Справа № 645/3205/17
Провадження № 2/645/267/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Бондарєвої І.В., за участі секретаря судових засідань - Проневич Д.О.,

сторін: позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, вказуючи,що 23.08.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування 935/1200 часток житлового будинку №21 з відповідною часткою надвірних будівель, розташованих по АДРЕСА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. Позивач вважає вказаний договір дарування недійсним, оскільки ОСОБА_5, будучи донькою позивача, навмисно ввела її в оману щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, оскільки в дійсності між сторонами малась домовленість щодо укладення договору довічного утримання, за яким відповідач зобов'язувалась надавати позивачеві певну матеріальну допомогу взамін на те, що після її смерті відповідач набуде право власності на вказане нерухоме майно. Саме на цих умовах позивач погодилась передати право власності на майно відповідачеві. Також позивач зазначає, що нотаріус під час посвідчення договору не роз'яснила їй суті правовідносин, що виникають у зв'язку з договором, не ознайомила її з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин, права та обов'язки сторін, наслідків тощо, в той час, коли відповідачка достовірно знала про те, який саме договір буде укладатися і які наслідки реально настануть.

Позивач вважає, що відповідачка ввела її в оману щодо обставин, які мали істотне значення для договору, у зв'язку з чим позивач підписала цей договір, не усвідомлюючи його суті, наслідків, прав та обов'язків сторін, таким чином, позивач не мала дійсного волевиявлення на укладання договору дарування.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_2 та її представник -ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі. При цьому позивач пояснила, що відповідач була зареєстрована та мешкала разом з нею у спірному будинку до 2009 р. У 2009 р. відповідач одружилась з ОСОБА_7 та перейшла жити до свого чоловіка, в спірному будинку більше не проживала, хоч і була зареєстрована в ньому. Власником інших 265/1200 частин є ОСОБА_8, друга донька позивача, яка також зареєстрована та мешкає в спірному будинку. Частки співвласників не виділені в натурі, будинок має спільний вхід, кухню, коридор, веранду, ванну. Договір дарування був укладений на вимогу відповідача, яка обіцяла позивачеві доглядати її, та запевнила, що вказаний договір містить припис, згідно якому договір можна розірвати в будь-який час. Після укладання договору відповідач дійсно доглядала її, двічі давала їй гроші по 1000,00 грн. 15.06.2016 р. у позивача стався інсульт, до кінця березня 2017 р. вона була прикута до ліжка, і відповідач з сестрою позивача три з половиною місяці по черзі ночували в неї, але потім між доньками стався конфлікт. З жовтня 2016 р. відповідач припинила її доглядати, не приносить ліки та продукти харчування, не відвідує її.

Представник відповідача - ОСОБА_4 щодо позову заперечувала, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Пояснила, що ініціатором укладення договору дарування була сама позивачка. У позові не зазначені обставини обману, що мали місце на момент укладання договору. Конфлікт виник в 2016 р., коли позивач захворіла, хоча відповідач як її донька, лікувала позивачку та робить грошові перекази. Позивач не надала жодного допустимого та належного доказу щодо омани з боку відповідача. На момент укладання договору позивач добре розуміла природу вказаного правочину, права та обов'язки сторін за договором дарування, а також наслідки вчиненого вказаного правочину.

Третя особа - приватний нотаріус ХМНО Бєсєда Т.Д. в судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Надала до суду заперечення на позовну заяву та заяву про розгляд справи за її відсутності.

