АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/9164/17 Головуючий І інстанції: Погасій О.Ф.
Провадження № 22ц/790/590/18 Суддя-доповідач: Кісь П.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року (головуючий суду першої інстанції суддя Погасій О.Ф.) по цивільній справі №643/9164/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 31258,28 гривень, вказуючи, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.12.2013 року, ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 15611 грн. 73 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконало умови договору, надало кредитні кошти, однак ОСОБА_4 не повертає своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими передбаченими умовами договору витратами, у зв'язку з чим станом на 12.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 31258 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 5353 грн. 88 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3439 грн. 86 коп.; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 6852 грн. 80 коп.; штрафу відповідно до п.2.2. Генеральної угоди у розмірі 15611 грн. 74 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.12.2013 року, що утворилась станом на 12.06.2017 року, у розмірі 24073 грн. 06 коп.

У задоволенні решти позовних вимог суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позовну заяву задовольнити частково та стягнути з нього заборгованість за кредитом у розмірі 5353 грн. 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3439 грн. 76 коп. та штраф у розмірі 702 грн. 21 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що проаналізувавши пункти п.п. 1.1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.2 генеральної угоди можливо зробити висновок, що позиція суду стосовно застосування штрафних санкцій не відповідає дійсності та укладеному правочину, оскільки з п.п. 1.1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.1, 2.2 генеральної угоди вбачається, що у разі порушення строку повного погашення кредиту у сумі 5353,38 грн. змінюється з 31.12.2015 року на 2-й (32-й) день прострочення зобов'язання та з цього дня позичальник повинен сплати всю суму заборгованості за кредиту та штраф за прострочення у розмірі 702,21 грн. Також у положенні про застосування штрафу зазначено слово «кредит», але слово «щомісячний платіж» - відсутнє.

Крім того, в тексті Генеральної угоди взагалі не вказано, що штраф має періодичний характер та не має інших посилань, що може на це вказувати. Отже, має застосовуватись одноразовий штраф у розмірі 702,21 грн.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на значне перевищення розміру неустойки, оскільки неустойка складає 22 464,54 грн. при розмірі збитків у сумі 5 353,38 грн. Крім того, штраф визначений судом у розмірі 702,21 грн. за місяць прострочення є непропорційним простроченим зобов'язанням.

Судом не була враховано те, що з моменту укладення генеральної угоди та станом на даний момент відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Таким чином кредит наданий у сумі 5353,38 грн., а компенсація (неустойка), що виражена у штрафі розміром 15 611,74 та пенею у розмірі 6852,80 грн., не тільки перевищує 50% від суми кредиту, а є такою що у чотири рази перевищує сам кредит, тому вважає, що судом помилково не застосована дана норма.

Позиція суду першої інстанції щодо стягнення комісії, посилаючись тільки на наданий до суду розрахунок позивача, який взагалі не був перевірений та порахований судом, є такою, що суперечить чинному законодавству та укладеній генеральній угоді, оскільки відповідно до наданої довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», 55 днів пільгового періоду» за договором №8АМОИ27 від 21.10.2011року комісія стягується за зняття кредитних коштів готівкою, за зняття особистих коштів, за моніторинг неактивної карти, за отримання балансу, за безготівковий платіж.

Ураховуючи суму у розмірі 214,15 грн. та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», 55 днів пільгового періоду» за договором №8АМОИ27 від 21.10.2011р., є можливим зробити висновок, що зазначена сума нарахована за комісію за зняття кредитних коштів по ставці 4%, адже 5353,88*4%=214,15 грн.

Вважає, що комісію необхідно розцінювати, як додаткову плату за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється банком безпосередньо в момент видачі готівки шляхом списання з карткового рахунку. Таким чином зазначений платіж взагалі не може бути стягнутий з тих підстав, що він не отримував послуги, за які новина стягуватися комісія та при наданні цих послуг комісія стягується автоматично.

