Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/33/18

Провадження №2/377/62/18

05 березня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарях судового засідання Щуковській А.М., Ахутіній А.А.,

з участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, третя особа відділення у м. Славутич управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, про захист трудових прав, -

УСТАНОВИВ:

17 січня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області за № 400-к від 12.12.2017 року про його звільнення з посади начальника відділення у м. Славутичі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області 14 грудня 2017 року;

- зобовязати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області надати йому додаткову відпустку (пільгу) як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорія 2, відповідно до п. 22 ст. 20, п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» строком на 16 календарних днів з 14 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року, нарахувати та виплатити йому заробітну плату за час даної відпустки;

- змінити дату його звільнення з посади начальника відділення у м. Славутичі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, з якої він був звільнений згідно наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області № 400-к від 12.12.2017 року відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України з 14 грудня 2017 року на 29 грудня 2017 року;

- стягнути на його користь з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області понесені ним витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 800 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з 18 лютого 2004 року до 31 липня 2017 року позивач працював в Славутицькій міській виконавчій дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на посаді директора. Відповідно до наказу за № 277-ос від 23.05.2017 року Славутицька міська виконавча дирекція Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності була припинена шляхом приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області. 01 серпня 2017 року позивач був призначений на посаду начальника новоствореної структури відділення у м. Славутичі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області. З позивачем, як керівником, був укладений контракт на строк з 01 серпня 2017 року до 14 грудня 2017 року. У відповідності до наказу № 400-к від 12.12.2017 року 14 грудня 2017 року позивач був звільнений з посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку дії контракту. 14 грудня 2017 року в останній робочий день ним відповідачу була подана заява по надання йому додаткової відпустки згідно п. 22 ст. 20, п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» тривалістю 16 календарних днів з 14 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року. Проте, відповідачем в порушення ст. 3 Закону України «Про відпустки» йому було відмовлено у наданні додаткової відпустки, на яку він, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорії 2, мав законне право відповідно до п. 22 ст. 20 та п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказана відпустка не продовжується на період святкових днів та в разі тимчасової непрацездатності, не ділиться на частини, не переноситься на наступний рік, а також за неї не проводиться виплата грошової компенсації. Тому, той факт, що за заявою позивача відповідачем не було видано відповідного наказу, позивач вважає грубим порушенням його законного права скористатися пільгою, яка гарантована йому державою.

07 лютого 2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем про надання йому додаткової відпустки була подана заява після звільнення і видачі трудової книжки. Він, всупереч Інструкції з діловодства у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України, її робочих органах та їх відділеннях, затвердженої наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.11.2017 року № 244-ос, подав заяву про надання додаткової відпустки до головного спеціаліста відділу організації роботи, документообігу та господарського забезпечення, який відповідав за ведення діловодства в управлінні, а не у відділ кадрів. Відповідно до п. 3.2 контракту позивач повинен був попередньо погодити час початку та завершення своєї відпустки з роботодавцем, оскільки реалізація права позивача на відпочинок, з урахуванням його особистих інтересів, відповідно до Закону України «Про відпустки» та Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.09.2005 року № 936, має забезпечуватися з урахуванням інтересів роботодавця, який повинен мати можливість спланувати і забезпечити нормальну роботу відділення у м. Славутич за умови саме прогнозованої відсутності його керівника. Посилаючись на ст. 3 Закону України «Про відпустки», позивач хибно ототожнює контрактну форму трудового договору з строковим трудовим договором, який відповідно до ст. 23 КЗпП укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Натомість, позивач працював на умовах контракту, який є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, встановлюються угодою сторін. Таким чином, правило частини другої статті 3 Закону України «Про відпустки», на яке посилається позивач, поширюється лише на випадки звільнення з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, і не застосовується до правовідносин, які були між позивачем і відповідачем.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році та має відповідне посвідчення 2 категорії. Відповідно до п. 22 ст. 20, п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на додаткову відпустку. Скориставшись своїм правом, відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про відпустки», він в останній робочий день подав заяву про надання додаткової відпустки тривалістю 16 календарних днів з 14 грудня 2017 року по 29 грудня, оскільки така відпустка не переноситься на наступний рік і за неї не виплачується грошова компенсація. Дата початку відпустки 14 грудня 2017 року була визначена ним по сімейним обставинам та згідно умов чинного законодавства, оскільки використати додаткову відпустку за 2017 рік він міг лише протягом календарного року з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. Причину відмови у наданні додаткової відпустки відповідач йому не повідомив, проте у відділі кадрів його ознайомили з наказом про звільнення та вручили належним чином оформлену трудову книжку. Ненадання роботодавцем йому додаткової відпустки, гарантованої державою, вважає порушенням його законних прав.

Представник відповідача проти позову заперечував, пославшись на те, що позивач подав заяву про надання додаткової відпустки після того, як його було ознайомлено з наказом про звільнення та видано трудову книжку. Позивач з даною заявою не звертався для погодження додаткової відпустки до керівництва управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області та не реєстрував її у відділі кадрів, як того вимагає чинна Інструкція з діловодства у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України, її робочих органах та відділеннях, затверджена наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.11.2017 року № 244-ос, а подав вказану заяву у відділ організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення, який відповідав за ведення діловодства в управлінні. Оскільки вказана додаткова відпустка не була погоджена позивачем заздалегідь з керівником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області, а контракт, укладений між позивачем та відповідачем, закінчувався, то роботодавець не мав можливості надати її позивачу, спланувавши при цьому і забезпечивши нормальну роботу відділення у м.Славутичі за умови надання додаткової відпустки позивачу з 14 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року.

Представник третьої особи заперечувала проти позову з посиланням на те, що у позивача була можливість взяти додаткову відпустку у вересні-листопаді 2017 року, але він не скористався цією можливістю, бо йому це було не вигідно з матеріальної точки зору. Статтею 3 Закону України «Про відпустки» передбачено право позивача на додаткову відпустку, але при умові погодження її надання з роботодавцем, тому що вказана стаття не передбачає обовязку роботодавця надавати працівнику, який працює на умовах контракту, такої відпустку в останній його робочий день.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 24 від 13.02.2004 року ОСОБА_1, позивача у справі, прийнято на посаду директора Славутицької міської виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 18 лютого 2004 року( а.с. 16).

Наказом виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 192-ос від 16.12.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Славутицької міської виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19 грудня 2016 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України( а.с. 19).

Відповідно до наказу виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 198-ос від 20.12.2016 року ОСОБА_1, позивача у справі, прийнято на посаду директора Славутицької міської виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 22 грудня 2016 року( а.с. 20).

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 277-ос від 23.05.2017 року припинено Славутицьку міську виконавчу дирекцію Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області( а.с. 21).

03 липня 2017 року між управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, відповідачем, та ОСОБА_1, позивачем, укладено контракт, відповідно до якого останній призначений на посаду начальника відділення у місті Славутич управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на строк з 01 серпня 2017 року до 14 грудня 2017 року( а.с. 23-26).

Згідно наказу начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області № 17-к від 25.07.2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення у місті Славутич управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області з 01 серпня 2017 року на умовах укладеного з ним контракту( а.с. 27).

Наказом начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області від 12 грудня 2017 року № 400-к відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділення у місті Славутич управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області 14 грудня 2017 року, з яким ОСОБА_1 було ознайомлено особисто 14.12.2017 року( а.с. 77).

Таким чином, останнім робочим днем ОСОБА_1, позивача у справі, є 14 грудня 2017 року.

Зазначені обставини підтверджені табелем обліку використання робочого часу по відділенню у м.Славуктич ФССУ у Київській області за період з 1 грудня по 31 грудня 2017 року ( а.с. 96).

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 була подана заява на імя начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, в якій він просив надати йому додаткову відпустку тривалістю 16 календарних днів згідно п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ за 2017 рік, з 14 грудня 2017 року, яка зареєстрована за вхідним № 1217/17( а.с. 74).

Як вбачається із змісту контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, в ньому не передбачено порядок надання додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ. Пунктом 3.2 контракту, на який посилається представник відповідача, передбачено надання керівнику відділення у м.Славутич управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області щорічної відпустки, тривалістю 24 календарних дня. Додаткова відпустка, яка передбачена п.22 ст.20, п.1 ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розумінні п.1 ст.4 Закону України «Про відпустки», є іншою додатковою відпусткою, передбаченою законодавством. Тому при вирішенні питання про порядок надання позивачу додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно керуватися діючим законодавством, яке регулює спірні відносини.

Так, всудовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 році та має відповідне посвідчення категорії 2 серії А № 280062, видане 28.12.1993 року Київською облдержадміністрацією( а.с. 1).

Відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20.

Згідно п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік.

Виходячи з наведеного, позивач, який віднесений до категорії 2, має право відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком на 14 робочих днів на рік.

Механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики, визначено Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.09.2005 року№ 936( далі Порядок) .

Відповідно до п.5 Порядку оплата додаткової відпустки громадянам строком 14 робочих днів (16 календарних днів) відповідно до пункту 22 частини першої статті 20, пункту 1 частини першої статті 21, пункту 3 частини третьої статті 30 Закону проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів та кількості громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення (за наявності), місця проживання (перебування), ідентифікаційного номера.

Графік відпусток громадян та розрахунок витрат для додаткової відпустки на наступний бюджетний рік подаються підприємством до уповноваженого органу разом із зазначеними відомостями.

У разі зміни зазначених відомостей, у тому числі найменування підприємства, його місцезнаходження та розрахункових рахунків, на які перераховуються кошти, та списків громадян підприємство повідомляє протягом 20 днів наступного місяця про такі зміни

відповідних розпорядників коштів.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів.

На виконання п.6 вказаного Порядку в звязку з припиненням відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та від нещасних випадків на виробництві, начальником відділення у м.Славутич управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області ОСОБА_1 22 вересня 2017 року було направлено начальнику управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області «Паспорт даних підприємства», працівники якого отримують компенсаційні виплати та допомогу, повязані із заробітною платою, згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на новостворену структуру: відділення у м. Славутич управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області; список працівників Славутицької міської ВД КОВ ФСС ТВП, які мають статус постраждалих від аварії на ЧАЕС; графік надання відпусток працівникам відділення у м.Славутич управління виконавчої дирекції ФСС України у Київській області на 2017 рік відповідно до ст.6, 7 Закону України «Про відпустки», п.22 ст.21, ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; розрахунок відпускних по Славутицькій міській ВД КОВ ФСС ТВП на 2017 рік ( а.с. 29-31, 87-88).

Відповідно до графіка надання відпусток працівникам відділення у м.Славутич управління виконавчої дирекції ФСС України у Київській області на 2017 рік відповідно до ст.6, 7 Закону України «Про відпустки», п.22 ст.21, ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направленого начальником відділення у м.Славутич управління виконавчої дирекції ФСС України в Київській області ОСОБА_1 до УСЗН Славутицької міської ради Київської області, відпустка ОСОБА_1 тривалістю 16 календарних днів запланована на жовтень 2017 року( а.с. 87).

Згідно довідки Славутицької міської виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27.07.2017 року № 554-01-14 ОСОБА_1 не отримував в 2017 році додаткову відпустку тривалістю 16 календарних днів згідно п.22 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( а.с. 28).

Листом начальника управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області від 02.02.2018 року № 01-18/238 повідомлено, що згідно графіку надання відпусток працівникам відділення у м.Славутич управління виконавчої дирекції ФСС України у Київській області на 2017 рік відповідно до ст.6,7 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 року та п.22 ст.20, 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», наданого до управління, місяць початку відпустки ОСОБА_1 жовтень (а.с. 133).

Таким чином, додаткова відпустка, передбачена п.22 ст.20, п.1 ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для ОСОБА_1 була запланована на жовтень 2017 року.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, він не мав можливості піти у додаткову відпустку у жовтні 2017 року. 29 листопада 2017 року ним була подана заява про надання додаткової відпустки з 12 грудня 2017 року, але на прохання начальника управління ОСОБА_4, вона була ним відкликана. Дата початку відпустки -14 грудня 2017 року була визначена ним з міркувань сімейних обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

З частини другої статті 3 Закону України «Про відпустки» вбачається, що у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Аналіз ч.2 ст.3 Закону України «Про відпустки» свідчить проте, що вона не передбачає обовязку роботодавця надавати працівнику невикористану відпустку у звязку із закінченням строку трудового договору, особливою формою якого є контракт.

Таким чином, реалізація права на невикористану відпустку, в тому числі і додаткову відпустку, яка передбачена п.22 ст.20, п.1 ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у звязку із закінченням строку трудового договору, особливою формою якого є контракт, повязано з можливістю роботодавця надати таку відпустку та забезпечити при цьому нормальну діяльність підприємства, установи, організації.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, надання позивачу додаткової відпустки згідно п.22 ст.20, п.1 ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 14 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року не було погоджено ним заздалегідь з керівником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області. І з врахуванням того, що дія контракту припинялася 14 грудня 2017 року, то начальник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області не мав можливості надати вказану відпустку позивачу, спланувавши при цьому і забезпечивши нормальну роботу відділення у м.Славутичі.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області за № 400-к від 12.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення у м. Славутичі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області 14 грудня 2017 року та зобовязання управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області надати йому додаткову відпустку (пільгу) як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорія 2, відповідно до п. 22 ст. 20, п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» строком на 16 календарних днів з 14 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року, нарахувати і виплатити йому заробітну плату за час даної відпустки, а також змінити дату його звільнення з посади начальника відділення у м. Славутичі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, з 14 грудня 2017 року на 29 грудня 2017 року.

За таких обставин позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 12 березня 2018 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька