Постанова

іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 161/14638/15-ц

провадження № 61-5886 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Волинської області від 19 травня 2016 року у складі колегії суддів: Свистун О. В., Грушицького А. І., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача та стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 посилалися на те, що вони через Інтернет придбали у ПАТ КБ «ПриватБанк» квитки на фінальний матч Ліги Європи з футболу між командами «Севілья» та «Дніпро», який мав відбутися 27 травня 2015 року на Національному стадіоні у місті Варшаві (Республіка Польща), за що ОСОБА_1 сплатив 3 400 грн. Однак, банк не передав їм квитки на футбольний матч. Будучи впевненими, що квитки вони зможуть отримати у касі стадіону, 27 травня 2015 року вони прибули у місто Варшава, однак на матч не потрапили, так як квитки їм не видали. Для поїздки кожен з них витратив грошові кошти на оформлення візи по 440 грн та по 35 Євро. Також за договором страхування подорожуючих за кордон, укладення якого є обов'язковою умовою для отримання візи, вони витратили по 95 грн кожен. ОСОБА_1 сплачено 583 грн за договором страхування цивільної відповідальності власника автомобіля (зелена карта), укладення якого є обов'язковим для в'їзду до РеспублікиПольща. Не отримавши квитків на футбольний матч та витративши час на з'ясування з працівниками банку можливості отримання таких квитків, ОСОБА_1 не зміг підтвердити замовлення готелю і був змушений понести витрати на винаймання іншого готелю, за що ним сплачено 326 польських злотих. На пальне для автомобіля він витратив 117,04 польських злотих. Посилаючись на викладене, просили стягнути з відповідача, з урахуванням курсу валют Євро і польського злотого, встановленого Національним банком України, на користь ОСОБА_1 7 934 грн 17 коп., а на користь ОСОБА_2 -1 390 грн 40 коп.

ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечило проти позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2, посилаючись на те, що 18 травня 2015 року з 12-00 год. банком було відкрито продаж квитків на фінальний матч Ліги Європи з футболу між командами «Севілья» - «Дніпро», який мав відбутися 27 травня 2015 року на Національному стадіоні у місті Варшава (Республіка Польща). 20 травня 2015 року позивачами було придбано два квитки на вказаний матч. Для отримання квитків ними було зазначено контактні дані, зокрема в інформації про спосіб отримання квитків було обрано «meetingpoint». 23-26 травня 2015 року всім клієнтам, які придбали квитки за допомогою онлайн-сервісу ПриватБанку на електронну пошту, зазначену в заявці, були розіслані повідомлення про місце видачі квитків у місті Варшава. У вказаних повідомленнях зазначалося, що квитки клієнти можуть отримати у приміщенні Посольства України у Республіці Польща. Видача квитків фактично проводилася до 20-00 год., після чого на вході у Посольство було розміщено оголошення, що ті особи, які не встигли отримати квитки до припинення їх видачі, можуть звернутися за вказаними в оголошенні телефонами і отримати їх після узгодження адреси. Однак позивачі за отриманням квитків до Посольства України у Республіці Польща і за вказаними в оголошенні телефонами не зверталися. ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що позивачами не вчинено необхідних дій для належного здійснення своїх прав, у зв'язку з чим просило відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Івасюти Л. В. від 2 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 7 836 грн 03 коп. В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 1 390 грн 40 коп. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 1 378 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що витрати позивачів на придбання квитків на футбольний матч, а також витрати, обумовлені поїздкою до міста Варшава, викликані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу. Відмовляючи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у стягненні з відповідача витрат на придбання продуктів харчування в сумі 16,98 польських злотих, суд дійшов висновку, що вказані витрати не викликані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 19 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 березня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 400 грн вартості квитків. В решті позовних вимог відмовлено. В позові ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовуючи рішення місцевого суду і ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, апеляційний суд виходив з того, що витрати позивачів на придбання квитків на футбольний матч викликані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу. Тому вказані грошові кошти повинні бути стягнуті тільки на користь ОСОБА_1, оскільки вони були зняті саме з його банківської картки як оплата за два квитки. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на послуги візового центру, оплату віз, оплату за готель, придбання пального і оплату договору страхування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вини відповідача у неповідомленні позивачів про місце та час отримання квитків через несправність сервера не встановлено.

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Волинської області від 19 травня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення цього суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення апеляційного суду просило залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що стягнення вартості придбаних квитків з ПАТ КБ «ПриватБанк» є безпідставним і суперечить нормам матеріального права. Позивачі завчасно та заздалегідь не зверталися до відповідача, усно чи письмово, про надання інформації, роз'яснення місцезнаходження придбаних квитків на футбольний матч. Крім того, позивачі не заперечують, що на електронну адресу отримали підтвердження оплати квитків. Таким же чином вони були повідомлені про можливість отримання квитків у Посольстві України у Республіці Польща. Позивачами не доведено, що вони визначили місце отримання квитків у Луцьку та не погоджувалися на їх отримання у Варшаві. Банк виконав взяті на себе зобов'язання та завчасно повідомив позивачів про час і місце отримання квитків, а тому відсутня вина відповідача у спричиненні позивачам шкоди. Свої витрати позивачі понесли самостійно і добровільно, без примусу чи обману банку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, а ухвалою від 11 січня 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року справу № 161/14638/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004 року).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не відповідає.

Судами встановлено, що 18 травня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив продаж квитків на фінальний матч Ліги Європи з футболу між «Дніпром» і «Севільєю», який мав відбутися 27 травня 2015 року.

Оголошенням, яке було розміщене на офіційному сайті Приватбанку, було роз'яснено, що для купівлі квитка достатньо зайти на спеціальну сторінку в Інтернеті, ввести дані закордонного паспорта, дату народження, номер картки та контактні дані для отримання квитка. Протягом дня після отримання заявки банком буде списана вартість квитка та вартість його доставки з картки, а сам квиток буде доставлений кур'єром.Також куплений квиток можна буде отримати у касі футбольного клубу «Дніпро», або на спеціальному «мітинг поінт» (meeting point) біля стадіону у Варшаві (час і точне місце роботи буде повідомлено додатково на офіційному сайті ФК «Дніпро»).

20 травня 2015 року позивачами було придбано два квитки, однак у заявці не було вказано місце доставки квитків кур'єром, тому місце їх доставки було обрано «мітинг поінт» (meeting point).

23-26 травня 2015 року за допомогою онлайн-сервісу ПриватБанку на електронну адресу позивачів, зазначену в їх заявці, були надіслані повідомлення про можливість отримання квитків у Посольстві України в Республіці Польща у Варшаві з інформацією про адресу та години роботи, однак позивачі у Посольство не звернулися.

Відповідно до частини першої статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Засоби дистанційного зв'язку - телекомунікаційні мережі, поштовий зв'язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані (пункт 11 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ).

Судами встановлено, що між ОСОБА_1, ОСОБА_2 як покупцями та ПАТ КБ «ПриватБанк» як продавцем було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це (частина перша статті 664 ЦК України).

За обставинами справи сторони встановили у договорі купівлі-продажу, що у зв'язку з не замовленням позивачами (покупцями) послуги по доставці їм придбаних квитків на футбольний матч, ці квитки будуть передані в meetingpoint, про точне місце знаходження якого та час його роботи покупці будуть поінформовані шляхом направлення повідомлення на їх електронну адресу. ПАТ КБ «ПриватБанк» (продавець) виконав умови договору і повідомив позивачів за кілька днів до початку футбольного матчу (23 травня 2015 року) і за день до його початку (26 травня 2015 року) у передбачений договором спосіб про місце і час отримання придбаних квитків у Посольстві України у Республіці Польща. Той факт, що покупці не ознайомилися вчасно з надісланими їм повідомленнямм, не може бути підставою для цивільно-правової відповідальності продавця.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Аналіз положень зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність вини ПАТ КБ «ПриватБанк» в неотриманні позивачами повідомлення про місце і час отримання квитків, в порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України 2004 року дійшов помилкового висновку про невиконання банком зобов'язань за договором купівлі-продажу, оскільки після здійснення оплати замовлення банк вжив обумовлені договором заходи щодо належного виконання своїх зобов'язань. Тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм матеріального права.

Зважаючи на те, що допущене апеляційним судом неправильне застосування вищенаведених норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 необхідно скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в позові.

За правилами статті 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені ним судові витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 1 653 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 19 травня 2016 року в частині задоволеного позову ОСОБА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк» про стягнення вартості квитків у розмірі 3 400 гривень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 1 653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) грн. 60 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний