АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» березня 2018 року

м. Харків

справа № 628/25/18

провадження № 22-ц/790/1696/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2018 року, постановлену суддею Клімовим С.В.,-

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2018 року ОСОБА_1 подано до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики та заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на банківські рахунки, які належать на праві власності ОСОБА_3, та на все рухоме та нерухоме майно, що знаходиться у нього або інших осіб, в тому числі й на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2; складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4; нежитлову будівлю (будівлю контор), що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

В обґрунтування заяви зазначила, що 25 листопада 2016 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір безвідсоткової позики, на підставі якого ним отримано грошові кошти в розмірі 150 460,00 доларів США, які він зобов'язаний повернути ОСОБА_1 на протязі четвертого кварталу 2017 року та у строк, не пізніше 31 грудня 2017 року.

У визначені договором строки ОСОБА_3 не було повернуто на користь ОСОБА_1 зазначений розмір грошових коштів, зважаючи на що останньою було подано до суду вищевказаний позов про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики в розмірі 150 460,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 4 222 994,37 грн.

Відповідачем можуть бути здійснені дії, спрямовані на відчуження вищезазначеного майна на користь третіх осіб, що зробить в майбутньому неможливим або утруднить виконання судового рішення.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. В порядку забезпечення позову накладено арешт на: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4; нежитлову будівлю (будівлю контори), що розташована за адресою: АДРЕСА_5, які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 Заяву в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме, нерухоме майно, нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, а також банківські рахунки ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, викликати в судове засідання ОСОБА_1 з метою надання пояснень, оцінки та дослідження наявних та нових доказів, встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи. Зазначає, що ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права та вона є необґрунтованою, ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення питання забезпечення позову. Заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим нормами ЦПК, заявником сплачений судовий збір не в тому розмірі. Вирішення питання про забезпечення позову було здійснено без проведення судового засідання та фіксування судового засідання технічними засобами. Судом не надано належної оцінки тому факту, що предметом позову не є майно, на яке накладено арешт, зважаючи на що висновки суду щодо безпосередньої пов'язаності заходу забезпечення з предметом спору є безпідставними. Також, судом не було встановлено належність на праві власності відповідачу даного майна. Підстави для вжиття відповідного засобу забезпечення позову відсутні. Заявником не доведено посилання щодо можливості відчуження вищевказаного майна.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримували.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Частково задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлові будинки та нежитлову будівлю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі може здійснити дії, спрямовані на реалізацію або відчуження у будь-який інший спосіб даного майна, що зробить неможливим виконання рішення суду. Відмовляючи у задоволенні заяви в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, суд виходив з наявності накладеного обтяження та заборони відчуження. Забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно порушує права та інтереси іпотекодержателя. Відмовляючи у задоволенні заяви в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_3 та на інше нерухоме та рухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що дані об'єкти є неконкретизовані та у суду відсутня можливість ідентифікації всіх осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 03 січня 2018 року ОСОБА_1 подано до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики в розмірі 150 460,00 доларів США.

В наданих суду апеляційної інстанції матеріалах містяться відомості, що 25 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір безвідсоткової позики, на підставі якого ним отримано грошові кошти в розмірі 150 460,00 доларів США, які він зобов'язаний повернути ОСОБА_1 на протязі четвертого кварталу 2017 року та у строк не пізніше 31 грудня 2017 року (а.с. 5).

Факт передачі грошових коштів підтверджений актом передачі грошових коштів до договору безвідсоткової позики (а.с. 6).

Матеріали справи містять дані, з яких вбачається, що станом у обумовлений в договорі безвідсоткової позики строк, ОСОБА_3 не повернув грошові кошти у вищезазначеному розмірі, зважаючи на що ОСОБА_1 звернулася з письмовою вимогою до ОСОБА_3 щодо їх повернення (а.с. 9).

Під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами по справі існує спір щодо повернення грошових коштів.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що ОСОБА_3 на підставі права приватної власності належить наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4; нежитлова будівля, будівля контори, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 (зворотний бік а.с. 16, а.с. 17, 18).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відтак, колегія судів вважає, що застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту вищевказаного майна є виправданим, оскільки наявні достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття такого заходу може у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач по справі може здійснити дії, спрямовані на відчуження у будь-який спосіб даного майна. Зазначений захід є достатнім для унеможливлення відчуження даного майна.

Даний вид забезпечення позову відповідає вимогам ч.3 ст. 150 ЦПК України, тобто є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та на складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 накладено обтяження на заборону відчуження, іпотекодержателем є ПАТ «ПроКредитБанк» (а.с. 16, 18).

Як було вищезазначено, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що задоволенням заяви ОСОБА_1 та накладенням арешту на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, можуть бути порушені права та інтереси іпотекодержателя - ПАТ «ПроКредитБанк».

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову та накладення арешту на банківські рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_3 та на інше нерухоме та рухоме майно, у зв'язку з ненаданням конкретних даних.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 не конкретизоване інше рухоме та нерухоме майно, рахунки, які відкриті на ім'я ОСОБА_1, суд позбавлений можливості встановити співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Що ж стосується викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_3 доводів стосовно того, що судом першої інстанції не було проведене судове засідання та не здійснено фіксування судового засідання технічними засобами, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було розглянуто саме в порядку ч.1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, судом першої інстанції був дотриманий встановленим вказаними нормами ЦПК України порядок розгляду заяви про забезпечення позову.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_3 стосовно того, що судом першої інстанції не було застосоване зустрічне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

З правового аналізу даної норми вбачається, що вимога щодо зустрічного забезпечення не є обов'язком суду, а є його правом, яке може застосовуватися у разі наявності збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, а ОСОБА_3 не надано доказів, що свідчать про наявність збитків, які були спричинені забезпеченням позову.

Також не є правовою підставою для задоволення апеляційної скарги доводи ОСОБА_3 щодо сплати заявником судового збору за подання заяви про забезпечення позову у неправильному розмірі та відсутності в заяві про забезпечення позову пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова Н.П. Пилипчук