РІШЕННЯ

іменем України

"06" березня 2018 р. 145/1689/17

2/145/105/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дзвониської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, законний представник малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_4,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що у період з 12.11.1967 р. по 3.12.1996 р. року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7.

Після розірвання шлюбу позивач залишила дошлюбне прізвище - ОСОБА_1.

Перебуваючи у шлюбі, подружжя проживало у житловому будинку за адресою вул. Маліновського, буд. №3, с. Дзвониха, Тиврівського району Вінницької області.

Передумовами для початку користування даним будинком стало те, що її колишній чоловік працював у КСП «Зоря Поділля» та йому, як працівнику підприємства, у 1991 році було надано даний житловий будинок для проживання. Після укладення шлюбу з ОСОБА_7, позивач почала проживати разом з ним спільно однією сім'єю у цьому ж будинку.

Реєстрація місця проживання позивача за вказаною адресою здійснена лише 20.08.1995 року.

Після розлучення колишній чоловік позивача припинив проживати у даному будинку.

З 20 серпня 1995 року, ОСОБА_1 почала одноособово відкрито володіти та користуватись житловим будинком №3, що знаходиться за адресою: вул. Маліновського, 3, с. Дзвониха, Тиврівського району, Вінницької області.

Відкрите володіння даним житловим будинком продовжується і до сьогодні. За весь час користування жодних спорів щодо даного будинку немає, жодних претензій зі сторони третіх осіб щодо будинку не пред'являлось.

За час проживання у будинку позивач здійснювала усі витрати, що пов'язані з його збереженням, утриманням та експлуатацією.

Пізніше, у 2006 році, за власний кошт вона газифікувала житловий будинок, у вересні 2006 року там встановлено газовий лічильник.

У лютому 2007 року проведено монтаж системи газопостачання у житловому будинку по вул. Маліновського, 3.

Вона здійснювала оплату за електроенергію.

30.10.2017 року вона в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» взяла кредит 5862,51 грн. на 1 рік. Вказані кошти витрачені нею на придбання у ФОП ОСОБА_8 пластикових вікон та установку їх у будинку по вул. Маліновського, 3.

Для ремонту покрівлі будинку вона придбала шифер листовий у кількості 16 листів, що підтверджується копією товарного чеку від 29.08.2016р. на суму 1792,00 грн.

Просить визнати за нею право приватної власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Вінницька обл., Тиврівський р-н, с. Дзвониха, вул. Маліновського, 3 та стягнути з відповідача фактично понесені позивачем судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, викладених в позові.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона прийшла на роботу в даний колгосп в 1991 році по переводу з Вінницького заводу тракторних агрегатів касиром, а її чоловік ОСОБА_7 інженером (також по переводу). Голова колгоспу Плащовий дав їм ключі від будинку і сказав поселитись, ніяких документів вони не бачили.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснила, що чоловік позивачки працював в КСП "Зоря Поділля" і отримав будинок. Після розлучення чоловік виселився, а позивачка залишилась. Згідно рішення сільської ради даний будинок взято на баланс сільської ради, але до комунальної власності він не відноситься. Сільська рада, як орган територіальної громади визначена відповідачем, оскільки іншого органу немає, так як колгоспу вже давно не існує і правонаступники також відсутні.

Доповнила, що питання приватизації зараз ставити не можна, оскільки майно не проінвентаризовано і не взято на баланс. Позивач володіє ним добросовісно. Копія інвентарної справи датована 1998 роком. Всі складові ст. 344 ЦК України є в наявності у позивача. Ордер не є обов'язковим в даній ситуації. Вселення в будинок відбулось відкрито, іншій особі ордер не видадуть, а ОСОБА_1 не можливо виселити. Сільська рада є балансоутримувачем, а не власником спірного будинку.

Відповідач представник Дзвониської сільської ради ОСОБА_9 позовні вимоги не визнав, пояснив, що будинок будувався в 1973 році всім селом для спеціалістів колгоспу. В 2012 році сільська рада взяла його на баланс. В 2017 році сесія сільської ради відмовила позивачці в приватизації земельної ділянки. Їм в райраді сказали взяти ці будинки на баланс і вважати його власним. ОСОБА_1 нікому нічого за проживання в даному будинку не платила.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги також не визнав. Пояснив, що не зрозуміло, яким чином надали хату бувшому чоловіку позивачки і доказів даних обставин немає. Відповідно до п. 5 Порядку передачі об'єктів соціальної сфери у комунальну власність, є запереченння щодо відкритості володіння, оскільки воно не доведено. Сільська рада захищає своє право на розпорядження речовим майном. Ордеру на вселення (належного доказу) правомірності вселення немає. В даному населеному пункті є ще сім'ї з багатьма дітьми, які потребують даного житла.

Третя особа ОСОБА_4 і в статусі законного представника малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечує в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що вона працювала головним бухгалтером колгоспу "Росія в с. Дзвониха, а потім в СВК "Зоря Поділля", яке було правонаступником колгоспу. Колгосп "Росія" побудував хату за рахунок коштів колгоспу і жив в ній голова ОСОБА_11, потім з 1980 року жив інший голова колгоспу ОСОБА_12, з 1986 року, з приходом іншого голови Плащового - ОСОБА_12 виїхав з даної хати і вона пустувала. З початку 90 років в дану хату голова колгоспу Плащовий поселив сім'ю інженера ОСОБА_7, а його жінку взяли касиром, а потім її перевели на свинарник. Вона живе з позивачкою по сусідству, позивачка живе в даній хаті відкрито і привела хату в порядок. Потім чоловік виселився, а вона залишилась. Позивачка заробила в колгоспі земельний пай. Вона платила в касу колгоспу гроші за дану хату.

Свідок ОСОБА_13 дав показання про те, що він ОСОБА_1 знає давно з початку 1990 років. Вона приїхала в село з чоловіком і двома дітьми. Спочатку працювала на фермі і жила в колгоспній хаті на вул. Маліновського. Яким чином їй надали колгоспну хату він не знає. Ніхто в селі заперечень щодо вселення даної сім'ї в хату не мав і не має зараз. Живе там сім'я безперервно.

Свідок ОСОБА_14 дав показання про те, що з 2010 року він є депутатом Тиврівської районної ради від с. Дзвонихи. Будинок, про який йде спір був побудовиний жителями с. Дзвониха для тимчасового проживання спеціалістів колгоспу. Громада села приймала рішення про те, щоб надати можливість їм викупити частину будинку, інженер виїхав, а його сім'я залишилась і проживає незаконно, вважає, що якщо громадяни не працюють в колгоспі, то не мають права на житло. В позивачки немає ніяких документів на вселення в будинок.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст 334 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно. Тобто, виходячи зі змісту ст. 334 ЦК України, обставинами, які мають значення для вирішення справи про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, є : законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається виключно за рішенням суду.

З 12.11.1967 р. по 3.12.1996 р. року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, що стверджується судовим рішенням Тиврівського районного суду від 3 грудня 1996 року (а.с. 10) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9).

Перебуваючи у шлюбі, подружжя проживало у житловому будинку за адресою вул. Маліновського, буд. №3, с. Дзвониха, Тиврівського району Вінницької області.

Колишній чоловік позивачки працював у КСП «Зоря Поділля» та йому, як працівнику підприємства, у 1991 році було надано даний житловий будинок для проживання. Позивач проживала разом з ОСОБА_7 спільно однією сім'єю у цьому ж будинку.

Реєстрація місця проживання позивача за вказаною адресою здійснена 20.08.1995 року, про що свідчить відповідний штамп у домовій книзі.

Після розлучення колишній чоловік позивача припинив проживати у даному будинку, що не заперечується сторонами.

З 20 серпня 1995 року, ОСОБА_1 почала одноособово відкрито володіти та користуватись житловим будинком №3, що знаходиться за адресою: вул. Маліновського, 3, с. Дзвониха, Тиврівського району, Вінницької області.

Позивач добросовісно заволоділа майном, яке належало на той час КСП «Зоря Поділля».

Відкрите володіння даним житловим будинком продовжується і до сьогодні. За весь час користування жодних спорів щодо даного будинку немає, жодних претензій зі сторони третіх осіб щодо будинку не пред'являлось.

За час проживання у будинку позивач здійснювала усі витрати, що пов'язані з його збереженням, утриманням та експлуатацією, що стверджується копією довідки КСП «Зоря Поділля» №45 від 28.11.1998 року (а.с. 13), з якої вбачається, що в період з 1991 року по 3 кв. 1998 року з ОСОБА_1 відрахована квартплата та плата за користування водою.

Доказом здійснення позивачкою витрат на утримання будинку за більш пізній період являються:

договір встановлення лічильника по замовленню населення від 18.09.2006 р., укладений між Вінницьким УГГ та ОСОБА_1

договір підряду № 136 на монтаж газопроводів та врізок по замовленню, укладеним між Вінницьким УГГ та ОСОБА_1, квитанцією на її ім'я, згідно якої за дану послугу вона заплатила 534 грн.

зведений акт вартості будівель та споруд, де вказано володільцями житлового будинку в с. Дзвониха КСП "Зоря Поділля", ОСОБА_1, оціночні акти на даний будинок;

експлікацієя даного будинку,

Також стверджується актами обстеження про відповідність технічного стану опалювальниї печі, димових і вентиляційних каналів, виданих на ім'я ОСОБА_1, № 10 від 2010 року, № 241 від 2013 року, № 675 від 2014 року, № 581 від 2015 року.

За дані послуги ОСОБА_1 платила кошти, що стверджується квитанціями.

Квитанціями проплати за газ,

абонентськими книжками за світло, в яких містяться квитанції проплати від імені ОСОБА_1.

абонентськими книжками на газ, виданими на ім'я ОСОБА_1, в яких містяться квитанції проплати,

рахунками за оплату за спожиту електроенергію,

розрахунковими книжками з оплати за природний газ, виданими на ім'я позивачки, в яких містяться квитанції проплати.

У 2006 році, за власний кошт ОСОБА_1 газифікувала житловий будинок, що стверджується копією робочого проекту установки газової плити в літній кухні, що виготовлений ФОП ОСОБА_15 (а.с. 14-18).

У вересні 2006 року, згідно договору підряду укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Вінницягаз», встановлено газовий лічильник (а.с. 12).

Крім того, для ремонту покрівлі будинку позивач придбала шифер листовий у кількості 16 листів, що підтверджується копією товарного чеку від 29.08.2016р. на суму 1792,00 грн. (а.с. 18).

30.10.2017 року позивачка звернулась із завою до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» з проханням надати їй строковий кредит на суму 5862,51 грн. на 1 рік. Вказані кошти витрачені нею на придбання у ФОП ОСОБА_8 пластикових вікон та установку їх у будинку по вул. Маліновського, 3, що стверджується опією заяви Позичальника №А223КП104980058 від 30.07.2013 р. (а.с. 15) копією договору по поставку ПВХ конструкцій від 30.07.2013р. (а.с. 16); копією Заказу №-61965 від 30.07.2013р. (а.с. 17)

Вищенаведені докази свідчать про те, що позивачка з серпня 1995 року відкрито користується та опікується житловим будинком, вживає заходи щодо його збереження у придатному для проживання стані, здійснює витрати, що пов'язані з його експлуатацією.

Відповідно до рішення Дзвониської сільської ради від 30.10.2012року №153 утворено комісію з безоплатної передачі у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду КСП «Зоря Поділля». Пунктом 2 даного рішення зобов'язано комісію до 15 листопада поточного року підготувати необхідні документи для прийняття об'єктів житлового фонду на баланс сільської ради (а.с. 19).

Даною комісією 05.11.2012 року проведено обстеження будинку по вул. Маліновського, 3 та визначено, що він безхазяйний.

Рішенням від 29.11.2012р. № 155 цієї ж ради даний житловий будинок взятий на баланс Дзвониської сільської ради (а.с. 21).

Однак, ні колгоспом "Росія", ні КСП "Зоря Поділля", ні територіальною громадою не було зареєстровано право власності на спірний будинок в БТІ згідно вимог чинного на час прийняття вказаних рішень законодавства.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

З урахуванням строку володіння даним житловим будинком ОСОБА_1 вправі звернутись до суду із позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України, оскільки володіє даним будинком з серпня 1995 року.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Дані обставини існують у позивачки і вказують на наявність підстав для визнання за нею права власності на даний житловий будинок за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст. 344, 405 ЦК України, -

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право приватної власності в порядку набувальної давності на житловий будинок літ. «А» з верандою, загальною площею 96,6 кв.м., житловою площею 59,5 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами літ. «Б», сарай з льохом, літ «б» сарай, літ "В2", вбиральню, №1-3 огорожу, що розташований за адресою: Вінницька обл., Тиврівський р-н, с. Дзвониха, вул. Маліновського, 3.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 13.03.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.