Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 501/1793/14-ц

провадження № 61-4767 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство «Український страховий дім»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 нарішення апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Гончаренко В. М., Комаровської Н. В., Короткова В. Д.,

від 3 грудня 2015 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2014 року ОСОБА_2звернувсь до суду з позовом до

ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 травня 2012 року о 17.10 год. на перехресті вул. 1 Травня та вул. К. Маркса, у м. Іллічівську Одеської області, ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «ВАЗ» 21011, номерний знак НОМЕР_1, порушуючи пункт 16.6 Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем Shevrolet «FREO SF69Y», номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Відповідальність ОСОБА_3 застраховано у приватному акціонерному товаристві «Український Страховий Дім» (далі - ПрАТ «Український Страховий Дім»). Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 28 листопада 2014 року майнова шкода спричинена йому, як власнику автомобіля становить 83 252 грн 72 коп. ОСОБА_2 у визначений законом звернувся з заявою до

ПрАТ «Український Страховий Дім» про настання страхового випадку, проте матеріальна шкода ні ПрАТ «Український Страховий Дім» та ні ОСОБА_3 йому не відшкодована.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 83 252 грн 72 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 1 100 грн за проведення повторної експертизи, 500 грн за виклик евакуатора, а також 60 тис. моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 83 252 грн 72 коп., витрати на проведення повторної експертизи у розмірі 1 100 грн, на відшкодування моральної шкоди - 2 тис. грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позові вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_3 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та завданні ОСОБА_2 матеріальної і моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2015 року рішення районного суду скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що автомобіль ВАЗ 21011, належний на праві приватної власності ОСОБА_4, яким керував ОСОБА_3, застрахований ПрАТ «Український страховий дім», сума заподіяної шкоди не перевищує страховий ліміт, тому з вказаними вимогами позивач має звернутися до

ПрАТ «Український страховий дім». Проте, в уточненій позовній заяві вимоги до

ПрАТ «Український страховий дім» ОСОБА_2 не заявлено.

13 червня 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції нормматеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду є помилковими, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 13 травня 2012 року о 17.00 год. на перехресті

вул. 1 Травня та вул. К. Маркса, у м. Іллічівську Одеської області,

ОСОБА_3 керуючи автомобілем «ВАЗ-21011», номерний знак 00690ОВ, порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем Shevrolet «FREO SF69Y», номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності. В результаті зіткнення автомобілю позивача були заподіяні механічні ушкодження, а сам позивач зазнав тілесних ушкоджень.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2012 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Автомобіль «ВАЗ-21011», номерний знак НОМЕР_3, належить ОСОБА_4 6 лютого 2012 року в ПрАТ «Український Страховий Дім» було оформлено страховий поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

3 липня 2012 року ОСОБА_2 звернувся в ПрАТ «Український Страховий Дім» з повідомленням про настання страхового випадку, проте страхове відшкодування ПрАТ «Український Страховий Дім» не виплачено.

Згідно звіту від про огляд автомобіля позивача від 23 травня 2012 року матеріальна шкода заподіяна автомобілю Shevrolet «FREO SF69Y», номерний знак НОМЕР_2, складає 46 726 грн 25 коп.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозгова травма, струс головного мозку, травма лівого ліктя, травми м'яких тканин обличчя.

28 листопада 2014 року було складено експертний висновок, яким матеріальна шкода заподіяна автомобілю позивача складає 83 252 грн 72 коп.

Згідно квитанції від 28 листопада 2014 року позивач оплатив за проведення зазначеної експертизи 1 100 грн.

За послуги евакуатора для транспортування автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди позивач сплатив 500 грн.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до положень статей 1187, 1188 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, та відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності зі статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частини першої статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України: від 14 вересня 2016 року № 6-725цс16 та від 26 жовтня 2016 року № 6-954цс16.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, вірно застосувавши положення статей 23, 1166, 1172, 1187, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», врахувавши висновок експертного дослідження від 28 листопада 2014 року щодо вартості завданої позивачу майнової шкоди, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог у вказаному розмірі та наявності правових підстав для відшкодування позивачу завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди саме ОСОБА_3

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції керувався поданими ОСОБА_2 доводами, виходив із вимог розумності і справедливості, а також врахував характер і тривалість моральних його страждань, істотність вимушених змін у його житті.

Апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, обставини справи в повній мірі не встановив, не визначився з характером спірних правовідносин, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та відмову у задоволенні інших позовних вимог.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від3 грудня 2015 року скасувати, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 серпня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк