Єдиний унікальний номер 226/1483/17 Номер провадження 22-ц/775/216/2018
Номер провадження 22-ц/775/216/2018
Доповідач Жданова В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у цивільній справі № 226/1483/17 ( суддя Салькова В.С. ) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу воєнізованої охорони про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом №87/НО-ос від 16.08.2017року був звільнений з посади стрільця стрілецько-пожежної команди вантажів та обєктів 1-ї групи СП Служби воєнізованої охорони станції Красноармійськ регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки був відсутній на роботі 27.07.2017року до 14-00год. з поважних причин, про що своєчасно повідомив відповідача. 27.07.2017 року о 05-50год. на залізничний зупиночний пункт №18, розташований поблизу с. Олександрівка Межівського району Дніпропетровської області, де він наразі проживає, не прийшов з невідомих причин електропоїзд, яким він достається щодня до роботи, робочий день починається у 7-45год. Крім цього електропоїзду іншого транспортного сполучення немає. Про ці обставини він телефоном повідомив керівника, який запропонував йому прибути на роботу наступним поїздом о 14-00год., що він і зробив. Однак по приїзду на роботу в нього було відібране письмове пояснення, а згодом 16.08.2017року його було звільнено за прогул. Вважає, що відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки наказ про припинення з ним трудового договору є крайньою мірою дисциплінарного стягнення, винесений без попереднього накладання стягнення. Крім того, вважає своє звільнення помстою за те, що раніше звертався до поліції із заявою щодо неправомірних дій співробітників стрілецької команди, за його зверненням було заведене кримінальне провадження. Взагалі він є непримиримим борцем із крадіями на службі, заважає іншим заробляти нечесні гроші. Причину своєї відсутності на роботі вважає поважною, просив поновити його на посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу воєнізованої охорони про поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що суд безпідставно не прийняв його доводи про поважність причин відсутності на роботі, якими є неможливість доїхати до роботи через неприбуття на залізничний зупиночний пункт №18 щоденного електропоїзда сполученням «ЧаплинеАвдіївка». Іншого сполучення між с. Олександрівка та м. Покровськ не було, автобусне сполучення припинено, власного автотранспорту він не має. Про неможливість добратися до роботи він повідомив керівництво і наступним електропоїздом графіком о 14-00год. прибув до місця роботи. Суд не врахував, що раніше він ніколи не запізнювався на роботу, від запізнення на роботу будь-якої шкоди не настало, тому застосування крайньої міри дисциплінарного стягнення є неспівмірним. Вирішуючи спір, суд не пересвідчився у тому, що він дійсно не є членом профспілки, тому питання про надання згода профспілкового органу залишилось не зясованим. Позивач вважає, що відповідачем порушена процедура звільнення, оскільки раніше він не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із пунктом 4 частини першої ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді стрільця стрілецько-пожежної команди вантажів та обєктів 1-ї групи СП Служби воєнізованої охорони станції Красноармійськ регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 29.12.2006. Наказом №87/НО-ос від 16.08.2017 його звільнено з вказаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України в зв'язку з прогулом без поважних причин. Підставами для звільнення були акт відсутності на робочому місці, протокол оперативної наради, матеріали службового розслідування.

Актом від 27.07.2017 зафіксовано час прибуття ОСОБА_1 на роботу 27.07.2017року о 14-30 год., зазначено про його відсутність на роботі з 07-45год. без поважної причини. В наданих письмових поясненнях 27.07.2017року ОСОБА_1 зазначив причини своєї відсутності на роботі неприбуття електропоїзду; дозвіл ОСОБА_3 (начальника варти) прибути на роботу о 14-00год. та його наступна вимога добратися до роботи у будь-який спосіб; повідомлення заступнику начальника служби ОСОБА_4 про неможливість своєчасно стати до роботи.

04.08.2017року начальником СП «Служба воєнізованої охорони» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_5 складено доповідну записку на ім'я заступника начальника Головного управління воєнізованої охорони ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_6 про обставини порушення ОСОБА_1 дисципліни та вимог трудового законодавства.

Протоколом оперативної наради при начальнику структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» РФ «Донецька залізниця» від 16.08.2017року зафіксована необхідність виконання дій, спрямованих на звільнення позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у діях позивача наявна винна поведінка та порушення трудової дисципліни, що полягало у відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу без поважних причин (прогул), тому його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причин проведено без порушень діючого законодавства. Відповідно і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від первісної.

Однак, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам діючого трудового законодавства.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Аналіз судової практики свідчить про те, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити із того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу тощо).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

При цьому, законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа, передбачених ст. 57 ЦПК України.

