Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 629/1830/16-ц

провадження № 61-2686св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник позивачів - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області у складі судді Шевцова О. А. від 21 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Бездітко В. М., Коваленко І. П., від 14 грудня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій щодо складання та подання документів для державної перереєстрації права власності на автомобіль недійсними, припинення права власності на автомобіль, визнання права спільної сумісної власності, визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 10 грудня 1999 року ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Їм на праві спільної сумісної власності належить автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. 21 листопада 2015 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 бути його представниками та керувати і розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду тощо) автомобілем, який був в належному стані переданий останнім. У січні 2016 року позивачі звернулися з вимогою до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання доступу до автомобіля, однак вимога відповідачами була проігнорована. 05 лютого 2016 року довіреність скасовано на підставі заяви ОСОБА_3, проте автомобіль та довіреність не повернуті. 10 квітня 2016 року позивачі дізналися, що 13 січня 2016 року ОСОБА_6 перереєструвала право власності на автомобіль на своє ім'я.

Уточнивши позовні вимоги,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд: визнати недійсними дії ОСОБА_6 щодо складання та подання документів до державної перереєстрації права власності на автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, від 13 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9; припинити право власності ОСОБА_6 на спірний автомобіль; визнати право спільної сумісної власності на автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, витребувати із незаконного володіння автомобіль; стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 82 680 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що волевиявлення сторін було направлено на вчинення договору купівлі-продажу автомобіля, що і було зроблено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, припинення права власності на автомобіль, витребування автомобіля з незаконного володіння скасовано, й ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсними дії ОСОБА_6 щодо складання та подання документів для державної перереєстрації права власності на автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Припинено право власності ОСОБА_6 на вказаний автомобіль.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на вказаний автомобіль.

У задоволенні позову про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права спільної сумісної власності на спірний автомобіль відмовлено.

Витребувано у ОСОБА_6 спірний автомобіль.

Визнано недійсним договір від 13 січня 2016 року купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_3, від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_7, та ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що волевиявлення на продаж автомобіля у ОСОБА_3 було відсутнє, а тому договір купівлі-продажу автомобіля є недійсним. ОСОБА_1 того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не надано доказів на її спричинення.

У січні 2017 року представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Отже, судові рішення в частині вирішення вимог про визнання дій щодо складання та подання документів для державної перереєстрації права власності на автомобіль недійсними, припинення права власності на автомобіль, визнання права спільної сумісної власності, визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у перенесенні фізичних захворювань та моральних страждань щодо втрати власного майна.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_10 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, всі висновки судів у цій частині відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що автомобіль марки PEUGEOT 3008, номерний знак НОМЕР_1, придбаний 09 червня 2011 року та зареєстрований за ОСОБА_3

21 листопада 2015 року ОСОБА_3 видано довіреність на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо керування та розпорядження вищевказаним автомобілем.

13 січня 2016 року ОСОБА_7, діючи згідно цієї довіреності, продав автомобіль ОСОБА_6 - своїй дружині.

Відповідно до статті 10 ЦПК України (у редакції 2004 року) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції 2004 року) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України (у редакції 2004 року).

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суди, враховуючи те, що підставою її відшкодування, відповідно до статті 1167 ЦК України є неправомірні рішення, дії чи бездіяльність особи, за наявності її вини, встановивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надано доказів спричинення їм моральної шкоди діями відповідачів, дійшли правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав недоведеності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5,залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року в частині позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило