Постанова

іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 643/15598/15-ц

провадження № 61- 897 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

Кузнєцова В. О.,

Олійник А. С. (суддя-доповідач),

Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року у складі судді Оксененко В. А., ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Малінської С. М., Бровченка І. О.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року фізична особа - підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

Позов мотивовано тим, що 3 червня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір про надання інформаційних послуг з пошуку нерухомості (квартири) для придбання останньою у власність. ОСОБА_5 зобов'язалась оплатити виконавцю вказану послугу (пункту 1.1 договору) в розмірі 5% від вартості об'єкта нерухомого майна (пункт 3.4). 3 червня 2015 року виконавцем знайдений об'єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_1, яка була надана відповідачу для огляду. У той же день між ОСОБА_5 та продавцями квартири укладений договір авансу та оплати послуг. У подальшому ОСОБА_5, не повідомивши виконавця послуг, 17 червня 2015 року уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, при цьому винагороди в розмірі 15 750 грн позивачу не оплатила. Враховуючи зазначені обставини, ФОП ОСОБА_4 просила стягнути на її користь суму винагороди та штрафу згідно пункту 4.3 договору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання послуг у розмірі 15 750 грн та штраф у розмірі 1 725 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивачем виконано умови договору про надання послуг та знайдено для відповідача об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 й надано вказаний об'єкт для огляду відповідачу, однак відповідач умов договору не виконав, придбавши спірну квартиру, 5% вартості об'єкта нерухомого майна не оплатив. Усудовому порядку спірний договір не визнаний недійсним або нікчемним, так як волевиявлення позивача було вільним, умови договору не суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що при укладенні договору були порушені вимоги ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з невиконанням умов договору з відповідача підлягає стягненню 5% вартості квартири та штраф в розмірі 30% від вартості послуги згідно пунктів 1.1, 2.2.1, 3.4 договору про надання послуг.

20 липня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

30 серпня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 березня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду

У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення судів не відповідають принципу справедливості, суд не в повному обсязі з'ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про допит свідків. Договір про надання послуг від 3 червня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений вже після того, як відповідач оглянула вищевказану квартиру. При цьому, квартира була надана для огляду не ФОП ОСОБА_4, а АН «Татьяна», з якою 12 травня 2015 року відповідач уклала договір про надання послуг щодо пошуку об'єктів нерухомості. До моменту огляду вищезазначеної квартири та до укладення договору про аванс та оплату послуг від 3 червня 2015 року, відповідач з представниками ФОП ОСОБА_4 не зустрічалась, не спілкувалась, та жодних договорів не укладала. Спірний договір про надання послуг був укладений з ФОП ОСОБА_4 вже після огляду відповідачем квартири. Відповідачу було запропоновано підписати спірний договорів про надання послуг лише як формальне доповнення до договору про аванс та оплату послуг від 3 червня 2015 року.

6 жовтня 2016 року ФОП ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що ОСОБА_5 у касаційній скарзі посилається на те, що рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на завідомо неправдивій інформації, та що це спростовується матеріалами справи. Однак заявник не вказує, які саме докази, спростовують встановлені судом першої інстанції обставини. Посилання ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у виклику свідків, не заслуговують на увагу. Відповідно до вимог статті 136 ЦПК України у заяві про виклик свідка зазначаються його ім'я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Однак, відповідачем та її представником таких заяв до суду подано не було, зазначені заяви відсутні в матеріалах справи, а диск із звукозаписом судового засідання підтверджує те, що відповідач такі заяви не подавав. Сам факт придбання відповідачем квартири, свідчить про реальне виконання позивачем умов договору про надання послуг. Аргументи, які наводить відповідач, є голослівними. Відповідно до пункту 3.1 договору послуги виконавця з пошуку нерухомості вважаються наданими в момент, коли замовник ставить свій підпис про огляд знайденого йому об'єкта нерухомості в пункті 7 договору. Позивач виконала умови договору, знайшла об'єкт нерухомості (квартиру АДРЕСА_1), який за своїми параметрами задовольнив замовника, було організовано показ вказаної квартири. Зазначені обставини підтверджуються підписом відповідача у пункті 7 договору. Відповідно до пункту 7 «Оглянуті об'єкти нерухомості» спірного договору підпис замовника у таблиці свідчить про відсутність у замовника до початку огляду будь-якої інформації про об'єкт, що оглядається. Згідно із наведеної у пункті 7 договору таблиці, 3 червня 2015 року ОСОБА_5 оглянуто спірну квартиру, про що остання поставила свій підпис.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 3 червня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 (виконавець) та ОСОБА_5 (замовник) укладено договір про надання інформаційних послуг з приводу пошуку нерухомості (квартири) для придбання у власність, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 зобов'язана знайти для замовника об'єкт нерухомості з метою придбання, а відповідач ОСОБА_5 зобов'язалась оплатити виконавцю зазначену послугу (пункти 1.1, 2.2.1) в розмірі 5% від вартості об'єкта нерухомого майна (пункт 3.4).

Вирішуючи спір, суди виходили із установлених обставин про те, що договірсторонами неоспорений; сторони не заперечували, що правочин здійснено добровільно; виконавцем здійснено пошук нерухомості - квартири АДРЕСА_2, вартістю 556 500 грн та 3 червня 2015 року квартиру надано для огляду замовнику.

Відповідно до пунктів 1.1, 3.4, 4.3, 7 договору про надання інформаційних послуг сторони домовились, що ОСОБА_5 оплачує виконавцю винагороду в розмірі 5% від вартості об'єкта нерухомого майна, що складає 15 750 грн й у разі порушення строків оплати, замовник сплачує штраф у розмірі 30% від вартості послуг.

3 червня 2015 року між ОСОБА_5 та продавцем квартири укладено договір про аванс та оплату послуг, відповідно до умов якого сторони договору домовились до 30 червня 2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири.

Встановлені обставини свідчать про виконання виконавцем послуг своїх обов'язків, передбачених пунктами 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 договору про надання інформаційних послуг.

17 червня 2015 року ОСОБА_5 придбала у власність квартиру АДРЕСА_3 та зареєструвала її на своє ім'я, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 4.2 договору про надання інформаційних послуг передбачено, що у випадку придбання нерухомості замовником без повідомлення про це виконавця, до останнього не можуть бути заявлені претензії щодо неналежного виконання цього Договору.

Згідно пункту 3.2 договору про надання інформаційних послуг оплата послуг виконавця здійснюється в день укладення авансового договору або в день укладення договору купівлі-продажу, але до моменту його підписання. У випадку, якщо вказані договори укладені не будуть, послуги виконавця не оплачуються.

Однак, ОСОБА_5 про придбання квартири ФОП ОСОБА_4 не повідомила, оплату послуг згідно договору про надання послуг, не здійснила.

Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона виконавець, зобов'язується за завданням іншої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Установивши, що виконавцем договору про надання послуг умови цього договору виконано та знайдено нерухоме майно (квартиру) з метою придбання, однак замовником умови договору виконані не були, оплати за надані послуги в установлений строк не здійснено, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь ФОП ОСОБА_4заборгованості зі сплати послуг у розмірі 15 750 грн та штрафу у розмірі 1 725 грн.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідачем, у порушення вимог статті 60 ЦПК України, у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, не надано належних та допустимих доказів невідповідності спірного договору положенням ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до пункту 3.1 договору про надання інформаційних послуг послуги виконавця з пошуку нерухомості вважаються наданими в момент, коли замовник ставить свій підпис про огляд знайденого йому об'єкта нерухомості в пункті 7 договору.

Згідно з пунктом 7 «Оглянуті об'єкти нерухомості» договору про надання інформаційних послуг підпис замовника у таблиці свідчить про відсутність у замовника до початку огляду, будь-якої інформації про об'єкт, що оглядається.

Відповідно до таблиці, яка міститься у пункті 7 договору про надання інформаційних послуг, 3 червня 2015 року ОСОБА_5 оглянуто спірну квартиру, про що остання поставила свій підпис.

Таким чином, відповідно до пункту 3.1 договору про надання інформаційних послуг, 3 червня 2015 року позивач виконав умови договору, що підтверджується підписом відповідача у таблиці пункту 7 договору.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира була надана відповідачу для огляду не позивачем, а АН «Татьяна», згідно укладеного з відповідачем договору про надання послуг від 12 травня 2015 року, і що спірний договір з позивачем був укладений уже після огляду квартири, не заслуговують на увагу, оскільки згідно змісту пункту 7 «Оглянуті об'єкти нерухомості» спірного договору підпис замовника у таблиці свідчить про відсутність у замовника до початку огляду, будь-якої інформації про об'єкт, що оглядається. 3 червня 2015 року відповідач оглянула вищевказану квартиру, про що поставила свій підпис у таблиці пункту 7 спірного договору.

Доводи касаційної скарги про те, що судові рішення є несправедливими і несправедливим є розгляд справи, суди не взяли до уваги принцип верховенства права, оскільки відповідач не змогла надати докази, показання свідків, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не бере до уваги з огляду на таке.

Верховенство права та належне здійснення правосуддя є основоположними елементами права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Верховенство права є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає і право на змагальність провадження.

Згідно із статтею 60 ЦПК України, у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із журналу судового засідання вбачається, що в суді першої інстанції у судовому засіданні 31 березня 2016 року брала участь представник відповідача ОСОБА_6, яка заявляла клопотання про відкладення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи (а.с.38-40).

Судом було оголошено перерву в судому засіданні та надано представнику відповідача час для ознайомлення з матеріалами справи.

Колегія суддів виходить з того, що у конкретному випадку з урахуванням заявленого клопотання підстав відкладення справи не було, сторони після ознайомлення з матеріалами справи повторне клопотання про відкладення справи не заявляли.

Представником відповідача ОСОБА_6 було заявлено клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_7, як третю особу, а після відхилення судом цього клопотання - про виклик його як свідка.

Суд з урахуванням думки представника позивача ОСОБА_8 клопотання відхилив.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 є особою, яка продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, яка згідно договору про надання послуг від 3 червня 2015 року оглянута ОСОБА_5, про що є її підпис в пункті 7 договору про надання послуг.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовив у клопотанні про виклик свідка були і доводами апеляційної скарги ОСОБА_5

Апеляційний суд виходив з того, що однією із підстав виникнення зобов'язань є договір або інший правочин (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

В суді апеляційної інстанції брала участь ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_9, апеляційним судом було з'ясовано, що спірний договір у судовому порядку недійсним не визнавався, із заявою до правоохоронних органів щодо шахрайських дій з боку позивача, відповідач не зверталася. У судовому засіданні ОСОБА_5 не заперечувала, що спірний договір вона уважно прочитала.

Апеляційний суд надав належну оцінку наданим письмовим доказам у справі. Водночас апеляційний суд виходив з того, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд також виходив з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідач будь - яких доказів, які б спростовували висновки суду не надав, а з матеріалів справи випливає, що кожна сторона мала можливість брати участь у судовому засіданні, надати докази, заявляти клопотання, висловлювати свої аргументи і доводи.

З огляду на викладене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що розгляд справи було проведено з дотриманням процедури, визначеної ЦПК України, а також принципу рівності сторін.

Водночас необхідно зазначити, що касаційний суд не має повноважень встановлювати або (та) вважати доведеними обставини справи, надавати оцінку доказам.

Колегія суддів Першої судової палати Цивільного касаційного суду у складі Верховного Суду виходить з того, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини «справедливість», що є вимогою статті 6 Конвенції не є «основною» справедливістю, а «процесуальною». Стаття 6 Конвенції гарантує тільки «процесуальну» справедливість, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції).

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О.Кузнєцов

А. С.Олійник

Г.І. Усик