Номер провадження 2/754/516/18
Справа №754/6962/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання: Двірко Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП. В процесі розгляду справи позивач збільшив позові вимоги та просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь 44845,49 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказані вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.03.2016 року за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2, яким він керував сталася ДТП. Постановою Деснянського районного суд м. Києва від 05.04.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Згідно висновку про оцінку мана №J від 18.03.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 27796,65 грн. 18.03.2016 року СПД ОСОБА_7 було складено експертний звіт про визначення вартості матеріального збитку вих. №1803, згідно з яким вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу складає 44845,49 грн. Оскільки відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, а саме: автомобіля НОМЕР_1, то саме вона повинна відшкодувати позивачу витрати, які він змушений був витратити на відновлення пошкодженого автомобіля НОМЕР_2.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

ОСОБА_3 є власницею транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_3, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось позивачем та представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2016 року 11.03.2016 року, о 14 год. 10 хв. в м. Києві на перехресті пр. Маяковського, 5 сталася ДТП між автомобілем НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_4 та автомобілем НОМЕР_5, який належить ОСОБА_1

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2016 року винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_4

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до рахунку фактури ТОВ «ІНТЕХСТАНДАРТ» НОМЕР_8 від 18.03.2016 року наданим на замовлення ОСОБА_1 вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5, склала 27796,65 грн.

Як вбачається зі Звіту СПД ОСОБА_7 від 18.03.216 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Джеллі» д.н.з. НОМЕР_6, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Джеллі» д.н.з. НОМЕР_6 складає 44845,49 грн.

Відповідно до копії квитанції №576721 від 18.03.2016 року вбачається, що вартість послуг з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Джеллі» д.н.з. НОМЕР_6 склала 2500,00 грн., яку оплатив позивач.

Разом з тим, як вбачається з витягу з офіційного сайту МТСБУ наданим представником відповідача станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 відповідно до полісу №АЕ 5143917 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

У судовому засіданні позивач не заперечував ту обставину, що до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не звертався за виплатою страхового відшкодування, оскільки був впевнений, що автомобіль відповідача не застрахований.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», договором страхуванням, яким є поліс №АЕ 5143917 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок про те, що підстави для цивільної відповідальності ОСОБА_3 лише через те, що вона є власником транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_7 відсутні, так, як в даному випадку тягар цивільної відповідальності має нести особа винна у завданні шкоди, якою в даному випадку є водій автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_4, з вини якого і сталася ДТП та який в свою чергу керував вказаним транспортним засобом на підставі посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, адже відповідач не є суб'єктом заподіяння майнової шкоди, а доводи позивача не ґрунтуються на нормах матеріального права та є безпідставними.

Крім того, слід зауважити на те, що позивач не звертався до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату йому завданої матеріальної шкоди.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

На підставі ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П.2 ч. 3 цієї статті вказує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 3 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Оскільки судом було з'ясовано, що відповідач ОСОБА_8 не є суб'єктом заподіяння позивачеві матеріальних збитків внаслідок ДТП у суді відсутні підстави для стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Крім того, у судовому засіданні окрім цього не було доведено сам факт заподіяння позивачу моральної шкоди, не доведеним є її розмір у сумі 10000,00 грн., тому, в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТПне знайшли свого доведення у судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 22, 23, 386, 1166, 1187, 1188 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 89, 133, 141, 263, 265, 267 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 15.03.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран