АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/12561/17

Провадження № 22-ц/787/307/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Першко О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 14 грудня 2017 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шеремет А.М..

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 4000 грн. щомісячно, від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону.

В обґрунтування вказаного позову зазначала про те, що від шлюбу вона з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні. Відповідач іноді дарує дітям подарунки, возить на відпочинок, проте відмовляється нести на рівні з нею тягар по їх утриманню. Їй достовірно відомо, що відповідач працює на двох роботах та має стабільно високий дохід, що дозволило йому придбати у власність у квітні 2017 року дороговартісний транспортний засіб. Відповідач має у власності нерухоме майно, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. Зважаючи на те, що сини потребують значних матеріальних витрат у зв'язку з навчанням у школі, їх розвитком, підтриманням стану здоров'я та забезпечення належних умов життя, вважає достатнім розмір аліментів на дітей у сумі 4000 грн. і такий розмір можливим для сплати відповідачем.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 14 серпня 2017 року по 13 вересня 2017 року допущено до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України. ст.ст. 78, 263, 265 ЦПК України.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що діти потребують значних матеріальних витрат у зв'язку з навчанням у школі, їх розвитком, підтриманням стану здоров'я та забезпечення належних умов життя. Вже понад два роки діти перебувають на її повному утриманні, щомісячно вона несе витрати на їх харчування, забезпечення необхідними ліками та одягом, а також додаткові витрати на проживання в орендованій квартирі в розмірі 5500 грн. Крім того, в силу складних життєвих обставин на даний час не працює, оскільки знаходиться на обліку в Рівненському міському онкодиспансері по стану свого здоров'я.

Стверджує, що відповідач працює на двох роботах, має постійний стабільний дохід, що дозволило йому у квітні 2017 року придбати у власність транспортний засіб, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, має у власності нерухоме майно, на утриманні інших непрацездатних членів сім'ї немає.

Вважає доводи відповідача про те, що він у добровільному порядку надає синам достатню матеріальну допомогу, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів стороною відповідача надано не було.

Зазначає про те, що враховуючи передбачений чинним законодавством України прожитковий мінімум на одну особу та матеріальне становище її та дітей, які навчаються та додатково займаються в спортивних секціях, стягнутий судом першої інстанції розмір аліментів в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину є явно заниженим, так як не відповідає існуючим на даний час цінам на продовольчі та промислові товари в Україні, а також іншим повсякденним витратам, які мають нести батьки по утриманню своїх дітей.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів змінити, збільшити розмір стягнутих із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, з 1000 грн. на 2000 грн, щомісячно на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

24 січня 2018 року від ОСОБА_3 на адресу суду надійшла відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повно та всебічно дослідженими доказами наявними в матеріалах справи та надання їм належної правової оцінки.

ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 до суду не з'явився, а в відзиві просив апеляційну скаргу відхилити і рішення суду першої інстанції залишити без змін.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на рівні з відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини. Стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі, вважав розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці, при цьому врахував матеріальне становище відповідача, та той факт, що один день на тиждень діти перебувають на його утриманні і він оплачує відпочинок дітей, що визнається позивачем. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання дітей в більшому розмірі позивач суду не надала.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 21 січня 2006 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року (а.с.3-4).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 07 листопада 2006 року (а.с.6) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 26 січня 2010 року (а.с.5).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною Радою України через прийняття Постанови №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено визнання державою права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заперечення проти позову про стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_3 зазначає, що його середньомісячний дохід становить 6 - 6,5 тис. грн., а інші дані про дохід відповідача в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано належних доказів, що він є значно більшим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що діти потребують значних матеріальних витрат у зв'язку з навчанням у школі, їх розвитком, підтриманням стану здоров'я та забезпечення належних умов життя не заслуговують на увагу, оскільки додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини не враховуються при вирішенні питання щодо стягнення аліментів і є підставою для пред'явлення позову в порядку ст.185 СК України.

Також, не заслуговують на увагу та не впливають на визначений судом розмір аліментів доводи позивача про те, що відповідач працює на двох роботах, має постійний стабільний дохід, що дозволило йому у квітні 2017 року придбати у власність транспортний засіб, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, має у власності нерухоме майно, на утриманні інших непрацездатних членів сім'ї немає, оскільки відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей та визнає позов про стягнення з нього аліментів в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину.

Згідно із ст. ст.141 та 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

На час розгляду справи відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року визначений у розмірі 1 689 грн., з 1 травня 1 777 грн., з 1 грудня - 1860 грн.

Тобто, для забезпечення гармонійного розвитку дитини кожному з батьків на її утримання необхідно надавати не менше 930 грн., а з відповідача стягнуто по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, рівності обов'язку батьків щодо її утримання, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів та часткове визнання позову про стягнення аліментів відповідачем, який за станом здоров'я є працездатним, має фізичну можливість працювати і отримувати матеріальний дохід та фактично його отримує, а також ту обставину, що він має нерегулярний, мінливій дохід, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість прийнятого місцевим судом рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, ст.389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту її проголошення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2018 року.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

А.М.Шеремет