Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/199/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

01 березня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири №20 по вулиці Припортова (ОСОБА_3), 31 в м.Черкаси. Вказана квартира належить йому на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2017 року.

На даний час в квартирі зареєстрована одна особа - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона була зареєстрована в квартирі №20, по вулиці Припортова, 31 в м. Черкаси зі згоди попереднього власника і не є членом сім*ї позивача.

Вказує, що при купівлі квартири, спілкуючись з відповідачкою, остання запевнила його, що до 08 вересня 2017 року в добровільному порядку зніметься з реєстрації, проте обіцянку свою не виконала. На даний час зв*язку з відповідачем не має, в квартирі вона не проживає.

Також вказує, що з моменту набуття ним права власності на дану квартиру (08 серпня 2017 року), відповідач не приймає участі по утриманню житла, в тому числі по оплаті комунальних послуг. Всі витрати з утримання житла несе він (позивач) особисто.

За таких обставин, позивача був змушений звернутися до суду з позовом та просить суд усунути йому перешкоди у користуванні житлом квартирою №20, по вулиці Припортова, 31 у м. Черкаси, шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням.

По справі відкрито провадження та призначене судове засідання.

Враховуючи, що з 15.12.2017р. набрав чинності ЦПК України в редакції ЗУ від 03.10.2017р., дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 не зявилися. До початку судового засідання представник позивача подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини:

встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 115784138 від 01 березня 2018 квартира №20, по вулиці Припортова, 31 в м.Черкаси належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири серії та номер 8137 від 08.08.2017.

Як вбачається з довідки Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради №23046-01-10 від 15.12.2017 відповідно до адресної картки особи за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.12.2017 зареєстровано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 06.06.1975 по теперішній час.

Крім того, встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 08.08.2017р., її особистих речей в квартирі немає, добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою вона не бажає.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 без поважних причин повністю втратила звязок з помешканням, її речі в квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги вона не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні обєктивні дані вважати, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13ЦК).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Так, зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, предявивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Договір найму житла між власником квартири ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відсутній.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає у квартирі №20, по вул.Припортова (ОСОБА_3), 31 в м. Черкаси без поважних причин на час кладення договору купівлі продажу від 08.08.2017, її особисті речі відсутні, сторони не є членами сім»ї, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивача на проживання відповідача, відсутня.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 150 ЖК, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст.4, 5, 141, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_5, 25 квітня 1989р. народження (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2, код НОМЕР_1) у користуванні квартирою №20, що по вул. Припортова (ОСОБА_3), 31 в м.Черкаси, шляхом позбавлення ОСОБА_2, 17 березня 1959р. народження (зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_3 (ОСОБА_3), 31 кв.20, код відсутній) права користування квартирою №20, що по вул. Припортова (ОСОБА_3), 31 в м. Черкаси.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 12 березня 2018р., враховуючи час перебування судді у відпустці.

Головуючий: ОСОБА_6