Ухвала

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 428/13977/16-ц

провадження № 61-3831 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Фаловської І.М.,

учасники справи:

заявник-ОСОБА_4,
заінтересовані особи:-Міністерство соціальної політики України,
-Російська Федерація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2017 року в складі судді Юзефовича І. О. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2017 року в складі суддів: Авалян Н. М., Кострицького В. В., Орлова І. В.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація.

Заява ОСОБА_5 мотивована тим, що встановлення факту вимушеного переселення заявника пов'язане з вирішенням питання про стягнення збитків, а не вирішення спору про право. Іншого порядку встановлення даного факту не передбачено. Після того, як заявник ОСОБА_5 у листопаді 2014 року був звільнений з основного місця роботи, розташованого у м. Луганську, він перемістився до м. Харкова, де і перебував до березня 2015 року. Отримати довідку про своє переселення він не мав змоги, адже у 2014 році такі довідки не видавались. Перемістившись до м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_5 отримав таку довідку, проте навіть у ній не має відмітки з якої причини відбулося вимушене переміщення заявника ОСОБА_5 Встановлення факту вимушеного переміщення є підтвердженням статусу заявника ОСОБА_5 відповідно до норм Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» для його захисту.

На підставі наведеного ОСОБА_5 просив суд встановити факт, що його вимушене переселення у вересні 2014 року з окупованої частини території Луганської області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Російська Федерація, хоча і зазначена в заяві в якості заінтересованої особи, не набула статусу учасника процесу, оскільки не була залучена до участі у справі згідно з порядком, визначеним для розгляду справ з іноземним елементом відповідно до статті 415 ЦПК України, з урахуванням роз'яснень, наданих судам в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» від 19 грудня 2014 року № 13 та в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16 травня 2013 року № 24-754/0/4-13.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суд першої інстанції мотивоване тим, що заявник має право звернутися до суду з метою безпосередньої реалізації та доведення свого права на справедливу компенсацію з Російської Федерації без попереднього встановлення факту вимушеного переселення заявника внаслідок збройної агресії та окупації з боку Російської Федерації. Крім того, факт збройної агресії відносно України та тимчасової окупації окремих районів Донецької та Луганської областей Російською Федерацією є загальновідомим, адже він підтверджений нормативно-правовими актами України.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2017 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про необґрунтованість заяви з нормативної точки зору.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2017 року і ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення вимог його заяви.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки підставам заяви ОСОБА_5 та зроблено помилкові висновки про неможливість її задоволення.

Сторони у справі правом на подання заперечення на касаційну скаргу не скористалися.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки відсутні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення чи для скасування судового рішення, встановлені частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Частиною одинадцятою статті 34 ЦПК України передбачено, що питання про розгляд справи колегією у складі більше трьох суддів вирішується колегією суддів, визначеною в порядку, встановленому частиною другоюстатті 33 цього Кодексу, до початку розгляду справи, з урахуванням категорії і складності справи, про що постановляється відповідна ухвала.

Беручи до уваги категорію і складність справи, справу необхідно призначити до розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судубез повідомлення та виклику учасників справи.

На підставі наведеного, керуючись статтями 34, 401 ЦПК України,

Ухвалив:

Призначити до судового розгляду справу за заявою ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2017 року, колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судубез повідомлення та виклику учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська