Постанова

Іменем України

22 лютого 2018 року
м. Київ
справа № 367/2589/16-ц
провадження № 61-6260св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Управління житлово-комунального господарства «Біличі»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року в складі суддів: Ігнатченко Н. В., Кашперської Т. Ц., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (далі УЖКГ «Біличі»), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі спеціального ордеру від 20 травня 2004 року, виданого Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України, її сім`я у складі трьох осіб (позивач, відповідач та син) проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_2 звільнений зі служби у Збройних силах України. Квартира знаходиться на балансі Управління житлово-комунального господарства «Біличі». З грудня 2014 року відповідач без поважних причин не проживає у квартирі, не приймає будь-якої участі у її утриманні та взагалі не цікавиться цим майном.
На підставі викладеного, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення в жиле приміщення.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що його колишня дружина ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні наданою йому як військовослужбовцеві квартирою в гуртожитку, зокрема замінила замки та відмовляється надати доступ до особистих речей й спільно нажитого майна, у зв`язку з цим він змушений проживати у знайомих.
На підставі викладеного просив визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_2 у дану квартиру.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з грудня 2014 року ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, витрат по оплаті квартири і комунальних послуг не несе. ОСОБА_2 понад шість місяців не проживає у квартирі без поважної причини, тому керуючись статтями 71, 72 ЖК Української РСР визнав його таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про вселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не довів, що ОСОБА_1 чинить йому будь-які перешкоди в користуванні спірною квартирою, замінила замки, перешкоджає зайти в квартиру чи проживати в ній, нести витрати по комунальних платежах, тощо.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що під час вирішення питання про втрату наймачем права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Підставою непроживання ОСОБА_2 у спірній квартирі є розірвання шлюбу, неприязні стосунки з колишньою дружиною та її сином, які унеможливлюють спільне проживання, а також заміна замків у вхідних дверях квартири. Квартира АДРЕСА_1 надана ОСОБА_2 як військовослужбовцеві військової частини, а ОСОБА_1 як член його сім`ї набула право користування цим жилим приміщення. ОСОБА_1 не наділена правом вимагати визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням після розірвання шлюбних відносин за відсутності у останнього будь-якого іншого житла.
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовані всі обставини справи. Так апеляційний суд не встановив, що у спірній квартирі тривалий час ОСОБА_2 не проживає, не перевірив та не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що факт не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі, без поважних причин підтверджується актом депутатів Коцюбинської селищної ради, рішенням Ірпінської міської ради про розлучення, договором № 9 про надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та постачання холодної води і центрального водовідведення, укладеним між ОСОБА_1 та УЖКГ «Біличі».

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у квітні 2017 року, ОСОБА_2 зазначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. ОСОБА_2 на законних підставах зареєстрований у спірній квартирі, а його періодична відсутність викликана поважними причинами. Додані ОСОБА_1 акти обстеження житлового приміщення носять одноразовий характер і не можуть бути доказом відсутності особи за місцем проживання протягом певного періоду часу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Апеляційним судом встановлено, що з 6 липня 2000 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі.
На підставі рішення житлової комісії від 17 травня 2004 року № 3, Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України Кокозію Є. М. видано спеціальний ордер від 20 травня 2004 року про право заняття службового жилого приміщення у гуртожитку - квартира АДРЕСА_1 , разом із сім`єю у складі трьох осіб, а саме: він, дружина - ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 .

Наказом т.в.о. Міністра оборони України від 31 серпня 2015 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальної громади селища Коцюбинське Київської області» житловий будинок АДРЕСА_2 , згідно затвердженого акту приймання-передачі військового майна перейшов у комунальну власність селища Коцюбинське Київської області.
Згідно із довідкою УЖКГ «Біличі» від 10 березня 2016 року в окремій квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 33,5 кв. м в будинку, який перебуває на балансі управління, з 2004 року зареєстровані три особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 , 1992 року народження.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.
Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 на законних підставах зареєстрований у спірній квартирі, ніколи не втрачав до неї інтересу, а його періодична відсутність викликана поважними причинами, пов`язаними з конфліктною ситуацією, що виникла між сторонами, дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.
Суд апеляційної інстанції враховуючи, що поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи, дійшов вірного висновку, що в даному випадку підставою непроживання ОСОБА_2 у спірній квартирі є розірвання шлюбу, неприязні стосунки з колишньою дружиною та її сином, які унеможливлюють спільне проживання, а також заміна замків у вхідних дверях квартири.
Таким чином, з огляду на сукупність фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог в частині вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .
Доводи касаційної скарги, що факт не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі, без поважних причин підтверджується актом депутатів Коцюбинської селищної ради, рішенням Ірпінської міської ради про розлучення, договором № 9 про надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та постачання холодної води і центрального водовідведення, укладеним між ОСОБА_1 та УЖКГ «Біличі», не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту актів обстеження житлово-побутових та матеріальних умов проживання від 20 жовтня 2015 року та 10 березня 2016 року не убачається, з якого саме періоду ОСОБА_2 не проживає у квартирі. Крім того, вказані акти не мають правового значення, оскільки не спростовують встановлених апеляційним судом обставин, що відповідач не проживає у квартирі з поважних причин.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк