АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1500/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 березня 2018 року м. Київ

Справа № 755/5009/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

учасники справи:

позивач - ПАТ «ОТП Банк»

відповідач - ОСОБА_2

третя особа -ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухвалене 25 жовтня 2017 року у складі судді Яровенко Н.О. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

та позовом третьої особи ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 7 вересня 2015 року було укладено договір споживчого кредиту № , згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 57059,82 грн., з кінцевим строком погашення 7 вересня 2020 року. ОСОБА_2 виконувала взяті на себе зобов'язання з істотним порушенням умов Кредитного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/ або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 26835,01 грн. Внаслідок істотних порушень виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» визнав строк повного повернення кредиту таким що настав, та розпочав процедуру досудового врегулювання проблемної заборгованості, здійснюючі телефонні дзвінки, письмові повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості. Вимоги банку щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 були проігноровані, а прострочена заборгованість не сплачена. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором кредиту становить 70862,62 грн.

У червні 2017 року банк збільшив позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору в сумі 77133 грн.03 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 56486 грн.25 коп., заборгованості за відсотками в сумі 5 грн.25 коп., заборгованості за комісією в сумі 20641 грн.53 коп.

В свою черг , ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитних договорів, які були укладені протягом 2013-2015 роках між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтовував тим, щоОСОБА_2 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання договору кредиту, оскільки відсутня письмова згода її чоловіка. Крім того, посилався на те, що кредитний договір був укладений з порушенням діючого законодавства, зокрема, була порушена умова доступності, оскільки договір про надання споживчого кредиту і особливо додатки до нього та інформаційний листок про умови кредитування, а також нав'язані договори про страхування надруковані надзвичайно дрібним шрифтом. Сам договір складений таким чином, що важко зрозуміти його структуру та прочитати усі положення. Співробітниками банку при укладенні договору з ОСОБА_2 були нав'язані договори добровільного страхування життя та договір добровільного страхування майна громадян, угода про надання пакету «Ок Lоск» та договір добровільного страхування майна держателя платіжної картки. Через великий обсяг документів ОСОБА_2 не мала можливості ознайомитися з усіма умовами усіх договорів. Крім цього, договір про надання споживчого кредиту був укладений з застосуванням нечесної (агресивної) підприємницької практики. ОСОБА_2 чесно виконувала умови договору і сплатила 19395 грн. Але вона втратила роботу і, як наслідок, можливість виконувати обов'язки за договором. За проханням ОСОБА_2 банк запропонував їй реструктуризацію заборгованості. Користуючись тим, що ОСОБА_2 не є спеціалістом банківського права, захисту прав споживачів, банк ввів позичальника в оману та замість обрання вичерпного переліку зазначених законом шляхів проведення реструктуризації змусив під загрозою санкцій та судового стягнення підписати ще два договори. Так, 08травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір споживчого кредиту на суму 48232 грн. 09 коп. Крім цього, 16 вересня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 знову був укладений договір споживчого кредиту на суму 55151 грн. 20 коп. Фактично в результаті такої реструктуризації ОСОБА_2 мала сплачувати банку щомісячно 3963 грн. 76 коп., що на 145 грн. 95 коп. більше. 07 вересня 2015 року ОСОБА_2 знову укладає з банком договір кредиту, за яким вона повинна повернути банку 50338 грн. Всі ці договори насправді є одним правочином, укладеним 28 листопада 2013 року, а всі наступні договори лише змінювали умови правочину. Всі ці правочини мають грубі порушення законодавства, а саме: відсутність письмової згоди чоловіка, надзвичайно малий шрифт, що робить інформацію про умови договору недоступною; порушення прав споживача на свободу вибору продукції; встановлення платежів, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсними договори про надання споживчого кредиту № від 28листопада 2013 року, № від 08травня 2014 року, № від 08 травня 2014 року, № від 16 вересня 2014 року, № від 16 вересня 2014 року, № від 07вересня 2015 року та № від 07 вересня 2015 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2017 року задоволені позовні вимоги ПАТ«ОТП Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № від 7 вересня 2015 року в розмірі 77133, 03 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дніпровського районного суду м.Києва скасувати і ухвалити нове, яким позов банку залишити без задоволення, а позов ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилався на порушення судом норм матеріального права.

Зокрема, зазначав про те, що суд безпідставно не застосував положення Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин, а також ст.ст. 215, 216 ЦК України, які підлягали застосуванню, що є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, про день та час розгляду справи позивач - ПАТ «ОТП Банк», а також представник відповідача та третьої особи 0- ОСОБА_4 повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.2 а.с.56, 59), причини своєї неявки ні відповідач, ні третя особа, а також їх представник суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, суд дійшов висновку, що апеляційна скаргу підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з інших правових підстав, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 28 листопада 2013 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений договір кредиту № , за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 99985 грн. на споживчі цілі, який зобов'язалася повернути, сплатити відсотки за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком №1 «Графік платежів», не пізніше 28 листопада 2018 року.

8 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № , згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 45394 грн.9 коп. строком на 60 місяців з8 травня 2014 року по 8 травня 2019 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит сплатити відсотки за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів».

8 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № , за умовами якого остання отримала грошові кошти в сумі 53125 грн. строком на 60 місяців з 8 травня 2014 року по 8 травня 2019 року.

16 вересня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , згідно з умовами якого позичальник отримала в кредит грошові кошти в сумі 55151 грн.20 коп. строком на 60 місяців з 16 вересня 2014 року по 16 вересня 2019 року, на споживчі цілі. Позичальник зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, інші платежі визначені даним кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів».

16 вересня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , згідно з умовами якого з умовами якого позичальник отримала в кредит грошові кошти в сумі 50075 грн.34 коп. строком на 60 місяців з 16 вересня 2014 року по 16 вересня 2019 року, на споживчі цілі. Позичальник зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, інші платежі визначені даним кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів».

7 вересня 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50338 грн.04 коп., які остання зобов'язалася повернути не пізніше 7 вересня 2020 року, сплатити відсотки за користування кредитом, інші платежі визначені даним кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів».

7 вересня 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 57059 грн.82 коп. з кінцевим строком повернення 7 вересня 2020 року.

Банк свої зобов'язання за договором споживчого кредиту № від 7 вересня 2015 року виконав, а позичальник ОСОБА_2 виконувала взяті на себе зобов'язання з істотним порушенням умов кредитного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 26835 грн.01 коп.

Станом на 29 березня 2017 року заборгованість за договором кредиту № становить: сума непростроченого тіла кредиту - 42786 грн.14 коп.; сума непрострочених відсотків за користування кредитом по договору - 1241 грн.47 коп.; , прострочена заборгованість за тілом кредиту - 26835 грн.01 коп.

Станом на 20 червня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком за договором споживчого кредиту № від 7 вересня 2015 року становить 77133 грн.03 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 56486 грн.25 коп., заборгованості за відсотками - 5 грн. 25 коп., заборгованості по комісії 20641 грн.53 коп.

Крім того, судом установлено, що кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету (умови, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, порядок врегулювання спорів та інше). В момент підписання кредитного договору ОСОБА_2 отримала його примірник.

Перед укладенням оспорюваного кредитного договору позичальник була ознайомлена з умовами кредитування. Відповідачем ОСОБА_2 заповнена та підписана анкета-заява на отримання кредиту, яка також містить інформацію про ознайомлення відповідача із основними умовами надання кредиту та те, що відповідач усвідомлює, що якщо вона буде не в змозі здійснити платежі або виконати будь-яку з вимог, зазначених в кредитному договорі, який може бути укладений з нею банком в майбутньому, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і сплати нарахованих відсотків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що зміст кредитних договорів не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, спірні договори споживчого кредиту підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, банк надав ОСОБА_2 документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, а вимоги ОСОБА_3 щодо введення банком споживача ОСОБА_2 в оману є недоведеними. Крім того, оскільки позичальник ОСОБА_2 взяті на себе по кредитному договору № від 7 вересня 2015 року зобов'язання належним чином не виконує, має заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та комісії, банк має право на підставі ч.2 ст.1054 ЦК України вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та комісії.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що оспорювані кредитні договори укладені між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

ОСОБА_3 стороною оспорюваних договорів не був, будь-яких договорів у забезпечення виконання позичальником умов кредитних договорів не укладав.

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитних договорів недійсними, стороною у яких ОСОБА_3 не був, останній посилався на те, що оскільки згоди на укладення його дружиною кредитних договорів він не давав, ОСОБА_2 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою для визнання таких договорів недійсними відповідно до ч.2 ст.203, ст. 215 ЦК України.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 при укладенні оспорюваних кредитних договорів не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, була обмежена в дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду, позивачем за зустрічним позовом не надано.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог, а саме на відсутність його згоди на укладення дружиною договорів споживчого кредиту, не можуть бути підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України.

Відсутність згоди ОСОБА_3 на укладення його дружиною договору споживчого кредиту не дає підстав уважати, що ОСОБА_2 як позичальник, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що за обставин, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог, відсутні підстави для визнання договорів споживчого кредиту, які укладені 28 листопада 2013 року, 8 травня 2014 року, 8травня 2014 року, 16 вересня 2014 року, 16 вересня 2014 року, 7 вересня 2015 року, 7вересня 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2.

Інші обставини, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог, а саме порушення прав споживача на свободу вибору продукції при укладенні договору , надзвичайно малий шрифт, що робить інформацію про умови договору недоступною, незаконне встановлення платежів, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, застосування нечесної (агресивної) підприємницької практики шляхом нав'язування додаткових послуг та їх постачальників, не підлягають з'ясуванню у даній справі, оскільки ОСОБА_3 не є стороною кредитних договорів, а тому відсутні підстави вважати, що укладенням договорів та діями банку його права порушені.

Враховуючи наведене, у суду першої інстанції були відсутні підстави встановлювати та перевіряти обставини укладення договорів між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, а також перевіряти умови договорів на відповідність їх діючому законодавству, а тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.

Що стосується висновків суду про обґрунтованість та доведеність вимог ПАТ «ОТП Банк», то в цій частині слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині перший статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчиняти на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Якщо інше не встановлено договором або законом. Особа не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Установлено, що 7 вересня 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № , за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: на споживчі цілі -53703 грн. 36 коп.; на сплату комісії за надання кредиту-3356 грн.46 коп.. Строк дії кредиту з 7 вересня 2015 року по 7 вересня 2020 року. Розмір процентної ставки 0,01% річних.

Відповідно до п.1.2.1 банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору.

Пунктом 1.4.4 кредитного договору передбачено, що за управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невід'ємною частиною даного договору.

Банк свої зобов'язання за договором споживчого кредиту № від 7 вересня 2015 року виконав, а позичальник ОСОБА_2 виконувала взяті на себе зобов'язання з істотним порушенням умов кредитного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 20 червня 2017 року становить 77133 грн.03 коп. та складається із заборгованості по тілу кредиту - 56486 грн.25 коп., заборгованості за відсотками - 5 грн.25 коп., заборгованості по комісії 20641 грн.53 коп.

Колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам на загальну суму 56491 грн.50 коп.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії.

Так, у розумінні ст..1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16) викладено правовий висновок, в якому зазначено, що положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, о їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Зазначивши, що суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, нре звернули при цьому уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які сааме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Як убачається з умов укладеного кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за управління кредитом щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту та процентів (п.1.4.4).

Умови договору не містять деталізації, за які сааме послуги з управління кредитом встановлена сплата комісії.

Щомісячна сплата комісії за погашення суми кредиту та процентів не може вважатись послугою за управління кредитом, за надання якої можливе нарахування комісії.

З огляду на викладене, висновок суду про доведеність позовних вимог в частині стягнення комісії є необґрунтованим, позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» в цій частині є недоведеними, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити..

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухвалене 25 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № від 7 вересня 2015 року в сумі 56491 грн.50 коп., судовий збір в сумі 1600 грн., а всього 58091 грн.50 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус