Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 640/20382/15-ц

провадження № 61-1484св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Студентське містечко Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року у складі суддів: Шевченко Н. Ф., Кокоші В. В., Мінекової Н. О.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2018 року справу № 640/20382/15-ц призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, подали до суду позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає разом із батьком в квартирі НОМЕР_1 за вказаною адресою. Шлюбні відносини з ОСОБА_3 припинено з 1995 року, спільне господарство не ведеться. Із 2004 року вона не проживає у спірній квартирі та не цікавиться нею, що підтверджується актом комісії від 26 листопада 2015 року.

Добровільно знятись з реєстрації із квартири ОСОБА_3 не погоджується, тому позивачі просили суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 яка знаходиться на території та балансі Студентського містечка Національного аерокосмічного інституту ім. М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Суд виходив з того, що поважною причиною тривалої відсутності ОСОБА_3 у спірній квартирі була домовленість між сторонами щодо визначення тимчасового перебування ОСОБА_3 в м. Черкаси.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року, рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року скасовано, позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 втратила право користування житловою площею на підставі статті 71 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК), оскільки у добровільному порядку більше ніж 20 років тому залишила спірну квартиру, тривалий час понад строки, встановлені статтею 71 ЖК, у ній не проживала без поважних причин, нею не цікавилась, не брала участі в її утриманні.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказувала, що суд апеляційної інстанції не застосував частину другу статті 71 ЖК щодо визнання причин тимчасового не проживання особи у спірній квартирі (тимчасове перебування у іншому місці для догляду за літньою особою, а також чинення перешкод позивачем у доступі відповідача для постійного проживання у спірній квартирі) поважними.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі студентського містечка Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут». Згідно довідки Студентського містечка Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 7 червня 2016 року підставою для користування квартирою НОМЕР_1 є договір найму житлового приміщення від 26 листопада 2015 року, укладений з ОСОБА_1, як членом сім'ї попереднього наймача, батька ОСОБА_1 Відповідно до довідки Студентського містечка Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 26 листопада 2015 року у квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2010 року, яким вирішувався спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, встановлено, що сторони з 1995 року не підтримують подружніх відносин, неповнолітня донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з батьком.

Апеляційним судом встановлено, що згідно акту обстеження житловою комісією спірної квартири від 25 листопада 2015 року встановлено, що в квартирі відсутні будь-які ознаки, які б свідчили про проживання ОСОБА_3 у квартирі (відсутні особисті речі, відсутнє її спальне місце). Крім того, ОСОБА_3 підтвердила, що спірною квартирою вона не користується із 1995 року, що становить більше 20 років.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем, на виконання вимог статей 58, 60 ЦПК (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржених рішень), доказів на підтвердження поважності причин відсутності у квартирі АДРЕСА_1 тривалий час та через неправомірну поведінку ОСОБА_1 до суду не надано, оскільки вона ніколи не зверталась ні до правоохоронних органів, ні до суду з вимогами захистити її право на житло.

Відповідно до статей 71, 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Тому колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду, що ОСОБА_3 не проживає без поважних причин у квартирі АДРЕСА_1 з 1995 року протягом строку встановленого статтею 71 ЖК.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, відповідно до статей 71, 72 ЖК, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2016 року у справі № 640/20382/15-ц було зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржене рішення без змін, а тому на підставі частини третьої статті 436 ЦПК колегія суддів поновлює виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року.

Оскільки оскаржене судове рішення суду залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

На підставі статей 71, 72 ЖК, керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В. І.Крат