Справа №461/1522/18
Провадження № 6/461/59/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018 р. Галицький районний суд м.Львова

у складі головуючого-судді Городецької Л.М.,

при секретарі Думичі Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до сплати заборгованості за виконавчим листом № 466/5832/14-ц, виданим 02.12.2014 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20500 гривень заборгованості за договором позики від 12 січня 2012 року, 7175 гривень 35% за користування коштами, а також 276 гривень 75 копійок судового збору, а всього 27951 гривню 75 копійок.

У судове засідання державний виконавець не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду подання.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підстав ч.4 ст.441 ЦПК України вважаю за можливе проводити розгляд справи за відсутності державного виконавця на підставі наявних доказів, які є достатніми для прийняття судового рішення.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №52278323 з виконання виконавчого листа № 466/5832/14-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем проведені усі дії щодо розшуку майна боржника; вказаний виконавчий документ не виконаний.

Зокрема, на виклики державного виконавця, боржник ОСОБА_2 не зявляється, у звязку із чим до нього було застосовано привід, та в подальшому оголошено у розшук.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов'язання.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, адже пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.2, .ч. 4 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено. Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Однак, судом встановлено, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання, покладеного на нього рішенням суду, зобов'язання, докази про що містяться у матеріалах справи наданих державним виконавцем.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950 року права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_2 не виконано зобовязання, покладеного на нього рішеннями суду, з виконання якого відкрито відповідне виконавче провадження, судом встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобовязання вказаного вище, вважаю, що подання державного виконавця слід задовольнити, тимчасово обмеживши ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до сплати відповідної заборгованості.

Керуючись ст.ст.260, 441 ЦПК України,

у х в а л и в :

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити боржника громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у праві виїзду за межі України до сплати заборгованості за виконавчим листами № 466/5832/14-ц, виданим 02.12.2014 року Шевченківським районним судом м.Львова.

Обовязок виконання ухвали суду покласти на Державну прикордонну службу України.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Львівської області, через Галицький районний суд м.Львова.

Ухвала не набрала законної сили.

Суддя Л.М.Городецька