Справа № 500/736/18
Провадження № 4-с/500/9/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.

при секретарі Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ізмаїл цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо відкриття виконавчого провадження №5909623 неправомірними, зобовязання винести постанову про закриття виконавчого провадження та скасувати арешт рухомого майна по виконавчому провадженню №5909623, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить поновити строк для звернення зі скаргою, оскільки фактично дізнався про порушення своїх прав тільки 08.02.2018 року, та визнати неправомірними дії державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 у відкритті виконавчого провадження №5909623, зобовязати державного виконавця винести постанову про закриття виконавчого провадження та скасувати арешт рухомого майна ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №5909623.

Свої доводи скаржник обґрунтовує тим, що 23.05.2005 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 140,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 08.04.2005 року до 24.07.2019 року. З червня 2005 року він своєчасно в повному обсязі сплачував аліменти у розмірі визначеному у судовому рішенні. Однак, у травні 2014 року отримав лист від Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14.05.2014 року, в якому вказано, що йому заборонено відчужувати все рухоме майно на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №5909623 від 14.05.2014 року. Після цього він одразу звернувся до Ізмаїльського відділу ДВС і надав усі ксерокопії квитанцій про сплату аліментів, на що державним виконавцем Бежан О.Д. було надано усну відповідь про те, що обтяження буде знято. 08.02.2018 року скаржник звернувся до територіального сервісного центру №5144 з метою зняття з обліку автомобілю належного йому, однак йому повідомлено про неможливість здійснення такої дії у звязку з забороною відчуження рухомого майна. 09.02.2018 року ОСОБА_1 отримав рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2005 року про стягнення з нього аліментів, однак в даному рішенні допущена помилка, а саме, вказано замість «Шевчук» - «Шевченко», тобто фактично аліменти за рішенням суду стягнено не з тієї особи. А отже, державним виконавцем незаконно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту. Скаржник вказує, що жодного документу про відкриття виконавчого провадження, здійснення розрахунку заборгованості, проведення індексації чи будь-якого іншого документу з Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального відділу юстиції в Одеській області він не отримував, тому вважає себе таким, що немає жодної заборгованості по сплаті аліментів на сина та просить поновити строк для звернення до суду зі скаргою, визнати неправомірними дії державного виконавця та зобовязати державного виконавця винести постанову про закриття виконавчого провадження і скасування арешту.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 підтримала скаргу в повному обсязі та наполягала на її задоволенні.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області №1072-к від 10.08.2017 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади 11.08.2017 року.

Державний виконавець відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги та пояснила, що виконавче провадження №5909623 завершено 27.05.2014 року згідно заяви стягувача від 27.05.2014 року за вх. №2879 та виконавчий лист повернуто стягувачу, однак арешт з майна боржника не знятий, оскільки зняття арешту можливе лише у випадку фактичного виконання рішення суду. Крім того, як вбачається з квитанцій наданих ОСОБА_1 до скарги він сплачував аліменти без врахування індексації про стягнення якої вказано в рішенні суду, отже наявна заборгованість зі сплати аліментів. Станом на 14 березня 2018 року відкрито нове виконавче провадження за заявою ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, 24.07.2001 року згідно виконавчого листа №2-3364-2005, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.05.2005 року. Також складено розрахунок заборгованості за аліментами 03.02.2018 року, відповідно до якого, заборгованість по аліментам ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 станом на 01.03.2018 року складає 27460,93 грн.

ОСОБА_8, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги та пояснила, що заяву від 27.05.2014 року за вх. №2879 про повернення виконавчого документу не подавала.

Вислухавши представника скаржника, державного виконавця, стягувача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Порядок виконання рішень судів визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, а також в Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

В силу ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців. Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 3, 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) визначається виконавцем в порядку, встановленому Сімейним кодексом. Виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавчий лист №2-3364-2005, виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.05.2005 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 140 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 08.04.2005 року до 24.07.2019 року. (а.с. 80)

Як вбачається з довідки Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.02.2018 року постановою від 14. 05.2014 року внаслідок злісного ухилення від сплати аліментів та у звязку з тим, що заборгованість по сплаті аліментів перевищує термін передбачений законодавством згідно ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження по виконавчому провадженню №5909623 від 14.05.2014 року. 27.05.2014 року повернуто виконавчий документ стягувачу відповідно до п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» згідно заяви стягувача від 27.05.2014 року за вх. №2879.

В своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в травні 2014 року він отримав лист від Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14.05.2014 року у якому вказано, що йому заборонено відчужувати все рухоме майно на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №5909623 від 14.05.2014 року. Після цього він одразу звернувся до Ізмаїльського відділу ДВС і надав ксерокопії квитанцій про сплату аліментів на що державний виконавець надав усно відповідь про те, що обтяження буде знято.

При цьому скаржник просить поновити строк для звернення зі скаргою, оскільки фактично дізнався про порушення своїх прав тільки 08.02.2018 року та просить визнати неправомірними дії державного виконавця у відкритті виконавчого провадження та зобовязати державного виконавця винести постанову про закриття виконавчого провадження та скасувати арешт рухомого майна по виконавчому провадженню.

Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що ще в травні 2014 року ОСОБА_1 було відомо про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-3364-2005, виданим Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.05.2005 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню №5909623 від 14.05.2014 року, тому відсутні підстави для поновлення строку для подання скарги.

Згідно виконавчого листа №2-3364-2005, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.05.2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 проводиться стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 140 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 08.04.2005 року до 24.07.2019 року.

Як вбачається з квитанцій а.с. 16-55 ОСОБА_1 сплачував на користь ОСОБА_4 аліменти в сумі 140 грн. без врахування індексації.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 03.03.2018 року загальна сума боргу ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 станом на 01.03.2018 року складає 27 460,93 грн. Даний розрахунок проведений з урахуванням індексації згідно Закону України від 17.05.2016 року №1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», який набрав чинності з 12 червня 2016 року, та ним внесено зміни до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 та Закону України від 03.07.1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» 13.09.2016 року. (а.с. 80-82)

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, який діяв на момент виникнення правовідносин, а саме, травень 2014 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За таких обставин, оскільки виконавче провадження не було закінчено та була наявна заборгованість за аліментами у ОСОБА_1, відсутні підстави для скасування арешту рухомого майна, належного ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 5909623.

Як передбачено ч.ч.1,3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо відкриття виконавчого провадження №5909623, зобовязання винести постанову про закриття виконавчого провадження та скасувати арешт рухомого майна по виконавчому провадженню №5909623 не підлягає задоволенню в звязку з необґрунтованістю, а також у звязку з пропуском строку для звернення зі скаргою.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» , суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо відкриття виконавчого провадження №5909623 неправомірними, зобовязання винести постанову про закриття виконавчого провадження та скасувати арешт рухомого майна по виконавчому провадженню №5909623 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_9