності.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати (сплачений судовий збір) необхідно віднести за рахунок позивача ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики від 10 жовтня 2008 року таким, що не укладався та стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Судові витрати (сплачений судовий збір) віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 14 березня 2018 року.

Головуючий С.Е. Камінський