Постанова

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 757/28919/17-ц

провадження № 61-2694 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: Державна виконавча служба України, Державна прикордонна служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у складі судді Новака Р. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про зняття тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що ухвалою Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 11 грудня 2013 року у справі № 111/4643/13 його обмежено у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по аліментам (виконавче провадження № 2-3793/2004).

ОСОБА_4 зазначав, що на момент подачі указаної заяви до суду заборгованість повністю погашена, а тому відсутні підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

На підставі вищезазначеного, просив суд скасувати тимчасове обмеження права виїзду за межі України.

Ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 30 серпня 2017 року заяву ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє за дорученням ОСОБА_4, відхилено, а ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що чинним процесуальним законодавством не передбачено можливість суду скасовувати (знімати) раніше вжиті заходи щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У касаційній скарзі, поданій 16 січня 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_4 посилається на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій щодо порядку зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є хибними, оскільки наразі немає жодного способу вирішення питання щодо зняття тимчасового обмеження на право виїзду з України, аніж судовий.

Учасники справи відзив на касаційну скаргу до суду не подали.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 11 грудня 2013 року у справі № 111/4640/13-ц обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по аліментам (виконавче провадження № 2-3793/2004).

Відповідно до частини 1 статті 377-1 ЦПК України (у редакції 2004 року) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 11.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, яка діє з 17 квітня 2012 року (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець не пізніше наступного дня після надходження ухвали суд про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань направляє засвідчену судом копію цієї ухвали для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вірно виходив із того, що у суду відсутні підстави для розгляду заяви боржника щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки чинним законодавством встановлений інший порядок вирішення даного питання.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що наразі немає жодного способу вирішення питання щодо зняття тимчасового обмеження на право виїзду з України, аніж судовий, є безпідставними, тому що відповідно до пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/2, зі змінами, внесеними Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5, виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено ОСОБА_4, що у разі відмови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відновити виконавче провадження та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, останній вправі звернутися до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця в порядку статті 383 ЦПК України (у редакції 2004 року).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І.Гулько

Ю. В.Черняк