Справа № 738/2137/16-ц
№ провадження 2/738/2/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2018 року Менський районний суд

Чернiгiвської областi

в складi:

головуючого - суддi Сова Т.Г.

секретаря судового засідання Бреус Н.В.

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мена справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину в спільному сумісному подружньому нерухомому майні та про поділ рухомого майна в натурі,

В С Т А H О В И В:

У грудні 2016 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину в спільному сумісному подружньому нерухомому майні. Позов мотивовано тим, що в період перебування у шлюбі сторонами було придбано рухоме майно та нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 Чернігівської області та дві земельні ділянки, які також знаходяться за зазначеною адресою: одна земельна ділянка, на якій знаходиться спірний житловий будинок з надвірними будівлями, призначена для його обслуговування, площа даної земельної ділянки становить 0,10 га, друга земельна ділянка призначена для ведення особистого господарства, її площа становить 0,0383 га. 11 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Після цього, відповідачка забрала всі документи на житловий будинок та земельні ділянки та вважає, що спірне майно є її особистою власністю, не бажає вирішити питання про поділ спільно нажитого майна. В ході судового розгляду позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач, крім раніше заявлених позовних вимог, просив поділити в натурі спільно нажите з відповідачкою рухоме майно, яке складається з речей домашнього вжитку, а саме: меблева стінка із 5-ти секцій 2003 р.в., сервіз фарфоровий у формі риб, фарфорова масляниця із кришкою, ваза у вигляді ракушки, м'який куточок (диван та крісло), палас на підлогу 3х4м, тільці 4 шт. по 25 грн. кожний, стіл розкладний, тумба піл телевізор 2-х секційна, телевізор «Sharp» 2003 р.в., музичний центр «Samsung» 2010 р.в., тюнер для супутникової антени «Digital» 4100, карнизи 2 шт з тюлями по 35 грн. кожний, люстра залу на 5-ть світильників, спальна меблева кімната (1-спальне ліжко з матрацом, шафа д/одягу, шафа д/книг, комод, шафа д/іграшок, шафа з антресоллю та полицями), стілець звичайний, стілець офісний, палас на підлогу 1,97х2,97м, карниз з тюлями та шторами у спальні, люстра у спальні, годинники навісні 3 шт по 50 грн. кожний, ліжко полуторне з матрацом, трельяж із дзеркалом, шафа 3-дверна, пилосос, карниз з тюлями у спальні № 2, килим на підлогу 2,55х1,88 м (спальня № 2), м'який куточок в прихожій (диван та два крісла), стіл журнальний зі скла та дерева, палас на підлогу 3х4 м, карниз з тюлями та ламбрекеном, тюлі із вишитими білими квітками, люстра у прихожій на 3 світильники, палас на підлогу 3,20х1,40 коричневого кольору (коридор), стінка кухонна 6 секцій, кухонний набір меблів (стіл та чотири табурета), крісло на кухні, тарілки глибокі 5 шт. по 20 грн. кожна, тарілки не глибокі 6 шт. по 20 грн. кожна, чарки (6шт. - 100 гр, 4шт - 75 гр), 10 шт. по 5 грн. кожна, оселедиця скляна, сахарниця, чашки маленькі 2 шт. по 10 грн. кожна, ваза для квітів, горщики для жарки 6 шт. по 10 грн. кожний, тарілки великі не глибокі 5 шт. по 10 грн. кожна, оселедиця скляна, емальовані миски 2 шт. по 15 грн. кожна, люстра на 2 лампи, холодильник «Spazio», газова плита «Zanussi», статуетка «Ангел на глобусі», кухонна витяжка, меблі для прихожої у коридорі № 2, палас на підлогу 1,40х2,60м (коридор № 2), радіо - телефон «Panasonic», ванна з унітазом, пральна машина «LG», коса, лопата, вила, набір ключів для ремонту автомобіля, пила для металу, балії 2 шт. по 25 грн. кожна, граблі, котел газовий для опалення «РОСС», мікрохвильова піч «Самсунг», дзеркало. Для захисту своїх прав, позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 01 грудня 2016 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року за клопотанням позивача та його представника було призначено судову будівельно - технічну експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

Ухвалою судді від 22 січня 2018 року провадження по справі поновлено, у зв'язку з тим, що на адресу суду повернулись матеріали цивільної справи, а також повідомлення про те, що ухвала Менського районного суду Чернігівської області від 26.10.2017 залишилась невиконаною, у зв'язку з несплатою позивачем коштів за проведення експертизи.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ рухомого майна (речей домашнього вжитку) закрито, у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог в цій частині.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги про визнання права власності на частину в спільному сумісному подружньому нерухомому майні підтримали та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що шлюб з відповідачем було розірвано в 2013 році, від шлюбу мають неповнолітню дитину. На думку позивача відповідач незаконно набула право власності на житловий будинок та дві земельні ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, Чернігівської області. Спірний будинок як незавершений об'єкт будівництва було придбано у період шлюбу позивача та відповідача. Якось позивач дізнався, що за заявою відповідача було припинено подачу електропостачання до будинку № АДРЕСА_1 Чернігівської області. Позивач бажає захистити свої права, так як відповідач впевнена, що спірний будинок повинен належати тільки їй, так як начеб - то недобудований будинок було придбано на кошти, отримані за продаж будинку, що залишився відповідачу у спадщину після померлого батька.

Відповідач ОСОБА_4 позовних вимог не визнала і в судовому засіданні показала, що в 2001 році вона отримала у спадок будинок, який знаходився за адресою АДРЕСА_1. В подальшому було прийнято рішення про його продаж та придбання більш сучасного будинку, брак коштів за придбання недобудованого будинку було усунуто за допомоги матері відповідача. Після розірвання шлюбу, відповідач самотужки його добудовувала і після завершення всіх робіт, будинок було здано в експлуатацію та отримано правовстановлюючі документи. На думку відповідача, позивач пропустив строк позовної давності, так як з моменту, коли виник спір про право пройшло більш ніж три роки. Відповідач вважає, що письмові заперечення позивача, які було надано до суду по іншій справі можуть бути доказом того, що у позивача та відповідача був наявний спір про право ще в 2013 році, коли ОСОБА_2 надав суду заперечення на позовні вимоги щодо вселення в спірний будинок.

За клопотанням сторін, в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що її чоловік продав в 2003 році спірний будинок позивачу та відповідачу. Будинок був недобудований, гроші за будинок передавав позивач.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що приблизно 12 років тому позивач купив недобудований будинок, в будинку були тільки стіни. Свідок допомагав позивачеві здійснювати ремонті роботи, свідкові відомо, що позивач сам робив підлогу, ложив плитку облицювальну, робив дах на будинку, будував гараж. А відповідач допомагала реалізовувати картоплю. Подружжя позивача та відповідача продали будинок, що знаходиться на вулиці Крупської і відразу придбали спірний будинок.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що позивач є її сином. Спірний будинок купувався позивачем та відповідачем, вони захотіли купити недобудований будинок, свідок була присутня при укладанні угоди щодо купівлі спірного будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він допомагав позивачеві робити димохід в листопаді 2016 року. Будинок був готовий до експлуатації.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона є мамою відповідача. Після смерті її чоловіка (батька відповідача), залишився спадковий будинок по АДРЕСА_1, який успадкувала відповідач. Подружжя позивача та відповідача прожили в ньому приблизно 3 роки, а потім вирішили продати та купити недобудований будинок по АДРЕСА_1. Свідок була присутня у нотаріуса, коли укладався договір купівлі спірного будинку. ОСОБА_11, яка купувала спадковий будинок дала відповідачу кошти за будинок по вул. Довженко 40, решту коштів свідок давала донці (відповідачу) з власної ініціативи. Спір у дітей з приводу майна виник давно.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що позивач є його сусідом, як придбавався будинок свідкові не відомо, але пам'ятає, що хата була недобудована, допомагав позивачеві робити столярні роботи. В спірному будинку при придбанні гаража, сараю не було. Паркан був з дерева, а тепер з металу кованого.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що позивач та відповідач його кум та кума. У відповідача в 2000 році помер батько, який залишив їй у спадок будинок. Через декілька років вони продали будинок по АДРЕСА_1. Свідок пам'ятає як позивач сприймав спірний будинок, який придбали після продажу будинку АДРЕСА_1, позивач не від кого не приховував, що будинок по вул. Радянська належить ОСОБА_13 (тобто відповідачу). Відповідач для купівлі будинку по АДРЕСА_1 отримала аванс від покупця будинку по АДРЕСА_1, і ці кошти внесла за спірний будинок. Свідкові відомо, що в 2013 році позивач мав до відповідача спір з приводу поділу майна.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що позивача він знає, так як допомагав йому виконувати роботи біля будинку, робили ворота, паркан, драбину на чердак, ганок, фронтон на хаті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що вона рідна сестра відповідача, після смерті батька вони з сестрою отримали його будинок у спадок. Свідок відмовилася від своєї частки на користь відповідача. Поживши декілька років в спадковому будинку, відповідач вирішила його продати, перед цим вибачення просила у свідка та матері, що має намір відчуження батьківщини. Всі рідні знали, що відповідач за отримані кошти за будинок батька, буде придбавати інший недобудований будинок.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що він з батьком позивача їздили в м. Корюківка за дошкою для придбаного недобудованого будинку. На будинку був дах, але без фронтону, не було гаражу, з'явились великі ковані ворота.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що позивач її рідний брат, батько свідка вибрав будинок, який мали позивач та відповідач придбати. Будинок, який придбали був недобудований, в господарстві не було гаража, паркану. Придбавав будинок позивач, гроші в нього були на таку купівлю, придбанням будинку займалась мати позивача, вони й надавали гроші для придбання будинку. Свідкові відомо, що у відповідача був будинок , який вона продала.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, враховуючи покази свідків, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено судом, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період з 22.07.1995 по 11.06.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2013 року було розірвано.

Згідно Договору купівлі-продажу недобудованого жилого будинку від 17 вересня 2003 року, тобто в період шлюбу, ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_18 недобудований жилий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 Чернігівської області. Недобудований жилий будинок мав готовність 76 %, розташований на земельній ділянці земель Менської міської ради. (а.с.80).

Крім цього, судом встановлено, що також підтверджується і повідомленням державного нотаріуса Менської районної державної нотаріальної контори № 1111/01-16 від 12.05.2015, що 23 вересня 2003 року за № 3617 державним нотаріусом ОСОБА_19 було посвідчено договір купівлі - продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, Чернігівська область, продавцем за яким виступала ОСОБА_4 Будинок було продано за 14680 грн. 00 коп., з яких гроші в сумі 10800 грн. були сплачені до підписання договору, а решта 3880,00 грн. продавець отримала від покупця 18 листопада 2003 року. Відчужуваний будинок належав продавцю ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_19, державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори 25 січня 2001 року за № 474 (а.с.81).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 63221218, ОСОБА_4 11.07.2016, тобто після розірвання шлюбу, зареєструвала право власності на житловий будинок з надвірними будівлями у встановленому законом порядку - власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, підставою для внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.07.2016 (а.с.83-84).

Статтями 60 - 68 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині то чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Статтями 69 - 71 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Стаття 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що позивач про порушення свого майнового права дізнався і повинен був дізнатися влітку 2013 року (серпень місяць), про що свідчать дані ним письмові заперечення в матеріалах цивільної справи № 738/204/14-ц, що розглядалась за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком, вселення (а.с.130-132).

Таким чином, звернувшись до суду з позовною заявою про захист своїх майнових прав, в грудні 2016 року, позивач ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності, визначений законом.

Стаття 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовною заявою про захист своїх майнових прав, про поновлення якого позивач та його представник не заявляли, натомість відповідач та її представник наполягали на застосуванні судом спливу позовної давності, а також встановлені обставини по справі, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку, що посилання відповідача та його представника є доречними та такими, що відповідають вимогам закону, в зв'язку з цим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 76-78, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст. 256, 257, 261, 267, 316, 317 ЦК України, ст. ст. 60 - 72 CК України,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину в спільному сумісному подружньому нерухомому майні та про поділ рухомого майна в натурі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Сова