Справа № 489/4718/17
Номер провадження 2/489/601/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 р. ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2, яким, з урахуванням уточнень просила суд, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0599 га, розташованої на ділянці №28 в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві; ? частку гаражу №46, що знаходиться в АГК «Чайка» в м. Миколаєві; ? частку земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального житлового будівництва, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Козацька, 28; ? частку гаражу №137, що знаходиться в АГК «Чайка» та стягнути компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобілю HYUNDAI TUCSON у розмірі140 147 грн. 37 коп.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно до якого просив суд здійснити поділ майна подружжя, передавши у його власність садовий будинок №28 в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві, земельну ділянку, площею 0,0599 га, розташовану на ділянці №28 в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві, гараж №46, що знаходиться в АГК «Чайка» в м. Миколаєві; у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального житлового будівництва, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Козацька, 28, та гараж №137, що знаходиться в АГК «Чайка»; легковий автомобіль HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 поділити між сторонами по ? частці кожному.

Представник позивача в судовому засіданні остаточні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, з варіантом поділу, запропонованим відповідачем, не погоджувався.

Відповідач в судовому засіданні первісні вимоги визнав частково, наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд виходить з такого.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі 30.04.1975 р. по 17.10.2014 р.

За час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне рухоме та нерухоме майно.

Згідно Договору купівлі-продажу від 15.07.2004 р. ОСОБА_2 належить садовий будинок №28 в Садовому товаристві «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві (вартість 9982 грн.00 коп.), з земельною ділянкою, на якій він розташований, площею 0,0599 га (вартістю 87 435 грн.00 коп.).

Відповідно до Державного Акту про право власності на земельну ділянку від 21.09.2012 р. вищевказана земельна ділянка належить ОСОБА_2.

За договором купівлі-продажу гаража від 22.02.2007 р., посвідченого ПН ММНО ОСОБА_5 та зареєстрованим в реєстрі за № 473 ОСОБА_4 придбала у власність гараж №137, що знаходиться в АГК «Чайка» м. Миколаєва ( вартість 95 708 грн. 00 коп.).

За договором купівлі-продажу від 06.12.2005 р., посвідченим ПН ММНО ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за №739 ОСОБА_2 придбав гараж №46 в авто гаражному кооперативі «Чайка» Ленінського району м. Миколаєва (вартість 99 938 грн.00 коп.).

Згідно Державного Акту на право приватної власності на землю від 08.06.1993 р. виданого Жовтневою районною радою народних депутатів Миколаївської області ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,10 га, для індивідуального житлового будівництва, розташована на території Корабельного району м. Миколаєва по вул. Казацька,28 ( вартість 203 038 грн.00 коп.).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 04.12.2008 р. зареєстровано право власності на легковий автомобіль HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( вартість 280 294 грн.74 коп.).

Сторони в судовому засіданні погоджувались із тим, що усе перелічене майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбано за спільні кошти під час перебування у шлюбі, та жоден зі сторін не заперечував проти вартості, зазначеною у наданих суду висновках.

Спір між сторонами виник з приводу неможливості спільного користування вказаним майном та неможливості вирішення питання поділу його між ними, позасудовим шляхом внаслідок погіршення відносин між ними.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, суд вважає за необхідне, розділити майно подружжя, набуте сторонами за період шлюбу.

Разом з тим, слід зазначити, що легковий автомобіль HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визначений позивачем як спільне майно подружжя, що не спростовано відповідачем, не може бути розподілений між сторонами, оскільки він був відчужений ОСОБА_2, що підтверджується Довідками з Регіонального сервісного центру в м. Миколаєві (а.с.60,83).

Слід зазначити, що жодна із сторін не заперечує того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, набутого ним за час шлюбу.

Оскільки відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без згоди позивача, після розірвання шлюбу між сторонами, тому зазначений транспортний засіб не може бути поділений між сторонами, незважаючи на те, що він є їх спільною власністю.

При цьому, ОСОБА_4 належить компенсувати вартість ? частки автомобіля подружжя, який був відчужений ОСОБА_2 без згоди первісного позивача.

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що вартість спірного автомобіля HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 280 294 грн. 74 коп., а відтак позивачу належить компенсація ? частки від вартості цього автомобіля на час розгляду справи, що становить 140 147 грн. 37 коп.

З огляду на викладене та зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про необхідність поділу майна подружжя за варіантом, запропонованим ОСОБА_2, оскільки при цьому варіанті поділу можливо врахувати те, що ОСОБА_4 за останнім уточненням вимог, не просила визнати за нею права власності на садовий будинок № 28 в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві, відтак необхідно визнати право власності на нього за ОСОБА_2, разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, щоб в подальшому уникнути спору між сторонами з приводу спільного користування майном. Натомість суд вважає за доцільне надати у власність ОСОБА_4 іншу земельну ділянку - площею 0,10 га, для індивідуального житлового будівництва, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Козацька, 28. Таким же чином, на думку суду, необхідно здійснити поділ двох гаражів, а саме - визнати право власності за кожним із сторін на один гараж та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини проданого автомобілю.

При цьому необхідно зазначити, що у разі поділу у спосіб, зазначений вище, загальна вартість майна, яке надається у власність ОСОБА_4, складає 298 746 грн.00 коп., а вартість майна, переданого ОСОБА_2, складає 197 355 грн.00 коп.. При цьому ОСОБА_2 не наполягає на стягненні на його користь компенсації різниці у вартості майна, а права ОСОБА_4, з урахуванням вказаних обставин, неможливо вважати такими, що порушуються даним розділом. Також вказаний спосіб поділу дає можливість сторонам уникнути суперечок щодо спільного користування майном в подальшому.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, а вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, для індивідуального житлового будівництва, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Козацька, 28

Визнати за ОСОБА_4, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на гараж №137, що знаходиться в АГК «Чайка».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості ? частки автомобіля HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску у розмірі - 140 147 грн. 37 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на садовий будинок № 28 в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві .

Визнати за ОСОБА_2, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на земельну ділянку, площею 0,0599 га, розташовану на земельній ділянці №28 в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на гараж №46, що знаходиться в АГК «Чайка» в м. Миколаєві.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 07.03.2018 року

Суддя Н.С. Тихонова