Номер провадження: 22-ц/785/1960/18
Номер справи місцевого суду: 494/352/17
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Ярахмедова Є.О.

з участю: відповідача ОСОБА_2 і відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року (суддя І.А. Римар) у цивільній справі за позовом Березівської районної державної адміністрації Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

19.04.2017 року Березівська районна державна адміністрація Одеської області (далі-Березівська РДА) звернулись із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області (далі-Орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав стосовно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов обґрунтовано тим, що малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року втретє був вилучений у відповідачів через зловживання батьками дитини алкогольними напоями, відсутністю у будинку продуктів харчування та відсутністю умов проживання малолітнього. У 2015 році та в 2016 році дитина вилучалась у відповідачів, з відповідачами проводились бесіди виховного характеру. У 2016 році Березівська РДА зверталась до суду з аналогічним питанням, однак заяву було залишено без розгляду у зв'язку зі зміною на краще ставлення відповідачів до дитини.

Посилаючись на те, що з часу перебування дитини у дитячому будинку батьки жодного разу не звертались до служби у справах дітей з приводу її повернення у сім'ю, згідно довідки відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку у наркологічному кабінеті через розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, відповідачі неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності у тому числі за невиконання батьківських обов'язків, дитина втретє вилучена у батьків, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 22.05.2017 року позов задоволено, суд: позбавив відповідачів батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 і стягнув з відповідачів на утримання дитини аліменти у розмірі 650 гривень з обох батьків, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідачів солідарно на користь держави суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять рішення суду від 22.05.2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові з підстав незаконності рішення суду, неповного з'ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи і порушення судом норм процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга відповідачів зазначає про наступне: заяви про розгляд справи за їхньої відсутності і про визнання позову вони особисто до суду не подавали, наявні в матеріалах справи заяви в дійсності були написані у грудні 2016 року на вимогу працівників органу опіки та піклування і на цих заявах дату вони не ставили: дитячий будинок КУ «Сонечко» вони не могли відвідати через те, що служба у справах дітей кожного разу під час їхнього звернення відмовляла у наданні дозволу на відвідування дитини у дитячому будинку: дитина у грудні 2016 року та з січня 2017 року по березень 2017 року примусово вилучалась до дитячого відділення лікарні, хоча підстав для її перебування у лікарні не було; твердження про те, що у будинку де проживала дитина антисанітарні умови і відсутні предмети першої необхідності не відповідає дійсності й не підтверджені будь-якими доказами; відповідачі придбали будинок і займаються його облаштуванням, у будинку є окрема кімната для дитини та необхідні для проживання побутові предмети; родина має у користуванні автомобіль: відповідачі не перебувають на обліку у лікаря-психіатра, у червні 2017 року відповідач ОСОБА_2 закодувався від вживання алкоголю; суд неповно і необ'єктивно з'ясував обставини справи.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивач Березівська РДА відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу не подав.

28.02.2018 року до суду апеляційної інстанції подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Березівської РДА й зазначено, що апеляційну скаргу позивач не визнає і просить її відхилити, а рішення суду від 22.05.2017 року залишити в силі.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені наступні обставини.

Батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно акту обстеження умов проживання від 03.11.2016 року, умови проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 03.11.2016 року були незадовільними, батьки дитини знаходились у нетверезому стані (а.с.18,18 зворот).

Розпорядженням голови Березівської РДА №11/А-2017 від 10.01.2017 року малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучено з сім'ї батьків - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.14).

27.01.2017 року комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.6,7).

03.02.2017 року, розпорядженням Березівської РДА, малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано до державного закладу (а.с.15).

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Берзівської міської ради 22.03.2017 року дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

За інформацією Лиманського відділу поліції Березівського відділення поліції ГУ НП в Одеській області, відповідачі протягом 2015-2017 років притягувались до адміністративної відповідальності, у тому числі за невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей (ст. 184 КУпАП), а саме: ОСОБА_3 у 2015 році 2 рази, у 2016 і 2017

роках по 1 разу (а.с.19), а ОСОБА_2 у 2016 році 2 раз і у 2017 році 1 раз (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 з 2006 року перебуває на обліку в наркологічному кабінеті Березівської ЦРЛ з діагнозом: розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю (а.с24).

Відповідач ОСОБА_2 і відповідачка ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебувають, відповідачка ОСОБА_3 також не перебуває на обліку в наркологічному кабінеті (а.с.25-27).

22.05.2017 року у суді першої інстанції зареєстровані клопотання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на ім'я голови суду без дати, які зазначають про згоду на розгляд справи за їх відсутності і відсутність заперечень проти заявлених вимог, разом з тим, в клопотаннях відсутні відомості про дату розгляду справи судом, незважаючи на те, що клопотання зазначають: «яка призначена до розгляду на……» (а.с.44,45).

Згідно довідки КУ «Спеціалізований психоневрологійчний будинок дитини» №3 «Сонечко» від 07.04.2017 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває в цій установі з 14.03.2017 року і за весь час перебування дитини у будинку дитини, відповідачі жодного разу не відвідали дитину, не цікавились його долею та здоров'ям (а.с.48).

До матеріалів справи також приєднані заяви відповідачів на ім'я Голови ради опіки та піклування без вказівки дат написання зазначених заяв про те, що вони зобов'язуються не вживати спиртні напої та сумлінно виконувати свої батьківські обов'язки і, у разі порушення цих умов, не будуть заперечувати проти позбавлення їх батьківських прав (а.с.53,54).

Негативна характеристика депутата міськради О.М. Гакман стосовно ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не зазначає мети і дати її видачі (а.с.16,17).

Судом апеляційної інстанції, крім зазначеного вище, встановлені такі обставини.

Під час перебування малолітнього ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у дитячому відділені Березівської ЦРЛ з 09.01.2017 року по 15.03.2017 року ОСОБА_2 відвідував дитину чотири рази на тиждень, частково забезпечував дитину продуктами харчування та предметами догляду (а.с.79,111).

03.06.2017 року ОСОБА_2 введено препарат «Алкоголь блокатор» строком на 3 роки (а.с.82).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 19.06.2017 року встановлені задовільні умови проживання відповідача, який має автомобіль і підсобне господарство, до складу сім'ї ОСОБА_2 входить ОСОБА_3 (а.с.86-90).

За повідомленням КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини» №3 «Сонечко» від 29.01.2018 року, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відвідали сина 2 рази у листопаді 2017 року, 1 раз у грудні 2017 року і 1 раз у січні 2018 року. Під час зустрічей батьки добре ставились до дитини, пригощали дитину, дитина завжди радіє коли її хтось відвідує (а.с.117).

Відповідачі надали суд апеляційної інстанції позитивну характеристику від 26.02.2017 року з місця проживання, яку видав депутат міськради Жердяєв В.Л.

Між сторонами виникли правовідносини із особистих немайнових прав та обов'язків

батьків, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_5 2015 року і стягуючи аліменти на утримання дитини виходив з того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини (а.с.62-66).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Позов про позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_5 2015 року заявлено з підстав ч.2 ст. 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ст. 164 ч.1 п.2, ч.4

СК України).

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ст. 166 ч.3 СК України).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про застосування таких заходів слід вирішувати після з'ясування обставин ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (рішення від 18.12.2008 року), зокрема зазначав про наступне, «п. 47… право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Пункт 49 рішення у справі "Савіни проти України" також зазначає, що «…. хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (п. 50 рішення). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, …. соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про позбавлення відповідачів батьківських прав зважає на те, що задоволення позову призведе до роз'єднання сім'ї, у зв'язку з чим, насамперед, має виходити з того, чи ґрунтуються доводи позивача про позбавлення батька й матері батьківських прав стосовно малолітньої дитини на достатній доказовій базі.

Наявні в матеріалах справи письмові докази (рішення, розпорядження і висновки органів влади, медичні довідки, заяви відповідачів адресовані суду), на внутрішнє переконання суду, у розумінні ст. 80 ч.1 ЦПК України, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме, що відповідачі ухилялись від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини. Колегія суддів ставить під сумнів достовірність певної доказової бази, зокрема стосовно доданих до матеріалів справи клопотань ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на ім'я голови суду без дати, які зазначають про начеб-то їхню згоду на розгляд справи за їх відсутності і відсутність заперечень проти заявлених вимог, оскільки в клопотаннях відсутні відомості про дату розгляду справи судом, хоча клопотання зазначають: «яка призначена до розгляду на……» (а.с.44,45). Наведене свідчить про те, що батьки дитини не мали достатньої можливості брати участь у вирішенні справи в суді першої інстанції. Фактично на підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав з підстав того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини суду першої інстанції надані: акт обстеження умов проживання від 03.11.2016 року (а.с.18,18 зворот); інформація Лиманського відділу поліції Березівського відділення поліції ГУ НП в Одеській області про те, що відповідачі протягом 2015-2017 років притягувались до адміністративної відповідальності, у тому числі за невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей (ст. 184 КУпАП, а,с.19,20); довідка КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини» №3 «Сонечко» від 07.04.2017 року про те, що в період з 14.03.2017 року по 07.04.2017 року батьки не відвідували дитину (а.с.48). При цьому, актом від 03.11.2016 року підтверджено, що 03.11.2016 року, через неправомірну поведінку батьків, дитина знаходилась у незадовільних умовах. Разом з тим, вирішуючи через 2 місяці, у січні 2017 року, питання про вилучення дитини із сім', про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав і тимчасове влаштування дитини до державного закладу, державні органи, на яких законом покладено обов'язок вирішувати ці питання, не з'ясували поведінку і ставлення відповідачів до дитини й не надали суду докази на підтвердження обставин, які входять до предмета доказування станом на січень 2017 року. Інформація Лиманського відділу поліції Березівського відділення поліції ГУ НП в Одеській області стосовно відповідачів зазначає лише статистичні дані і не містить конкретної інформації про обставини вчинення адміністративних правопорушень. Доводи позивача, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку у наркологічному кабінеті через розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, зважаючи на те, що вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав заявлені не з підстав того, що ОСОБА_8П. є хронічним алкоголіком (ст. 164 ч.1 п.4 СК України), не заслуговують на увагу. Відповідачі пояснили колегії суддів, що у період з березня по листопад 2017 року вони не могли відвідати дитину у дитячому будинку, оскільки служба у справах дітей відмовляла їм у наданні дозволу на відвідування дитини, а без такого дозволу, дитячий будинок відмовляв їм у спілкуванні з дитиною. Разом з тим, у листопаді і грудні 2017 року, а також у січні 2018 року відповідачі змогли відвідати дитину і поспілкуватись з нею. За повідомленням КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини» №3 «Сонечко» від 29.01.2018 року, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відвідали сина 2 рази у листопаді 2017 року, 1 раз у грудні 2017 року і 1 раз 2 січні 2018 року. Під час зустрічей батьки добре ставились до дитини і пригощали її. Зважаючи на те, що позивач не надав достатніх доказів які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмета доказування, а саме, що відповідачі ухилялись від виконання обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини, беручи до уваги, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин і таких виняткових обставин, у даному випадку, колегією суддів не встановлено, колегія суддів відмовляє у позові за недоведеністю позовних вимог.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Колегія суддів прийняла аргументи, викладені відповідачами в апеляційній скарзі і дійшла висновку про обґрунтованість цих аргументів.

Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення, невизнання прав чи інтересів, за захистом яких звернулась Березівська РДА.

(висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права через неправильне тлумачення закону, що підлягав застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у мотивувальні частині постанови.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 376 ч.1 п.п.3,4, ч.2 ЦПК України).

За подачу апеляційної скарги відповідачі сплатили судовий збір у розмірі 1 408 гривень (а.с.68,104).

Позивач, в силу ст. 5 ч1 п.3 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч.7 ЦПК України).

1V. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

(висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги, нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року - скасувати.

Відмовити Березівській районній державній адміністрації Одеської області у позові до

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з передачею дитини на опікування і стягнення аліментів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 03.03.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков