Ухвала

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 557/865/15-ц

провадження № 61-3054 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гощанського районного суду Рівненської області у складі судді Рудик Л. М.

від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Бондаренко Н. В., Ковалевича С. П. від 20 липня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору, укладеного

22 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та

ОСОБА_2, останньому було видано кредит в розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов'язувався щомісячно в строки, визначені умовами надання банківських послуг фізичним особам та правилами користування платіжною карткою, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, а також здійснювати погашення відсотків за користування коштами, сплачувати штраф в разі порушення умов договору.

Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом

на 30 червня 2015 року становить 21 064 грн 33 коп., з яких: 3 780 грн

42 коп. - заборгованість за кредитом, 16 042 грн 75 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 250 грн штраф (фіксована частина) та

991 грн 16 коп. штраф (процентна складова).

З урахуванням викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_2 зазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 15 червня

2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для захисту порушеного права.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 липня 2016 року рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 15 червня

2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що останній платіж відповідач здійснив у грудні 2008 року, а з позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише у серпні 2015 року, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, відмовляючи у задоволенні позову, належним чином не перевірили доводи позивача та не врахували, що кредитний договір від 22 жовтня 2007 року не є розірваним чи припиненим, а тому відповідно до умов договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання процентів за користування кредитними коштами за період з 30 травня 2012 року по

30 травня 2015 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що договір сторони уклали 22 жовтня 2007 року, останній платіж відповідачем було здійснено 19 грудня 2008 року, а з позовом банк звернувся 3 серпня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, та, з урахуванням відсутності заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України

від 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Не погоджуючись з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, банк в касаційній скарзі посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 року, відповідно до якої проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з позичальника у межах строку позовної давності.

У даній справі Верховний Суд України, встановивши, що банк звернувся до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, процентів та неустойки з пропуском строку позовної давності, оскільки право на позов виникло 19 січня 2009 року і через 3 роки закінчилось, а банк звернувся до суду 3 серпня

2015 року, проте вважав, що проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 зазначено, що згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Така ж правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові

від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року справу № 444/9519/12-ц (провадження № 61-297св18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верхового Суду вирішила відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249 цс15.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостіза кредитним договоромдо закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 444/9519/12-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк