Справа № 163/3118/17
Провадження № 2/163/82/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Любомльської міської ради Волинської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно.

В подальшому, 06 лютого 2018 року останні подали в суд заяву про уточнення позовних вимог.

Свої уточнені позовні вимоги мотивують тим, що їм - ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 При цьому частки останніх в силу положень ЦКУ вважаються рівними. Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилась спадщина на 1/5 вищезазначеного домоволодіння. Частку спадкового майна успадкувала матір померлого ОСОБА_3 Однак, остання спадщину оформити не встигла, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після її смерті, відкрилась спадщина на 2/5 квартири. Спадкоємцями першої черги були вони та ОСОБА_5, які спадщину прийняли в порядку ст.ст.1261,1268 ЦК України. Кожному спадкоємцю належало по 2/15 спадкового майна після смерті ОСОБА_3 з розрахунку 2/5:3. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 спірної квартири (1/3+2/15). Спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 Спадщину ОСОБА_1 прийняв, оскільки постійно проживав в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не мають можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частки квартири.

У зв'язку з наведеним, просять визначити, що частка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить по 1/5 частини квартири АДРЕСА_3 визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/15 вищевказаної квартири, та за ОСОБА_2 право власності на 2/15 квартири.

В судове засідання позивачі не з'явились, в позовній заяві просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник Любомльської міської ради Волинської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують щодо задоволення позову.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_7 від 27.04.1993 року, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2

На час вчинення цієї дії - приватизації квартири, діяв ЦК Української РСР та Закон України «Про власність».

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його державної реєстрації.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360 ЦПК є обов'язковою для судів.

Статтею 128 ЦК УРСР було визначено, що право власності у набувача майна виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно статті 15 Закону України «Про власність», який діяв на час видачі свідоцтва про право власності на квартиру, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру шляхом її викупу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який набрав чинності 19 червня 1992 року приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст.8 цього ж Закону, передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів родини, які постійно мешкають в цій квартирі. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Таким чином, станом на 27.04.1993 року цивільне законодавство не передбачало державної реєстрації квартири і право власності на квартиру виникало після передачі цієї квартири органом приватизації та оформлення свідоцтва про право власності на неї.

Разом з тим, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Доказів того, що між співвласниками була домовленість про розподіл часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області, у тому числі нерівній, у справі не здобуто.

Таким чином, розмір часток кожного із співвласників майна - ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, яке знаходиться у спільній сумісній власності, складає по 1/5 цього майна - квартири.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїй постанові №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/5 квартири АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Матеріалами спадкової справи доводиться та обставина, що спадкодавець ОСОБА_4 заповіту на випадок своєї смерті не залишив.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадщину фактично прийняла його матір - ОСОБА_3, оскільки постійно проживала в будинку разом з спадкодавцем, що підтверджується довідкою Любомльської міської ради Волинської області, Витягом про державну реєстрацію спадкодавця та Витягом про підтвердження дошлюбного прізвища спадкодавця.

Отже, після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 належало вже 2/5 частки квартири АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області.

Проте, ОСОБА_3 своїх спадкових прав оформити не встигла, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_6

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 2/5 частки квартири АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області.

Спадкодавець ОСОБА_3 заповіту на випадок своєї смерті не залишила.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а також ОСОБА_5 були спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, відповідно як сини та чоловік спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, Витягом щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтвами про народження серій НОМЕР_4 та НОМЕР_5.

З довідки Любомльської міської ради Волинської області №3376 від 04.12.2017 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_8, її чоловік ОСОБА_2 та сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_5, проживали разом з нею по вулиці АДРЕСА_8

Отже, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняли спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Виходячи з вищевикладеного, з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належало по 2/15 частки квартири АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області (з розрахунку 2/5:3=2/15) в порядку спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ №087342.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/3 частки квартири АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області (з розрахунку 1/5+2/15=5/15=1/3).

Спадкодавець ОСОБА_5 заповіту на випадок своєї смерті не залишив.

Згідно ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, відповідно як брат спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвами про народження останніх.

ОСОБА_1, у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України фактично спадщину, яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області прийняв, оскільки постійно проживав в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати.

Постановами державного нотаріуса від 30.11.2017 року позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на частки квартири АДРЕСА_5 в місті Любомль Волинської області останнім було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частки.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Представник відповідача у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити, що частка ОСОБА_1 співвласника квартири АДРЕСА_1 складає 1/5 частину квартири; частка ОСОБА_2 співвласника квартири АДРЕСА_1 складає 1/5 частину квартири; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, а саме на 2/15 квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а саме на 1/3 квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, а саме на 2/15 квартири АДРЕСА_6

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 89, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визначити, що частка ОСОБА_1 співвласника квартири АДРЕСА_1 складає 1/5 частину квартири.

Визначити, що частка ОСОБА_2 співвласника квартири АДРЕСА_1 складає 1/5 частину квартири.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, а саме на 2/15 квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а саме на 1/3 квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, а саме на 2/15 квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, що проживає АДРЕСА_7 РНОКПП - НОМЕР_1.

Позивач: ОСОБА_7, що проживає АДРЕСА_7 РНОКПП - НОМЕР_2.

Відповідач: Любомльська міська рада Волинської області, адреса: вулиця Української Армії, 2, місто Любомль Волинської області, 44300.

Головуючий: суддя О.С. Павлусь