З змісту заперечень третьої особи вбачається, що 23.08.2014 р. до неї звернулась позивач та відповідач для укладення договору дарування 935/1200 часток житлового будинку №21 з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_2. Приватним нотаріусом - Бєсєда Т.Д. було встановлено особу цих громадян, перевірено належність ОСОБА_2 вказаних часток житлового будинку. Вона роз'яснила сторонам зміст, значення та правові наслідки договору дарування. Пояснила, що це безоплатний договір, при якому право власності переходить від Дарувальника до Обдарованої. Крім того, сторонам було роз'яснено значення та правові наслідки таких правочинів, як спадковий договір, договір довічного утримання, заповіт, що відображено у п.13 договору дарування. Сторони стверджували, що зміст договору дарування їм зрозумілий і питань, які залишилися б нез'ясованими для них, немає, що відображено у п.12 договору дарування. Сторони наполягали на укладенні договору дарування, що відображено у п.13 договору дарування. Сторони надали всі необхідні документи для укладення договору дарування. Правових підстав для відмови в укладанні договору дарування не було. Був складений проект договору дарування. Ще раз роз'яснено його положення сторонам. Сторонам було надано проект договору для ознайомлення. Сторони стверджували, що вільно володіють українською мовою, не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому законному порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворіння, що перешкоджають усвідомленню ними суті даного договору, що відображено в п.9 договору дарування. Ознайомившись з проектом договору, сторони погодились з його змістом. Після цього текст договору був перенесений на спеціальний бланк суворої звітності. Сторони ще раз прочитали договір та підписали його. Вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23.08.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. посвідчено договір дарування 935/1200 часток житлового будинку №21 з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_2 (зареєстрованого 23.08.2014 р. за №1497), за яким позивач ОСОБА_2 подарувала своїй доньці - відповідачу ОСОБА_5 належні позивачеві 935/1200 часток житлового будинку №21 з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_2 (а.с.6).

Власником інших 235/1200 частин будинку є ОСОБА_9, друга донька позивача, про що маються відомості у Державному реєстр рі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.79).

Згідно пояснень позивача та даних техпаспорту, у спільному користуванні співвласників знаходяться приміщення коридору, кухні, ванни та вбиральні (а.с.75).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5 з 15.08.2009 р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 та була зареєстрована у спірному будинку до 20.10.2016 р., про що свідчить запис у її паспорті громадянина України.

20.10.2016 р., тобто після укладання договору дарування, ОСОБА_5 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, та зареєструвала своє фактичне місце

проживання за адресою чоловіка: АДРЕСА_1 (а.с.24, 25).

Як вбачається з паспорту громадянина України, позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час укладання оспорюваного правочину мала вік майже 78 років (а.с.4).

Відповідно до пояснень позивача, за своїм станом здоров'я та за віком вона потребує сторонньої допомоги та догляду, тому під час підписання договору дарування була переконана, що підписує договір довічного утримання, оскільки мала попередню домовленість зі своєю донькою, ОСОБА_5, про те, що вона буде її доглядати.

Свідки з боку позивача - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили суду, що зі слів позивача, їм відомо про те, що позивач уклала з ОСОБА_5 договір дарування частини будинку за умови, що ОСОБА_5 буде її опікувати та доглядати. До жовтня 2016 р. відповідач дійсно її доглядала, але потім вони посварились, і з того часу ОСОБА_5 її не відвідує, не піклується про неї.

Не оспорював вказані обставини і свідок з боку відповідача - ОСОБА_10 Крім того, свідок пояснив, що ОСОБА_5 як до укладання договору дарування, так і після цього мешкала разом з ним, за його місцем реєстрації: АДРЕСА_3.

Таким чином, судом встановлено, що після укладання оспорюваного правочину фактично передача частки будинку відповідачу не відбулась, позивач й надалі проживає у спірному будинку, відповідач у спірній частині будинку не проживає, її речі у помешканні відсутні, комунальні послуги за помешкання відповідач не сплачує.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного;

відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував ту обставину, що після укладання оспорюваного правочину вона доглядала матір, але потім між ними стався конфлікт. Спірним будинком вона не користується, комунальні послуги не сплачує.

Матеріали справи не містять даних про те, що після переходу права власності на частину будинку до ОСОБА_5 остання почала ним володіти, користуватись чи розпоряджатись на власний розсуд, переоформила особисті рахунки, сплачувала комунальні послуги тощо. Незважаючи на неприязні стосунки, які склались між нею та іншим співвласником - ОСОБА_9, відповідач свою частку в натурі не виділила, до будинку не вселилась, натомість знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

Також суд вважає, що оспорюваний договір дарування не відповідає інтересам позивача, оскільки іншого житла позивач не має, й дарувати єдине житло та залишатися без місця проживання і майна в безпорадному стані - наміру не мала.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування, оскільки під час його укладення у позивачки було відсутнє волевиявлення безоплатної передачі майна у власність ОСОБА_5, так як будь-яке інше житло у позивача відсутнє, вона є особою похилого віку та сама потребує допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203, 204, 215, 229, 717 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 272 ЦПК України,

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги - задовільнити.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 23.08.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. за реєстровим №1497.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитись за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги

рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя