АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9479/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/222/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін відповідача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/9479/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

в серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в її користь аліментів, як колишньої дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років, а саме син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно, з моменту подачі позову до 05 квітня 2019 року, тобто до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16 травня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2017 року був розірваний. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний момент вона отримує щомісячний дохід майже вдвічі менший від мінімальної заробітної плати, так як працює на чверть ставки, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином, якому ще не виповнилося три роки. Відповідач проживає окремо від сім'ї, є працездатного віку, матеріально забезпечений, на утриманні інших дітей не має, а тому має можливість надавати таку допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 01 серпня 2017 року до досягнення трирічного віку дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у позові про стягнення з нього аліментів на її утримання, посилаючись на те, що воно є незаконне, необґрунтоване та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в судовому рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що він не працює, власного житлового будинку, земельного паю та земельних ділянок не має, за автомобіль сплатив позивачу грошову компенсацію в сумі 50 000 грн., а тому не має можливості надавати колишній дружині матеріальну допомогу. Крім цього, позивач за шість місяців отримала дохід у розмірі 10 730,94 грн., що перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб, а також отримує аліменти на утримання сина в розмірі 800 грн., по яких заборгованості у нього не має.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року, посилаючись на те, що дане рішення ухвалено з дослідженням всіх обставин справи та на підставі відповідних норм сімейного законодавства України. Присуджений судом на користь ОСОБА_3 щомісячний розмір аліментів в сумі 900 гривень є майже вдвічі меншим від мінімального прожиткового мінімуму. Суд вірно врахував матеріальне становище ОСОБА_3, яка без будь-якої сторонньої допомоги здійснює догляд за малолітньою дитиною і працює лише на 0,25 ставки вчителем початкових класів. Також ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 згідно рішення суду лише 800 гривень, що є меншим від мінімального розміру аліментів. Крім цього, посилання ОСОБА_1 на те, що він знаходиться в скрутному матеріальному становищі є надуманими, оскільки на даний час він не має іншої сім'ї чи інших дітей, а також під час судового розгляду справи не заперечив, що він в приватному порядку підробляє на будівництві і має відповідні доходи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені в ній.

Позивач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не має можливості надавати позивачу на її утримання аліменти, право на утримання у дружини-матері існує паралельно з правом дитини на утримання і не залежить від нього.

Колегія суддів з вказаним висновком суду погоджується, оскільки він відповідає зібраним по справі доказам і нормам матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 80 Сімейного кодексу (далі - СК) України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами другою, четвертою, шостою статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 16 травня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2017 року був розірваний. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки Житлово-експлуатаційної контори № 13 житлово-будівельних кооперативів №1103 від 31 травня 2017 року, вбачається, що з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: вул. Н.Світ 4/75 Тернопільського району Тернопільської області зареєстрований та проживає син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від сім'ї, є працездатного віку, здоровий, про що підтвердив у судовому засіданні, довідок про незадовільний стан здоров'я в порядку ст.60 ЦПК України (в редакції чинній на момент вирішення справи судом) суду не представляв, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, має у власності автомобіль, працює на будові, про що особисто ствердив у судовому засіданні, заборгованості по аліментах на утримання сина не має, своєчасно сплатив грошову компенсацію за автомобіль, який був придбаний під час шлюбу.

Доводи апелянта про те, що позивач працює і отримує заробітну плату не заслуговують на увагу, оскільки як передбачено ч.4 ст.84 СК України право дружини на утримання не залежить від того чи вона працює, чи яке її матеріальне становище.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що слід з відповідача стягнути аліменти на утримання колишньої дружини, з якою проживає дитина до трьох років, оскільки чоловік може надавати матеріальну допомогу і має таку можливість.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що судом повно і всебічно досліджено обставини справи, правильно визначено природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства не встановлено, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року не має.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача, в межах ним понесених.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 березня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6