АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1566/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Болотов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про забезпечення права на відповідь,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року,-

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року вказану позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуті недоліки, визначені в ухвалі суду від 29 вересня 2017 року.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 29 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 залишено без руху.

В ухвалі суду зазначено, що позовна заява подана без додержання вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: не зазначено яким чином поширена інформація вплинула на ділову репутацію позивача, порушила його честь та гідність, яким чином та які саме немайнові права порушені відповідачем. Крім того, доданий дублікат квитанції про сплату судового збору не відповідає вимогам законодавства, оскільки не містить призначення платежу.

На виконання вимог ухвали позивачем надано суду заяву та додано дублікат квитанції про сплату судового збору із зазначенням призначення платежу.

Визнаючи заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконані у повному обсязі вимоги ухвали від 29 вересня 2017 року, оскільки позивачем надано дублікат квитанції №0.0.858098504.1 від 2017-09-26, замість оригіналу.

Висновки суду не відповідають вимогам закону.

Відповідно до роз'яснень, які містять в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення.

На виконання ухвали суду позивачем надано дублікат квитанції №0.0.858098504.1 від 26 вересня 2017 року, який містить мокру печатку банку та підпис уповноваженої особи банку.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви.

Згідно ст. 379 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 01 листопада 2017 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук