Номер провадження: 22-ц/785/2913/18
Номер справи місцевого суду: 521/8071/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 -ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, про стягнення боргу,

встановила:

04.05.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що в 2004 році між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передала йому в борг 11 000 доларів США, факт отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_7 підтвердив власноруч складеною ним розпискою.

Згідно вказаного договору позики ОСОБА_7 брав на себе зобов'язання розрахуватись із позивачем в термін часу до продажу належної йому квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняв відповідач, і до складу якої входила квартира за адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що до ОСОБА_5 перейшли зобов'язання його померлого батька щодо повернення суми позики в межах вартості отриманого спадкового майна, позивач просила стягнути з відповідача суму позики, три відсотки річних за користування коштами, пеню, що разом складає 32 587,5 доларів США.

Представник відповідача заперечувала проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надала до суду заяву про застосування строків позовної давності та заперечення на позовну заяву (а.с.111-115), в яких зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, не надано жодного доказу на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності на протязі більше дев'яти років, адже позивач неодноразово зверталась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_7 про стягнення боргу, які були залишені без розгляду.

Крім того, представник відповідача вказала, що позивачка зверталась до суду із позовними вимогами до спадкоємця ОСОБА_7- ОСОБА_5 із позовною заявою про стягнення боргу 04.08.2015 року, проте за заявою представника позивачки, вказаний позов також був залишений без розгляду, а тому, строк позовної давності за вимогою ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики від 27.01.2004 року сплив, крім того позивач у встановлений законом строк не пред'явив вимог до спадкоємця позичальника. Право вимоги щодо ОСОБА_5 позивач втратила щонайменше з 27.01.2016 року, від моменту, коли їй стало відомо про смерть боржника.

Крім того вказала, що ОСОБА_7 грошей від позивача ОСОБА_3 взагалі не отримував, правовідносини між сторонами є предметом розгляду в кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії досудового розслідування.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено через пропуск строку позовної давності для захисту порушених прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що 27.01.2004 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір позики, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 152), відповідно до умов якого він отримав від позивачки в борг грошові кошти в сумі 58 300 грн., що складає еквівалент 11 000 доларів США. Невід'ємною частиною договору є власноруч написана розписка боржника про отримання 11 000 доларів США (п. 8 договору), повернення суми боргу має бути здійснено не пізніше 01.04.2004 року (п. 2 договору), факт отримання грошей ОСОБА_7 підтверджується також розпискою (а.с. 105).

За змістом ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з договору позики, при його укладенні п. 2 договору сторони погодили остаточний строк повернення боргу в термін до 01.04.2004 року.

Доводи представника позивача про визначення строку повернення боргу настанням певної умови - продажом квартири, з посиланням на текст розписки, є безпідставними і обгрунтовано не прийняті судом до уваги, оскільки зазначена в розписці умова протирічить п. 2 договору займу.

Так, враховуючи, що розписка складена одноособово боржником, а з матеріалів справи не вбачається, що сторони договору погодили зміну його умов щодо повернення боргу, то суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що строк повернення боргу за договором позики настав 01.04.2004 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до суду з позовами до ОСОБА_7 про стягнення вищевказаного боргу, що підтверджується копіями ухвал Малиновського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2008 року по справі 2-2828/2008 (а.с. 116), та від 28.05.2013 року по справі № 1519/23082/2012 (а.с. 117).

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, то суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про збіг строку позовної давності до виниклих правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.22), відповідач є його спадкоємцем, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 62-91), в порядку спадкування набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10.06.2015 р. (а.с. 88-90).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, враховуючи, що боржник ОСОБА_7 за життя борг не повернув, то боргові зобов'язання входять до складу спадщини, отриманої відповідачем після його смерті, а тому суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення боргу.

Разом з тим, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами, який закінчився 02.04.2007 року.

При цьому, суд виходив із того, що гідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, за змістом ст.ст. 266, 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З підстав викладеного, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Пари цьому, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який не взяв до уваги доводи представника позивача про пропуск строку позовної давності з поважних причин, оскільки причини, на які посилається позивач (наявність спору щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 між позивачем, боржником ОСОБА_7, та іншими особами), не перешкоджали позивачу звернутись з вимогами про стягнення боргу. Більше того, позивач скористалась своїм правом ще в 2005 році, пред'явивши позов до боржника, проте її позов було залишено без розгляду у зв'язку з її неявкою позивача, що підтверджується копією ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 09.12.2008 року, про що йдеться вище.

Розподіляючи між сторонами судових витрат, суд керувався вимогами ст. 84, 88 ЦПК України, згідно яких з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу.

Так, як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем та представником адвокатом ОСОБА_6 укладено договір про надання правової допомоги № А-01/10-16 від 11.10.2016 року на суму 2900 грн. з погодинною оплатою в сумі 580 грн. за одну годину роботи адвоката, що відповідає ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних із участю представника відповідача у судовому засіданні 21.11.2016 року, виходячи з фактичної його тривалості згідно журналу судового засідання 0,3 год. (а.с. 106-108) - 174 грн., та у судовому засіданні 01.12.2016 року в межах суми 580 грн., визначеної в договорі про надання правової допомоги, а також витрати на надання консультацій, складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, 11.10.2016 - 1 год. (580 грн.), а всього у сумі 1334 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст.ст. 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 12.03.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко