Апеляційний суд міста Києва
Справа № 760/3302/17 Головуючий у суді першої інстанції: Усатової І.А.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1811/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегія суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Лактіонової Лариси Олександрівни - представника Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

09 березня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до відповідача ПАТ «Харцизький трубний завод» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що його батько ОСОБА_5, 21.06.2013 знаходився на своєму робочому місці в трубоелектрозварювальному цеху № 2 Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», де працював старшим майстром виробничої дільниці. Зазначено, що в період роботи ОСОБА_5 близько о 10:40 годині отримав виробничу травму, в результаті якої він помер. По даному нещасному випадку на підприємстві відповідача було проведено розслідування та складено акти форми Н-5 (акт спеціального розслідування нещасного випадку) від 12.08.2013 та Н-1 (акт про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом) від 13.08.2013.

Вважає, що оскільки, смерть ОСОБА_5 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного рольганга, власником якого є відповідач, тому підприємство зобов'язано відшкодувати йому моральну шкоду, завдану смертю батька, незалежно від його вини. Зазначає, що факт нещасного випадку, який стався з його батьком, так і подальший період стали для нього тяжким випробуванням в житті, так як він втратив близьку людину, яка виховувала його 19 років, змінені усі плани їх сім'ї на майбутнє, порушені життєві зв'язки та стосунки з оточуючими людьми, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач стверджував, що він на даний момент є студентом денної форми навчання Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». Загальна вартість ступеня вищої освіти магістр, яку він здобуває на платній основі на сьогоднішній день складає 36900 грн. Його матеріальний стан, на даний момент, не дозволяє сплачувати вартість навчальних послуг. За його життя, батько допомагав йому із оплатою навчання, однак, після його смерті він більше не може розраховувати на його допомогу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька ОСОБА_5 в розмірі 100 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 1000 грн.

Не погодившись із рішенням суду Лактіонова Л. О. - представник Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. На думку представника відповідача, позивач не довів якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідач заподіяв йому моральну шкоду та її розмір. Вважає,що оскільки дружина покійного зверталася до суду про стягнення моральної шкоди з урахуванням дітей, то стягнення моральної шкоди на користь сина є подвійним стягненням. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у здоволенні позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. З Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-УИІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач є сином померлого ОСОБА_5 Причиною смерті останнього є травма на виробництві, яку він отримав, працюючи у відповідача. Моральна шкода, яка вчинена йому смертю батька підлягає стягненню з роботодавця його померлого батька, а саме з відповідача. Розглядаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з принципів розумності та справедливості, врахував фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

За змістом ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода,завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи.

Отже, право членам сім'ї померлого на компенсацію моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненої професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання, або трудового каліцтва і причинного зв'язку між смертю і трудовим каліцтвом, а тому правовідносини щодо компенсації моральної шкоди членам сім'ї померлого виникають лише після його смерті та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 квітня 1994 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану м. Харциська на ім'я ОСОБА_4 його батьком є ОСОБА_5 (а.с.40).

Останнім місцем роботи батька позивача - ОСОБА_5, був трубоелектрозварювальний цех № 2 ПАТ «ХТЗ», де він працював з 19.12.2000 майстром виробничої дільниці.

З акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 21.06.2013 о 10-40 год. в ПАТ «ХТЗ» від 12.08.2013 (Форми Н-5), та Акту № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13.08.2013, вбачається, що нещасний випадок 21.06.2013 визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, підлягає обліку зі складанням Акту за формою Н-1; особи, дія або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку - ОСОБА_5 та посадові особи ПАТ «ХТЗ», які порушили вимоги Посадової інструкції та систему управління охороною праці на підприємстві.

З лікарського свідоцтва про смерть № 202 від 22.06.2013 вбачається, що ОСОБА_5 помер 22 червня 2013 року у хірургічному відділенні з причини множених ушкоджень кишечнику та брижових кровоносних судин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.153 КЗпП України та Закону України "Про охорону праці" на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Судом встановлено, що обставини, причини, винність осіб у даному нещасному випадку, а також зміст актів за формою Н-1 і Н-5 сторони не оскаржують, і нещасний випадок, що стався 21.06.2013 з батьком позивача - ОСОБА_5, пов'язаний з виробництвом. Причиною даного нещасного випадку є потрапляння майстра виробничої дільниці ОСОБА_5 у небезпечну зону діючого транспортного рольгангу № 565Н, що працює в автоматичному режимі, власником якого є відповідач у справі.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Під поняттям «рольганг» слід розуміти конвеєр, із закріпленими на невеликій відстані від один одного роликами, які переміщають вантаж, в свою чергу, «конвеєр» - це транспортний засіб непереривної дії для переміщення різних вантажів на невелику відстань.

Тому у розумінні ч.І ст. 1187 ЦК України - транспортний рольганг є джерелом підвищеної небезпеки.

З цих підстав, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію моральної шкоди від відповідача, у зв'язку зі смертю його батька.

Відповідно до ст.23 ЦК особа має право на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовуючи моральну шкоду вказував на те, що смерть батька була раптовою та несподіваною, загинув він у віці 43 років, був головним годувальником сім'ї, утримував дружину та 2-х синів, допомагав, як морально, так і матеріально, надавав матеріальну допомогу, яку він після смерті батька втратив.

Смертю найдорожчої людини позивачу заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті батька, моральних та фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до попущення особистих життєвих та соціальних зв'язків, і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя.

Вирішуючи питання про суму моральної шкоди, суд першої інстанції керувався тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку зі смертю батька та розраховуючи розмір моральної шкоди виходив з принципів розумності та справедливості. Суд врахував фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача.

Такі висновки суду є законними і обґрунтованими, з цих підстав апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта у частині незгоди з рішенням суду, щодо стягнення моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції щодо підстав до часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо ухвалення рішення суду з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, недоведеність позивачем неправомірності чи бездіяльності відповідача щодо заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також не врахування тієї обставини, що мати позивача зверталася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в тому числі, і в інтересах дітей, що є, на думку відповідача подвійним стягненням, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та обраного способу відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних вище висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга представника відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача також не навів таких обставин. Посилання представника відповідача на рішення суду, яким частково задоволено позов дружини померлого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та ним враховано інтереси 2-х дітей, не заслуговують на увагу, оскільки на час ухвалення рішення позивач був повнолітнім і не надавав своїй матері будь-яких повноважень щодо представлення його прав та інтересів в суді з цього питання і зі змісту цього рішення таких фактів не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Лактіонової Лариси Олександрівни - представника Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: