Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 484/1133/16-ц

провадження № 61-1564св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - СокуренкоНаталія Вікторівна,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року у складі судді Панькова Д. А. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2016 року у складі суддів: Темнікової В. І., Царюк Л. М., Яворської Ж. М.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 484/1133/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року справу № 484/1133/16-ц призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання дій протиправними. Позовна заява мотивована тим, що 27 червня 2008 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір № NKPOGA, відповідно до умов якого, відповідач надав позичальнику кредит у розмірі 27 052,04 доларів США на споживчі цілі, а позичальник зобов'язався повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані в статті 8.1 даного договору, з повним погашенням кредиту в строк до 27 травня 2021 року з щомісячним платежем у сумі 417,71 доларів США згідно графіку погашення кредиту. Із довідки банку від 5 лютого 2016 року № 2586521 вона дізналась, що в неї є заборгованість по відсотках за кредитним договором у сумі 1 107,25 доларів США. Оскільки нею 21 та 23 грудня 2015 року було сплачено 537 доларів США заборгованості по тілу кредиту, яка була останнім платежем по виконанню зобов'язань по кредитному договору, ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з листом від 14 лютого 2016 року про те, що вона повністю виконала умови зазначеного договору та з вимогою надати довідку про зарахування її платежів по кредитному договору.

16 лютого 2016 року ОСОБА_2 надано відповідь, у якій відповідач вказав про наявність вже не заборгованості по відсотках у сумі 1 107 доларів США, а заборгованості в сумі 1 099,06 доларів США у результаті несплати нею при достроковому погашенні договору комісії за резервування ресурсів. Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору, не передбачено такого виду платежу по кредиту, як комісія за резервування ресурсів при достроковому погашенні кредиту, а передбачено винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Платіж «винагорода за резервування» входить до фіксованої суми щомісячного платежу в розмірі 417,71 доларів США. Умови договору від 27 червня 2008 року по сплаті винагороди за резервування кредитних ресурсів нею виконано в повному обсязі, що підтверджується випискою по зарахуванню платежів по кредиту від 16 лютого 2016 року.

Тому позивач просила суд визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними щодо нарахування комісії за резервування ресурсів за дострокове погашення кредиту в сумі 1 099,06 доларів США, та визнати виконаними зобов'язання по кредитному договору № KPOGA від 27 червня 2008 року в повному обсязі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2016 року, позов задоволено. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування комісії за резервування ресурсів на дострокове погашення кредиту в сумі 1 099,06 доларів США за кредитним договором № NKP0GA від 27 червня 2008 року протиправними та визнано споживчий кредит за договором № NKP0GA від 27 червня 2008 року у розмірі 1 099,06 доларів США погашеним.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що позивач достроково погасила заборгованість за договором, а нарахована сума комісії та пеня за резервування ресурсів не відповідає положенням договору та нормам законодавства.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н. В. просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що положення договору свідчать про те, що винагорода за резервування ресурсів нараховується одночасно з видачею кредитних коштів на всю суму наданого кредиту та весь строк дії договору тобто така винагорода нарахована на суму 27 052, 04 доларів США у розмірі 4, 08 % річних строком до 27 травня 2021 року, однак розподілена по кількості платежів за договором, включена у графік платежів та сплачується одночасно з погашенням заборгованості за кредитом. Позивач у порушення вказаних умов договору до банку не звертався за вирахуванням точної суми, заборгованість за кредитом погасив на підставі власних розрахунків, не взявши до уваги наявність винагороди за резервування коштів.

Колегія суддів приймає аргументи, як викладені в касаційній скарзі з таких мотивів.

Судами встановлено, що прострочена заборгованість по кредиту виникла в результаті несплати позивачем при достроковому погашені кредиту комісії за резервування ресурсів, що передбачено пунктом 4.4 договору.

У пункті 8.1 кредитного договору передбачено винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Платіж «винагорода за резервування» входить до фіксованої суми щомісячного платежу в розмірі 417,71 доларів США.

Суди при задоволенні позову зробили висновок, що дії відповідача з нарахування комісії за резервування ресурсів у сумі 1 099,06 доларів США відповідно до довідки банку від 16 лютого 2016 року, не узгоджується з частиною 8 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статтею 236 ЦК України, пунктом 8.1 договору, та рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року і є протиправними.

Разом з тим, залишили поза увагою, що тільки Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-XVII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» (далі - Закон № 3795-XVII) частину восьму статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-VII «Про захист прав споживачів» доповнено абзацами третім-п'ятим, а саме: «Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3795-XVII дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

У частині першій та другій статті 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Оскільки кредитний договір укладено 27 червня 2008 року, а зміни Законом № 3795-XVII до частини восьмої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було внесено тільки 22 вересня 2011 року, то згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3795-XVII та частини другої статті 5 ЦК України, частина восьма статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягала застосуванню при вирішенні спору. Тому рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2016 року ухвалено без додержанням норм матеріального права, оскільки застосовано частину восьму статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка не підлягала застосуванню.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що касаційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2016 року скасувати. У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій протиправними відмовити.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій протиправними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: 18 червня 1951 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)на користьпублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код в ЄДР 14360570, місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, буд. 50) 1 322 грн 88 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2016 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило