Справа № 161/4235/16-ц
Провадження № 2/161/303/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Факторингова компанія ОСОБА_3» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №0201/0807/88-442 від 20.08.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, було укладено іпотечний договір б/н від 20.08.2007 року, за яким в іпотеку останнім було передано належну йому квартиру, що розташована за адресою: м. Луцьк, Київський Майдан, 3/58.

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у відповідності до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором та договором іпотеки.

Вказує, що у звязку із грубим порушенням відповідачем умов кредитного договору, ТзОВ «Факторингова компанія ОСОБА_3» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та 27.07.2015 року набуло права власності на згадану квартиру.

Однак, на даний час товариство не може скористатись своїм правом щодо володіння, користування та розпорядженням своїм майном, оскільки відповідач перешкоджає у вільному доступі до квартири, продовжує проживати у ній, в добровільному порядку він та треті особи відмовляються залишити спірне приміщення.

У звязку з чим, просив суд усунути перешкоди у реалізації права володіння, користування та розпорядження квартирою, що розташована за адресою: м. Луцьк, Київський Майдан, 3/58, шляхом вселення та зобовязати відповідачів не чинити перешкод щодо користування спірною квартирою, а також стягнути судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав викладених у ній, просив суд її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем термінів виконання якого-небудь із зобовязань по кредитному договору.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється па підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Як зясовано в судовому засіданні, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: м. Луцьк, Київський майдан, 3/58 (а.с. 10-11).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жиліприміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті (ч. 4 ст. 109 ЖК України).

Отже, за таких обставин, суд вважає необґрунтованими та безпідставними заявлені вимоги щодо зобовязання відповідачів не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою, так як вони заявлені до невизначеної кількості осіб і не зазначено, яким чином має бути забезпечений доступ до приміщення.

Тобто, якщо фактично постає питання про виселення ОСОБА_2, то суд вважає, що його виселення без надання іншого житлового приміщення є неможливим.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк

Повний текст рішення складений 19.02.2018 року.