Ухвала

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 201/4053/15-ц

провадження № 61-1562 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідач-ОСОБА_4,
представник позивача-ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Петешенкової М. Ю., Пономарь З. М., Макарової М. О., від 10 жовтня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення процентів, втрати від курсової різниці.

Позовна заява мотивована тим, що 24 серпня 2003 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу, а той отримав грошову позику у розмірі 5 000 доларів США строком на п'ять років, що еквівалентно за курсом Національного банку України на дату видачі 24 219 грн. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 не виконав, у встановлений термін грошові кошти не повернув, після чого вона звернулася з відповідним позовом до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2011 року у задоволенніпозовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2011 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 52 134 грн 95 коп.; у задоволенні вимог про стягнення інфляційних витрат, нарахованих відсотків за користування грошовими коштами та 3 % річних, відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

21 червня 2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 38781429 про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 52 067 грн 09 коп.

28 лютого 2015 року відповідач сплатив заборгованість, у зв'язку з чим 24 лютого 2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження було закрито.

Оскільки відповідач своєчасно не виконав покладенні на нього зобов'язання, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь відсотки за користування позикою, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, починаючи нарахування в межах строку з 25 червня 2009 року по 28 лютого 2015 року та втрати від курсової різниці у розмірі 100 698 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відсотки за користування позикою у розмірі 69 147 грн 93 коп., втрати від курсової різниці у розмірі 100 698 грн, а всього 169 845, 93 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, оскільки позичальником було прострочено грошове зобов'язання, тому із відповідача підлягають стягненню відсотки за користування позикою та втрата від курсової різниці.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що наявне судове рішення, яким стягнуто заборгованість за договором позики, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 - представник ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

15 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

З матеріалів справи убачається, що предметом спору у справі, яка переглядається, є зокрема, стягнення процентів, втрати від курсової різниці у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 686/21962/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14).

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 357/16594/15-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення збитків, спричинених коливанням курсу долара США, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постановах Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-708цс17 та від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17).

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справи № 686/21962/15-ц та № 357/16594/15-ц передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 201/4053/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України,

Ухвалив:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів, втрати від курсової різниці зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 686/21962/15-ц та № 357/16594/15-ц

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик