Дата документу 05.03.2018
Справа № 320/236/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Калугіної І.О.,

при секретарі: Горбань Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до 30 червня 2020 року включно, зазначивши, що від шлюбу укладеного з відповідачем 25 червня 1999 року у них народилася дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення суду шлюб між позивачем і відповідачем розірваний. На підставі рішення суду від 10 лютого 2017 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки. Але він їх не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6337 грн. 00 коп. Позивач зазначає, що на теперішній час донька є повнолітньою, навчається у медичному коледжі на денній формі навчання, у звязку з чим потребує додаткових витрат. Позивач має ряд хронічних захворювань, за останні чотири роки девять разів проходила стаціонарне лікування, перебуває на обліку в ПФУ м. Мелітополя як інвалід ІІІ-ї групи. Відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки не надає, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у звязку із хворобою.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, вважає, що позов є завідомо безпідставний ті відсутній предмет спору. У відзиві зазначив, що обовязок батьків щодо утримання повнолітньої дитини є самостійним обовязком і виникає, якщо вони є непрацездатними внаслідок інвалідності, а в позові позивачка посилається лише на свої хвороби, а отже, зловживає своїм процесуальним правом.

Третя особа в судове засідання не зявилась, від не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у звязку із хворобою.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 25 червня 1999 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії І-ЖС № 046264 /а.с.9/.

Від даного шлюбу 21 грудня 1999 року народилася ОСОБА_3, та батьком в свідоцтві про народження зазначений відповідач /а.с.10/.

05 листопада 2014 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між позивачем та відповідачем розірваний /а.с.11/.

Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки (третьої особи) в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів до повноліття дитини, тобто до 21 грудня 2017 року включно /а.с.12/.

Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 31 жовтня 2017 року, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01 жовтня 2017 року складає 6337 грн. 00 коп. /а.с.13/.

Згідно довідки про склад сімї, виданої головою квартального комітету від 01 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 мешкає за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шевченка, буд. 2, без реєстрації. Разом із нею мешкає донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.15/.

Відповідно до довідки Комунального вищого навчального закладу «Мелітопольський медичний коледж» Запорізької обласної ради від 11 вересня 2017 року, ОСОБА_3 є студенткою другого курсу відділення «Лікувальна справа», строк навчання з 01 вересня 2016 року до 30 червня 2020 року /а.с.14/.

Позивач є інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання /а.с.16/.

Так, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідачем до суду наданий відзив на позов позивача, в якому він вважає, що позов є завідомо безпідставний та відсутній предмет спору. Зазначає, що обовязок батьків щодо утримання повнолітньої дитини є самостійним обовязком і виникає, якщо вони є непрацездатними внаслідок інвалідності, а в позові позивачка посилається лише на свої хвороби, а отже, зловживає своїм процесуальним правом.

Суд критично відноситься до таких заперечень відповідача, оскільки позивач просить суд стягнути аліменти не на своє утримання, а на утримання доньки, яка продовжує навчання. Позивач є інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання, постійно потребує коштів на своє лікування. Донька у теперішній час навчається, у звязку з чим також потребує додаткових витрат. У відзив на позов відповідач не вказав і не зазначив будь-які підстави, з яких він не може сплачувати аліменти на утримання доньки на період її навчання.

Суд вважає, що оскільки відповідач є особою працездатного віку, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу суду надано не було, а тому він може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв'язку з цим її потребує, то, відповідно до ст. 199 СК України, з останнього, необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 січня 2018 року і до закінчення донькою навчання, тобто до 30 червня 2020 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

При цьому вимога щодо визначення аліментів в розмірі, не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставною, оскільки ОСОБА_3 досягла повноліття, згідно ч.1 ст. 6 СК України втратила статус дитини, а тому це правило на неї не поширюється, тому в даній частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 183, 184, 191, 200, 201 СК України, ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, який не працює, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 січня 2018 року і до закінчення навчання до 30 червня 2020 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, який не працює, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави (, р/р 0001, КБК 22030106, ГУК у м. Києві, код за ЄДРПОУ отримувача 37993783, МФО 820019) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню й оскарженню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

СУДДЯ: І.О.Калугіна