Також суд не звернув увагу на ту обставину, що позивач просив стягнути саме комісію, вказавши її у позові, як комісію та пеню, тому не було підстав стягувати комісію, а пеня не підлягає стягненню, оскільки відсутній розрахунок пені, її розмір не визначений у позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти, а відповідачем ОСОБА_4 узяті на себе зобов'язання не виконувалися, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача частково.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія у повному обсязі погодитися не може, оскільки неправильно вирішенні питання про розмір штрафу, який підлягає стягненню за п.2.2. Генеральної угоди, та стягнення комісії.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеної між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.12.2013 р., банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 5353 грн. 88 коп. на строк 24 місяці, з 06.12.2013 р. по 21.12.2015 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби в сумі 5353 грн. 88 коп. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 267 грн. 91 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил (п.2.1.). Сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 702 грн. 21 коп. (п.2.2.). Пунктом 2.9. Генеральної угоди передбачена зміна процентної ставки.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклав договір на запропонованих вказаним банком умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи в генеральній угоді від 06.12.2013 року.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Відповідно до п.2.2. Генеральної угоди сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 702 грн. 21 коп.

Умовами Генеральної угоди передбачено щомісячне погашення заборгованості позичальником щомісячним платежем у сумі 267 грн. 91 коп.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідачем з 06.12.2013 р. по 12.06.2017 р. погашення заборгованості не здійснювалось взагалі, відповідно до умов Генеральної угоди, позичальником сплачений одноразовий платіж під час укладення Генеральної угоди 06.12.2013 року.

Посилання апелянта на те, що має застосовуватись одноразовий штраф у розмірі 702,21 грн. є обґрунтованим, оскільки пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у в даній Генеральній угоді, Умовах та правилах надання банківських послуг більше, ніж на 31 день по зобов'язанням, строк яких настав, строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 702,21 грн. Тобто, починаючи з 32-го дня з моменту виникнення порушення у Банка є право одноразово нарахувати штраф.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що штраф нараховується за кожний місяць допущеного відповідачем порушення зобов'язання.

Крім того, згідно наданого розрахунку заборгованості та відзиву на апеляційну скаргу, наданого представником ПАТ КБ «ПРИВТАБАНК», вбачається, що банк, відповідно до п. 2.1.1.12.8., нараховує комісію за обслуговування у відповідності із Тарифами/ Пам'яткою Клієнта /Довідкою про умови кредитування, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Згідно з п.2.1.1.12.13. банком нарахована комісія за обслуговування/емісію карти в розмірі, який встановлено Тарифами Банку/Пам'яткою Клиента (за відкриття, річне, щомісячне обслуговування карткового рахунку) у розмірі, встановленому Тарифами Банка/Пам'яткою Клієнта/Довідкою про умови кредитування, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.15. Умов та правил надання банківських послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості, ставка пені вказана 0,00 грн., а відповідно до Тарифів Банку, комісія за обслуговування нараховується у розмірі 4 %.

Однак, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття закону «Про захист прав споживачів» та закону «Про споживче кредитування».

За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною.

Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 уклав генеральну угоду 06.12.2013 року то відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні цього закону і комісія у розмірі 6852 грн. 80 коп. не підлягає стягненню, що підтверджується постановою ВСУ № 531/648/15-ц від 06.09.2017 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання про розподіл судових витрат.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим є підстави для зміни суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.371, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- V 111 від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року змінити.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, (РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( р/р 3111, МФО № 305299)суму заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.12.2013 року, що утворилась станом на 12.06.2017 рокуу загальному розмірі 9 495 грн. 95 коп., яка складається з:

-заборгованості за кредитом у розмірі 5353 грн. 88 коп.;

-заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 3439 грн. 86 коп.;

-штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди у розмірі 702 грн. 21 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( р/р 3111, МФО № 305299) на користь ОСОБА_4, (РНОКПП НОМЕР_1) 1760 грн. у якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина