Дата документу 13.03.2018
ЄУ № 420/311/18
Провадження №2-о/420/78/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому в порядку окремого провадження в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою в якій просить встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: Україна, Луганська області, м. Довжанськ (Свердловськ), АДРЕСА_1, помер 11 грудня 2016 року у м. Довжанськ (Свердловськ), смт. Шахтарське, Луганська область, Україна, причина смерті: постінфарктний кардіосклероз.

В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що 11.12.2016 помер чоловік заявника ОСОБА_3 06.03.2018 Новопсковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що поданий нею медичний документ не відповідає визначеній формі. Внаслідок чого єдиним шляхом отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Факт смерті ОСОБА_3 необхідно встановити для отримання належного свідоцтва про смерть.

Заявник та представник заявника в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник заявника до суду надав заяву про розгляд справи без їх участі, на заяві наполягають.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 06.03.2018 за вих. №544/17.22-66 заявнику відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_3 за наданим заявником документом на підтвердження смерті останнього, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕК 559981, виданого 12 листопада 1997 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка селища Шахтарське міста Свердловськ Луганської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 м. Довжанськ (Свердловськ), Луганської області.

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №928003588 від 18.02.2015 вбачається, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно паспорта громадянина України серії ЕК 198457, виданого 30 липня 1996 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 м. Довжанськ (Свердловськ) Луганської області.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ №332504, виданого 26 жовтня 1969 року Ленінською селищною радою депутатів трудящих Луганської області.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявник надала лікарське свідоцтво про смерть №749, видане 12.12.2016 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території Луганським республиканским бюро судебно-медицинской експертизы Свердловское городское отделение (російською мовою). Згідно вказаного лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, помер 11.12.2016 в селищі Шахтарське м. Довжанськ (Свердловськ) Луганської області, причина смерті: постінфарктний кардіосклероз.

Згідно довідки про причину смерті №749 від 12.12.2016 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, помер 11 грудня 2016 року, причина смерті постінфарктний кардіосклероз.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 №1351-VIIІ м.Свердловськ Луганської області перейменовано на м. Довжанськ Луганської області.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_3, який помер 11.12.2016, підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що заявник є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даною заявою, судовий збір у даній справі має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець селища с. Бараши Толочинського району Вітебської області, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: Україна, Луганська області, м. Довжанськ (Свердловськ), АДРЕСА_2, помер 11 грудня 2016 року у м.Довжанськ (Свердловськ), смт. Шахтарське, Луганська область, Україна, причина смерті: постінфарктний кардіосклероз.

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії ЕК 559981, виданий 12 листопада 1997 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області.

Заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: вул. Українська, 51, смт. Новопсков, .

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: В.В. Пронька