Апеляційний суд Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.03.2018 року м. Кропивницький

Справа № 401/3285/17

Провадження № 22-ц/781/447/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, державний кадастровий реєстратор відділу у Світловодському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Живолуп М.В., фізична особа-підприємець ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Макарова Ю.І.) від 5 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: «дотримання громадянкою України ОСОБА_4 вимог зазначених у абзаці 3 пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України і, відповідно, законодавчого набуття громадянкою ОСОБА_4 права на розроблення проекту землеустрою (у відповідності до абзацу 3 пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України) шляхом заключення з ФОП ОСОБА_6 договору на розробку проекту землеустрою № 193/ПР від 11.09.2017 року та повідомлення про це Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листом від 11.09.2017 року».

Заяву обґрунтовано тим, що 7 серпня 2017 року, у відповідності до вимог ст. 118 ЗК України, вона звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки за межами Захарівської сільської ради Світловодського району площею 2,00 га. У встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України місячний строк суб'єктом надання адміністративних послуг дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки або мотивована відмова їй надані не були. Розуміючи, що в даному випадку діє принцип «мовчазної згоди», передбачений абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України, вона уклала договір на розробку проекту землеустрою та письмово у передбачені Законом строки повідомила ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про це. Розроблений проект землеустрою погоджено з суміжними землекористувачами і земельним відомством. Однак 24 жовтня 2017 року державним кадастровим реєстратором відділу у Світловодському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Живолуп М.В. прийнято рішення про відмову у внесенні ділянки до Державного земельного кадастру з причини, що «головна вимога для розроблення проекту землеустрою без згоди органу виконавчої влади не виконана». Оскільки її право на розробку проекту землеустрою за принципом мовчазної згоди не визнається, встановлення факту, вказаного у заяві до суду, підтверджуватиме виникнення у неї майнового права та матиме значення для повторного звернення до державного кадастрового реєстраторавнесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та реалізації права заявник на її безкоштовну приватизацію.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 січня 2017 року відмовлено у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_4

Суд мотивував своє рішення тим, що з матеріалів заяви ОСОБА_4 вбачається наявність спору про право, що, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, являється підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду від 5 лютого 2018 року та направити справу для розгляду до іншого суду.

В обґрунтування свого клопотання заявниця посилається невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм процесуального права. Зокрема, висновок суду про наявність спору про право є хибним так, як земельна ділянка не є сформованою і права щодо неї не виникли. Докази наявності спору про право відсутні. Крім того суд мав застосувати положення п. 6 ст. 294 ЦПК України та залишити заяву без розгляду, а не відмовляти у відкритті провадження.

Учасники справи були повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 72 - 75), але в судове засідання не з'явилися. ОСОБА_4 і ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надіслали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Апеляційний суд Кіровоградської області вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що заявник звернувся в порядку окремого провадження, передбаченого Розділом ІV ЦПК України, із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд керується цивільним процесуальним законодавством, яке регулює здійснення окремого провадження.

Частина 1 стаття 293 ЦПК України: «Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайновихчи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав».

Пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України: «Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Стаття 315 ЦПК України:

«1. Суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

3. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

4. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду».

Аналіз наведених норм процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за сукупності таких умов:

1.Від фактів, про встановлення яких просить заявник, мають залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

2.Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право.

3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

4.Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення юридичних фактів.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України встановлено: «Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду».

Суд вважає, що за відсутності законодавчого визначення спору про право, його можна визначити, як юридичний конфлікт (спір) між учасниками спірних правовідносин щодо наявності, змісту та обсягу прав та обов'язків, здійснення яких потребує судового захисту.

Спір про право може виникати приватноправових або публічно-правових відносинах, що не впливає на застосування ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Доказом існування спору про право може бути, зокрема, звернуте до суду твердження однієї із сторін юридичного конфлікту про невизнання іншою особою її прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду, заявниця просила встановити факт набуття нею права на розроблення проекту землеустрою у відповідності до абз. 3 п. 7 ст. 118 ЗК України шляхом укладення з ФОП ОСОБА_6 договору на розробку проекту землеустрою № 193/ПР від 11 вересня 2017 року і повідомлення про це Головного управління Держгеокадастру у кіровоградській області листом від 11 вересня 2017 року та дотримання умов, передбачений вказаною нормою цього Кодексу.

У своїй заяві заявниця вказала, що встановлення цього факту потрібне для подальшого повторного звернення до державного кадастрового реєстраторі, після відмови у реєстрації земельної ділянки на підставі розробленого за мовчазної згоди ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області проекту землеустрою, та реалізацію права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення садівництва. Вона також вказала, що дотримався нею всіх процедур, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Отже безпосереднім приводом для звернення заявниці до суду стала відмова державного кадастрового реєстратора у здійсненні за заявою ОСОБА_4 державної реєстрації земельної ділянки, яку вона прагне безоплатно приватизувати, у зв'язку з відсутністю рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність і наявність якого передбачена ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Таким чином зміст поданої до суду заяви свідчать про те, що метою звернення заявниці є визнання за нею права на розробку проекту землеустрою за наявності мовчазної згоди ГУ Держгеокадасту у Кіровоградській області та здійснення державної реєстрації земельної ділянки державної форми власності для цілей її подальшої приватизації, оскільки таке право заявниці не визнається державним кадастровим реєстратором.

Частиною 2 статті 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Зважаючи на те, що заявниця фактично висловлює незгоду з рішенням державного кадастрового реєстратора про відмову в задоволенні її заяви про реєстрацію земельної ділянки і має на меті підтвердити у виниклому спорі своє право рішенням суду, з цих підстав апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність між заявницею і державним кадастровим реєстратором спору про право, яки підлягає розгляду в позовному провадженні.

Встановивши наявність спору про право, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права і обґрунтовано відмовив у відкритті окремого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав застосувати ч. 6 ст. 294 ЦПК України і залишити заяву без розгляду є хибними так, як залишенню без розгляду підлягає заява, подана в порядку окремого провадження і провадження за якою відкрито, а спір про право буде виявлений під час її розгляду.

Це випливає із змісту ч. 6 ст. 294 та ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Постановлена судом ухвала суду відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Макарова Ю.І.) від 5 січня 2018 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення - 19 березня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: А.М. Головань

С.І. Мурашко