Справа №490/2988/15-ц 07.03.2018
Провадження №22-ц/784/419/18
Справа № 490/2988/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Чулуп О.С.
Провадження № 22ц/784/419/18 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

7 березня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Царюк Л.М.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва, постановлену під головуванням судді Чулупа О.С. 19 січня 2018 року в залі судових засідань в місті Миколаєві зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_5

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5

про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, який згодом уточнив та просив про звернення стягнення на предмет іпотеки - адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс, розташований за адресою АДРЕСА_1, належної відповідачу на підставі договору дарування від 9 липня 2014 року НОМЕР_2 та земельну ділянку загальною площею 0,2518 га, що розташована за тією ж адресою та належить відповідачу на підставі договору дарування від 9 липня 2014 року НОМЕР_3 шляхом проведення прилюдних торгів.

У лютому 2016 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, який прийнято до розгляду в одному провадженні ухвалою того ж суду від 4 грудня 2017 року, який згодом уточнив та просив про визнання іпотечного договору укладеного між ним та позивачем ОСОБА_4 6 серпня 2014 року за № 451 недійсним.

В січні 2018 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно та заборони ОСОБА_4 та будь-яким уповноваженим ним особам вчиняти будь-які дії щодо володіння та користування вказаним майном, оскільки позивач за первісним позовом звернув стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку та зареєстрував на нього право власності.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та ухвалити нову, якою задовольнити заяву та забезпечити його позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 вважає її доводи безпідставними та необґрунтованими, і просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав її необґрунтованою та такою, що є неспівмірною заявленим позовним вимогам, оскільки під час посвідчення договору іпотеки приватним нотаріусом було накладено заборону на іпотечне майно, а ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що існує очевидна загроза порушенню його прав і інтересів до ухвалення рішення в цивільній справі.

Проте з такими мотивами погодитися не можна.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду. Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2. заявлено вимогу про визнання недійсним іпотечного договору, умови якого містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, в тому числі шляхом набуття ним права власності на іпотечне майно.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, 12 жовтня 2017 року позивачем за первісним позовом вже набуто у власність спірне іпотечне майно за умовами договору, що оспорюється відповідачем та третьою особою.

Тому обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2 посилався на можливість та загрозу з боку позивача за первісним позовом здійснити відчуження спірного іпотечного майна, що зробить в подальшому неможливим виконання судового рішення у разі задоволення зустрічного позову, або призведе до затягування вирішення справи по суті та порушення прав та інтересів третіх осіб у разі вирішення інших майнових спорів стосовно іпотечного майна.

Такі доводи відповідача ОСОБА_2 підтверджені матеріалами справи, а обраний ним спосіб забезпечення зустрічного позову відповідає та є співмірним пред'явленим ним вимогам майнового характеру.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову за наявності заборони нотаріуса, накладеної при посвідченні іпотечного договору суперечить нормам чинного законодавства.

Так, відповідно до умов, визначених у пункті 61 постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Що підтверджено здійсненням державним реєстратором реєстраційних дій щодо реєстрації прав власності на іпотечне майно за зверненням позивача ОСОБА_4 як іпотекодержателя.

За такого, висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення поданої ОСОБА_2 заяви про забезпечення позову є помилковим, а посилання на відсутність належних та допустимих доказів наявності очевидної загрози порушенню прав та інтересів ОСОБА_2 є необґрунтованим.

За такого, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової, якою заяву ОСОБА_2 слід задовольнити частково та застосувати заходи забезпечення його позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що складається з адміністративно побутового та торгівельного комплексу та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1, а також заборонити позивачу ОСОБА_4 здійснювати будь-які дії щодо вказаних будівель, споруд та земельної ділянки по зміні порядку володіння та користування ніж ті, які передбачені пунктом 4.2 іпотечного договору від 22 квітня 2014 року.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2018 року скасувати, та постановити нову, за якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс, розташований за адресою АДРЕСА_1, який складається з будівель: склад літ. З-1 загальною площею 70, 3 кв.м., адміністративної будівлі - літ. Я-1 загальною площею 49,2 кв.м., сторожки літ А-1 загальною площею 12,5 кв.м., адміністративно-виробничо побутової будівлі літ. Я1 - 1 загальною площею 67, 4 кв. м., вбиральні літ Б-1, споруд 1,2, І та земельну ділянку розташовану за тією ж адресою, загальною площею 0,2518 га, кадастровий номер :16:003:0016, які зареєстровані 12 жовтня 2017року на праві власності за іпотекодержателем ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) до вирішення справи по суті.

Заборонити ОСОБА_4 здійснювати будь-які дії щодо адміністративно-побутового та торгівельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою по зміні порядку володіння та користування ніж ті, що передбачені пунктом 4.2 іпотечного договору від 22 квітня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді О.В. Локтіонова

Л.М. Царюк