Єдиний унікальний номер 725/4149/17
Номер провадження 2/725/1129/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Дженджері К.І.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідача за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини стягнуті аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. Але зазначених коштів позивачу не вистачає на утримання дитини, фактично щомісячно витрати становлять 4000 грн. В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на утримання неповнолітньої дитини, які полягають у наступному:

1) оздоровлення та відпочинок сина ОСОБА_4, за межами України в Туреччені з 07.06.2017 року по 21.06.2017 року загальною вартістю 22993 грн.;

2) заняття по всебічному розвитку у приватній школі розвитку дитини «КіндерЛайф» з 01.03.2016 року вартістю 7150 грн.;

3) спортивні заняття в «Федерації карате-до» клубу «Лідер» з 01.03.2016 року вартістю 8700 грн.

4) лікування в приватному підприємстві «Клініка мікрохірургії ока Медікус-Чернівці» з 02.10.2017 року по 09.10.2017 року, вартістю 2050 грн..

5) відвідування лікаря-стоматолога, загальна вартість лікування 2845 грн.

Загалом вартість додаткових витрат на розвиток дитини і оздоровчий відпочинок з урахуванням вартості збільшених та інших витрат склали 43008 грн.

Враховуючи, що батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами позивач просить суд стягнути з відповідача половину додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 21504 грн..

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, а також на заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких відповідач позовні вимоги не визнає та вважає наведені позивачем додаткові витрати такими, що не викликані особливими обставинами чи необхідністю розвитку особливих здібностей дитини. В обгрунтування своїх заперечень, щодо задоволення позову зазначив, що витрати на оздоровлення дитини він був згідний оплатити та надавав позивачці перелік санаторіїв на території України, які спеціалізуються на лікуванні хвороб дихальних шляхів та лор-органів. Оплатити вартість такого відпочинку, який обрала позивачка у нього не було можливості. Крім того зазначив, що відповідно до довідки виданої туристичною фірмою розміщення та харчування дітей чотирьохрічного віку в готелі де відповичала позивачка та в інших готелях Туреччини є безкоштовним. Також вважає, що лікування у санаторіх України було б більш корисним для здоровя дитини та менш коштовним.

Щодо оплати витрат на відвідування сином занять з карате з жовтня 2016 року, зазначив, що відповідно до довідки якою позивач обгрунтовує вартість додаткових витрат дані кошти є благодійними внесками, а отже не є обовязковим платежем.

Витрати на відвідування сином занять у приватній школі «КіндерЛайф» також не вважає такими, що зумовлені особливими обставинами чи необхідністю розвитку особливих здібностей дитини. Також зазначив, що син відвідує дошкільний навчальний заклад №9 де проводиться освітня робота, що реалізовується відповідно до вимог программ розвитку, виховання та навчання дітей.

Щодо вимоги про стягнення витрат на лікування у лікаря-стоматолога пояснив, що позивачка зверталась до нього з данного приводу та ним було перераховано на її ім'я 25 вересня 2017 року та 11 жовтня 2017 року кошти в сумі 2000 грн.. Також просив суд звернути увагу, що на території м. Чернівці діє КМУ «Міська дитяча стоматологічна поліклініка» де надаються кваліфіковані стоматологічні послуги дітям безкоштовно.

Не погоджується відповідач також із заявленими позивачкою витратими на лікування у ПП «Клініка мікрохірургії ока Медікус-Чернівці», окільки доказів необхідності такого лікування не надано, тобто немає направлення до згаданого лікувального центру, а також відсутні рекомендації лікаря щодо лікування.

З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

В судове засідання позивачка не зявилася. Її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що після розірвання шлюбу спільна дитина сторін проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Вважає, що у звязку із понесеними позивачкою витратами наведеними у позові, відповідач, як батько дитини зобовязаний сплатити їй половину загальної вартості витрат.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що від сплати аліментів він не ухиляється, допомогу дитині він надає а також перераховує позивачці кошти. Крім того пояснив, що у нього з позивачкою була домовленість, що той із батьків з ким син виїжджає за кордон і оплачує таку поїздку. Вважає, даний позов надуманим та безпідставним, оскільки у них є суперечка з приводу виїзду дитини за кордон на постійне місце проживання у звязку з чим даний позов є нічим іншим як помстою.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників процессу приходить до наступного.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Судом встановлено, що Позивач - ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження № 182455.

З відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини стягуються аліменти в розмірі 1000 грн. з 05.05.2015 року, що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду від 08.07.2015 року по справі № 725/2411/15-ц.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так в обґрунтування своїх вимог позивачем надано копію договору від 22.04.2017 року про надання туристичних послуг, відповідно до якого позивач ОСОБА_3 сплатила за туристичний продукт на 3 трьох осіб 75069,82 грн., при цьому зазначає, що вартість оздоровчого відпочинку у Туреччині на дитину становила 22 993 грн.. На підтвердження вартості витрат на дитину надає лише копію квитанції №152 від 31.05.2017 року де від руки міститься напис «сума за дитину 22993 грн.», інших належних та допустимих доказів того, що із загальної вартості туристичного туру саме 22 993 грн. коштував відпочинок дитини суду не надано. Крім того суд приймає до уваги посилання відповідача, щодо тієї обставини, що при розрахунку вартості туристичного туру на двох дорослих дитина віком чотирьох років розміщується безкоштовно, а доказів які спростовують даний факт позивачем не надано. Окрім цого, позивачкою не надано доказів того, що дана поїздка до Туреччини була зумовлена наявністю чи настанням у дитини хвороби та, що саме у тому регіоні Туреччини наявні відповідні мікрокліматичні умови, які б сприяли видужанню дитини. Також не доведено і того факту, що готель в якому перебувала позивач з дитиною спеціалізується на відповідних послугах санаторно-лікувального напрямку, які були необхідними для здоровя дитини у звязку із її хворобою. При цьому судом жодним чином не заперечується позитивний вплив морського клімату на загальний стан здоровя дитини, однак в розумінні ст. 185 СК України такий відпочинок в данному конкретному випадку не може бути віднесений до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами. Також суд бере до уваги існування домовленості між сторонами, щодо понесення витрат кожним з них самостійно, при виїзді з дитиною за кордон.

На підтвердження понесених додаткових витрат, позивачем також надано довідки ФОП ОСОБА_5 згідно яких ОСОБА_4 відвідує заняття всебічного розвитку у приватній школі розвитку дитини «КіндерЛайф» та з 01 березня 2016 року за за весь період ОСОБА_3 сплатила 7150 грн.. Крім цього відповідно до довідок Чернівецької обласної молодіжної громадської організації «Федерація карате-до» - «Клуб лідер» ОСОБА_4 є спортсменом федерації з жовтня 2016 року, при цьому щомісячний благодійний внесок складав з жовтня 2016 року 600 грн., а з 01.12.2017 року складає 700 грн., вартість участі у змаганнях склала 200 грн., а усього сплачено 8700 грн.. Дані витрати суд не може віднести до додаткових витрат, оскільки вони не повязані із особливими здібностями дитини (талантом) та не зумовлені ними. Крім того суд погоджується із думкою відповідача, що не можуть бути визнані додатковими витратами благодійні внески оскільки такі платежі є добровільними.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення витрат на обстеження у приватному підприємстві «Клініка мікрохірургії ока Медікус-Чернівці» з 02.10.2017 року по 09.10.2017 року, вартістю 2050 грн., позивачкою не надано суду доказів того, що вказане обстеження було викликано станом здоров'я дитини, зокрема відсутнє направлення фахового лікаря-офтальмолога, саме до цієї «клініки». Більш того із наданих позивачкою талонів не можливо встановити за які конкретні послуги було сплачено кошти.

Вимога позивача, щодо стягнення додаткових витрат які були сплачені за послуги лікаря-стоматолога у розмірі 2845 грн., також не підлягає задоволенню, оскільки у тексті заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивачка визнає факт сплати відповідачем однієї тисячі гривень за послуги стоматолога. Більш того відповідачем надано суду квитанції про переказ коштів ОСОБА_3 на послуги стоматолога в сумі 2000 грн., таким чином зазначені витрати які позивач вважає додатковими, відповідачем відшкодовано.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту понесення нею додаткових витрат на утримання дитини в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України, що були зумовлені настанням особливих обставин, а ті витрати які нею понесені на послуги стоматолога, відповідачем були відшкодавані, а тому позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 141, 180, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4-6, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун