АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/2240/17 Головуючий суддя І інстанції Полєхін А.Ю.
Провадження № 22-ц/790/205/18 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря - Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Яковлева А.С. на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року (суддя - Полєхін А.Ю.), за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, Харківської районної державної адміністрації про визнання права власності на майновий комплекс та права користування земельною ділянкою,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3, Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, Харківської районної державної адміністрації про визнання права власності на майновий комплекс та права користування земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що майновий комплекс для громадського обслуговування, який складається з нежитлових будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», літ. «Д» з надвірними будівлями та спорудами, розташований у сел. АДРЕСА_1. було збудовано ним за власні кошти у 1990 році без належного дозволу та за власним проектом на земельній ділянці орієнтовною площею 1,6 га відповідного цільового призначення, але право власності не зареєстровано.

Після закінчення будівництва він спільно користувався зазначеними приміщеннями з ОСОБА_4, з яким вів комерційну діяльність на зазначеній території.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Його спадкоємцем є його син ОСОБА_3 - відповідач по справі.

Зазначав, що земельна ділянка площею 1,6 га, на який розташований зазначений майновий комплекс, проектується для відведення йому для обслуговування зазначеного майнового комплексу, зазначене будівництво не порушує суспільних прав та інтересів, а також громадського порядку, використовується за цільовим призначенням, відповідає будівельним та санітарним нормам для такого типу приміщень.

Він з відома Бабаївської селищної ради, будував та відкрито і безперешкодно користується зазначеними будівлями з часу їх створення. На його замовлення проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на зазначені будівлі, проведено експертне технічно-будівельне обстеження будівель та споруд на відповідність будівельним, санітарним та протипожежним вимогам. Згідно висновку такого обстеження наданого зазначені нежитлові будівлі можливо зберегти та експлуатувати за цільовим призначенням.

В зв'язку з цим просив визнати за ним право власності на майновий комплекс для громадського обслуговування, який складається з нежитлових будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», літ. «Д» з надвірними будівлями та спорудами, розташований у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вулиці АДРЕСА_1; визнати за ним право користування земельною ділянкою розміром 1,5846 га розташованою у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вулиці АДРЕСА_1 для обслуговування майнового комплексу громадського призначення.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на майновий комплекс для громадського обслуговування, який складається з нежитлових будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г». літ. «Д» з надвірними будівлями та спорудами, розташований у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вулиці АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою розміром 1,5846 га розташованою у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вулиці АДРЕСА_1 для обслуговування майнового комплексу громадського призначення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції керівник Харківської місцевої прокуратури №6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 19.07.2017 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, Харківської районної державної адміністрації про визнання за ОСОБА_2 права власності на майновий комплекс для громадського обслуговування, який складається з нежитлових будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», літ. «Д» з надвірними будівлями та спорудами, розташований у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вул. АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою розміром 1,5846 га розташованої у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вул. АДРЕСА_1, дляобслуговування майнового комплексу громадського призначення відмовити у повному обсязі.

Судовий збір стягнути з позивачів.

Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин справи та ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 після початку розгляду справи покинула зал судового засідання.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача та його представника.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що майновий комплекс для громадського обслуговування, який складається з нежитлових будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», літ. «Д» з надвірними будівлями та спорудами, розташований у у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вулиці АДРЕСА_1, було збудовано за власні кошти позивачем ОСОБА_2 у 1990 році без належного дозволу та за власним проектом на земельній ділянці орієнтовною площею 1,6 га відповідного цільового призначення, але право власності не зареєстровано.

Після закінчення будівництва, позивач спільно користувався зазначеними приміщеннями з ОСОБА_4, який вів комерційну діяльність на зазначеній території. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Земельна ділянка, орієнтовною площею 1,6 га, на який розташований зазначений майновий комплекс проектується для відведення позивачу для обслуговування зазначеного майнового комплексу, що підтверджується довідкою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Зазначене будівництво не порушує суспільних прав та інтересів, а також громадського порядку, використовується за цільовим призначенням, відповідає будівельним та санітарним нормам для такого типу приміщень.

Позивач з відома Бабаївської селищної ради, будував та відкрито і безперешкодно користується зазначеними будівлями з часу їх створення.

На замовлення позивача проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на зазначені будівлі, проведено експертне технічно-будівельне обстеження будівель та споруд на відповідність будівельним, санітарним та протипожежним вимогам. Згідно висновку такого обстеження наданого зазначені нежитлові будівлі можливо зберегти та експлуатувати за цільовим призначенням.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Доказів того, що позивач звертався до певних органів з питань оформлення права власності на об'єкт самочинного будівництва матеріали справи не містять, проектна документація на самовільне будівництво відсутня, споруди в експлуатацію не введені.

Спірні будівлі побудовані на земельній ділянці, що не була відведена позивачу у встановленому законом порядку.

Виходячи з наведеного та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання за позивачем права власності на майновий комплекс для громадського обслуговування, який складається з нежитлових будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г». літ. «Д» з надвірними будівлями та спорудами, розташований у сел. Бабаї Харківського району Харківської області по вулиці АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, колегія судів вважає за необхідне скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь Харківської місцевої прокуратури №6 підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривні, сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Яковлева А.С. - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, Харківської районної державної адміністрації про визнання права власності на майновий комплекс та права користування земельною ділянкою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь Харківської місцевої прокуратури №6 в сумі 704 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко