Постанова

Іменем України

26 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 461/9839/15-ц

провадження № 61-8036св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року в складі судді Радченка В. Є. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 липня 2016 року в складі суддів: Копняк С. М., Кабаля І. І., Монастирецького Д. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») про захист гідності, честі та ділової репутації.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що він є членом Ради Національного банку України (далі - НБУ). 31 серпня 2015 року від ПАТ «ВіЕс Банк» на ім'я голови Ради НБУ надійшов лист, в якому зазначено неправдиву інформацію відносно нього. Поширена відповідачем за первісним позовом інформація порушує немайнові права ОСОБА_4, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. У зв'язку із неправомірним поширенням ПАТ «ВіЕс Банк» невизначеному широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно ОСОБА_4, останньому завдано шкоди відповідним особистим немайновим благам.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив визнати недостовірною інформацію відносно нього, поширену ПАТ «ВіЕс Банк» у листі від 25 серпня 2015 року до голови Ради НБУ, та зобов'язати відповідача за первісним позовом спростувати вказану інформацію.

У листопаді 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про захист ділової репутації.

Позовна заява ПАТ «ВіЕс Банк» мотивована тим, що 12 серпня 2015 року на прес-конференції у м. Львові ОСОБА_4 поширив недостовірну інформацію про ПАТ «ВіЕс Банк», чим порушив особисті немайнові права і завдав істотної шкоди діловій репутації останнього.

На підставі викладеного ПАТ «ВіЕс Банк» просило визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію останнього, поширену ОСОБА_4 12 серпня 2015 року під час прес-конференції інформацію, та зобов'язати спростувати поширену ним недостовірну інформацію.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року в задоволенні позовів ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕс Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що викладена у листі на адресу голови Ради НБУ інформація не є такою, що порушує немайнові права ОСОБА_4, чи ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію. ПАТ «ВіЕс Банк» не надано доказів, що відносно нього ОСОБА_4 поширював недостовірну інформацію на прес-конференції у м. Львові.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 4 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що викладена ПАТ «ВіЕс Банк» у листі на ім'я голови Ради НБУ інформація є оціночним судженням, критичною оцінкою певних фактів, вказана інформація є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача. Посилання позивача за первісним позовом на можливе негативне ставлення до нього інших осіб, які могли прочитати лист ПАТ «ВіЕс Банк», є припущеннями, а не фактичними обставинами. Доказів того, що будь-які інші особи, окрім голови Ради НБУ, отримали цей лист безпосередньо від відповідача за первісним позовом не надано. Позивач за первісним позовом не надав суду доказів, які б свідчили про порушення такою інформацією його особистих немайнових прав. Також позивач за зустрічним позовом не подав належних та допустимих доказів, що ОСОБА_4 на прес-конференції у м. Львові поширював недостовірну інформацію про ПАТ «ВіЕс Банк».

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕс Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, у решті судові рішення залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У решті судові рішення не оскаржуються, тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 на прес-конференції у м. Львові поширював недостовірну інформацію про ПАТ «ВіЕс Банк», яка також була поширена в мережі Інтернет, а тому він зобов'язаний спростувати таку інформацію. Враховуючи публічність особи ОСОБА_4 та висвітлення в пресі його виступу, обставини щодо вказаного виступу, які стали підставою для зустрічного позову, могли б бути визнані судами першої та апеляційної інстанції загальновідомими. Суди помилково не встановили, що висловлювання ОСОБА_4, виголошені 12 серпня 2015 року в публічному виступі під час прес-конференції, є фактичними даними чи оціночними судженнями.

12 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У статті 201 ЦК Українипередбачено, що особистими немайновими правами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ПАТ «ВіЕс Банк» вказувало, що 12 серпня 2015 року відбулася прес-конференція у Львівському прес-клубі на тему «Рейдерське захоплення приміщення «Спортлайфу» у м. Львові на Зубрівській, 38 російським ПАТ «ВіЕс Банк», повернення в 90-і», за участі ОСОБА_4 При цьому ПАТ «ВіЕс Банк» зазначає, що ОСОБА_4 була викладена недостовірна інформація, а саме: «Посадовими особами ПАТ «ВіЕс Банк», в корисних інтересах, шляхом шахрайства з документами, було здійснено спробу рейдеського захоплення будівлі фізкультурно-оздоровчого комплексу на АДРЕСА_2»; будівля фізкультурно-оздоровчого комплексу на АДРЕСА_2, здобута ПАТ «ВіЕс Банк» злочинним шляхом»; «ПАТ «ВіЕс Банк» шахрайським способом було здійснено скасування заборони, яка була станом на 6 серпня 2015 року накладена постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 липня 2015 року заступника начальника Шевченківського ВДВС ОСОБА_5 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова і внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно»; «ПАТ «ВіЕс Банк» поїхав (звернувся) до Київського нотаріуса Микитченка, який знаходиться на АДРЕСА_1, з метою скасування заборони Шевченківського районного суду і відповідної заборони виконавчої служби», яка підлягає спростуванню оскільки, на його думку, є негативною, може зашкодити діловій репутації банку, скласти хибне враження про ПАТ «ВіЕс Банк» у клієнтів банку.

Установлено, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, зокрема, що саме ОСОБА_4 на прес-конференції поширював вказану вище недостовірну інформацію про ПАТ «ВіЕс Банк».

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом частини третьої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У справі, яка переглядається, установивши, що позивачем за зустрічним позовом не подано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаних вимог.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_4 на прес-конференції у м. Львові поширював недостовірну інформацію про ПАТ «ВіЕс Банк», яка також була поширена в мережі Інтернет, а тому він зобов'язаний спростувати таку інформацію, не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що саме ОСОБА_4 поширював вказану вище інформацію.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що, враховуючи публічність особи ОСОБА_4 та висвітлення в пресі його виступу, обставини щодо вказаного виступу, які стали підставою для зустрічного позову, могли б бути визнані судами першої та апеляційної інстанції загальновідомими, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, проте такі у матеріалах справи відсутні, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем за зустрічним позовом не доведено факт поширення інформації відповідачем за зустрічним позовом, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4 про захист ділової репутації залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк