Провадження № 2/344/1866/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Островського Л.Є.,

секретаря c/з: ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.9 1.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Позовна заява мотивована тим, що 17.12.2002 у позивача та відповідача народилась донька, ОСОБА_5, про що в Книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис, видано свідоцтво про народження. На даний момент дитина проживає із позивачем (згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.11.2005 року, справа №2- 1003/2005). Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку приймати участь у податкових витратах на утримання дитини. Так як відповідач не бажав добровільно приймати участі в утриманні малолітньої доньки, Івано-Франківським судом було розглянуто справу та винесено рішення за позовом про стягнення аліментів. 23.07.2015 року було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів в розмірі однієї третьої частини заробітку щомісячно, починаючи з 20.02.2015 до повноліття дитини Присуджені судом аліменти покривали витрати повязані з необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості витрат, які були понесені нею на утримання доньки, а саме 38 180 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримала, послалася на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_2 позов не визнали, послалися на відзив, який міститься в матеріалах справи. Відповідач зазначив, що аліменти сплачує вчасно, заборгованості немає, а розмір аліментів, які він сплачує є значним та вдвічі перевищує розмір мінімального прожиткового мінімуму на дитину.

Заслухавши учасників процесу, які зявилися в судове засідання, суд встановивши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає разом з позивачкою. Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду по справі № 344/ 6433/ 2015 та виконавчого листа від 23.07.2015 року, 30.07.2015 року була винесена постанова ДВС про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини заробітку.

Відповідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст. 185 СК України.

При цьому додатковими витратами позивач зазначає витрати на закордонні поїздки дочки.

Аналіз ст. 185 Сімейного кодексу України в сукупності з іншими нормами зазначеного законодавчого акту надає підстави для висновку про те, що витрати на закордонні поїздки (туристичні та гостьові) не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки зазначена норма СК визначає додаткові витрати як витрати, зокрема, на розвиток здібностей дитини. Що підтверджується і правововою позицією Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те , що витрати на закордонні поїздки в переважній більшості відносяться до загального розвитку дитини, є основними витратами по утриманню дитини, в тому числі за рахунок аліментів вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на постановку брекетів, то слід зазначити наступне.

Суд визнає, що зазначені витрати в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами на дитину, які повинні нести батьки.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Позивачкою не доведено та не надано документи, які підтверджують необхідність постановки брекетів та їх вартості.

Відповідно, з урахуванням наведених мотивів, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.185 СК України, ст.ст.4, 12, 81, 81, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Островський Л.Є.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2018 року.