Факт відсутності позивача на роботі 27.07.2017 року більше трьох годин протягом робочого дня є встановленим і сторонами не оспорюється.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо причин відсутності на роботі більше трьох годин, позивач зазначав, що через скасування руху приміського електропоїзда 27.07.2017 року, який не прибув о 05-50год. на залізничний зупиночний пункт №18, він не мав можливості добратися до м. Покровськ та своєчасно стати до роботи. Про своє запізнення він повідомив керівника і прибув на роботу наступним електропоїздом.

Згідно довідки залізничного вокзалу «Покровськ» Донецької залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України від 12.08.2017року наказом №139 від 27.07.2017 р. : «приміський поїзд 6160 «Чаплине-Авдіївка» «скасований, руху не буде». НГ-НЗ Борисенко.»

Згідно наказу № 140 від 27.07.2017 року: « рух приміського поїзда «Чапліне -Авдіївка» відновлений. НГ-НЗ Борисенко.» ( а.с.5)

Про скасування руху приміського електропоїзда вказаним маршрутом о 05-50 год. позивач ОСОБА_1, як і інші пасажири, заздалегідь повідомлений не був, через неприбуття поїзда обєктивно не мав можливості добратися до роботи у м. Покровськ до початку робочої зміни о 7-45год.

Згідно довідки виконавчого комітету Веселівської міської ради Межівського району Дніпропетровської області від 19.08.2017 р. №821 в період з 01 липня 2017 року по дату видачі довідки з 6-00 год. до 14-00 год. автобусного сполучення напрямком між с.Веселе с. Олександрівка смт Межова не має. ( а.с.7)

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції зазначив, що використання приміського електротранспорту, як засобу прибуття на роботу, обрано позивачем на власний розсуд як зручний для нього спосіб пересування; припинення руху поїзда не є підставою для порушення трудової дисципліни, оскільки позивач мав можливість дістатися до роботи попутнім транспортом або автобусом через смт. Межова.

В матеріалах справи міститься повідомлення автостанції Межова, в якому вказано, що до автостанції Покровськ наявні автобусні маршрути о 07-01 год., 07-30 год., 12-00 год. та ін. Враховуючи відстань від с. Веселе до смт. Межова 7,7-8 км., яку треба було подолати пішки, позивач на перші два ранкові маршрути обєктивно встигнути не міг. Навіть за умови виїзду автобусом очевидним є факт запізнення позивача на роботу протягом значного часу.

Згідно інформації без даних НАІС ЄДР МВС та РПС «Автомобіль» позивач власного автотранспорту не має. Інші працівники ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10Ф дістались до роботи власним автотранспортом, у позивача такої можливості не було.

Висновок суду щодо можливості доїхати на роботу попутнім автотранспортом є припущенням, на якому відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України не може ґрунтуватись рішення суду.

Аналіз фактичних обставин справи дають підстави для висновку про те, що відсутність ОСОБА_1 на роботі більше трьох годин протягом робочого часу обумовлена поважними причинами неможливістю вчасно дістатися до роботи у звязку із скасуванням щоденного маршруту електропоїзда.

Апеляційним судом встановлено, що причина відсутності на роботі позивача протягом більше трьох годин була з поважних причин, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що звільнення з роботи було проведено з порушенням процедури звільнення, оскільки суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що він не є членом профспілки и питання про надання згоди на таке звільнення залишилось не зясованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено і найшло підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, що позивач не є членом первинної профспілкової організації ПАТ «Укрзалізниця» ( його структурних підрозділі або філій). Встановлено, що відбулася реорганізація структурного підрозділу «Краснолиманський загін воєнізованої охорони» ПАТ «Укрзалізниця», первинна профспілкова організація припинила свою діяльність. Стрілець ОСОБА_1 при підпорядкуванні до Краснолиманського загону воєнізованої охорони заяву на вступ до профспілки не подавав, із заявою про щомісячне утримання членських внесків не звертався, на обліку не перебуває. Позивачем не надано доказів, які б спростовували дану інформацію. Оскільки ОСОБА_1 не є членом профспілки, то згода на його звільнення з боку профспілки не вимагається.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи ( червень, липень 2017 р. ).

Відповідачем наданий розрахунок середньоденної заробітної плати у розмірі 198,30 грн., який позивачем не оспорюється.

Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток за дні вимушеного прогулу за період з 17.08.2017 року по 13.03.2018 року за 209 днів в загальному розмірі 41444,70 грн. (198,30х209) .

Відповідно до п.1,п.4 ч1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах щодо присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місць та в разі поновлення на роботі незаконного звільнення працівника.

За вказаних обставин апеляційний суд приходить до висновку, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог за вказаних вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.13 вказаного закону, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу воєнізованої охорони підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 640 гривень.

Крім того, згідно пп. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України апеляційному суду належить вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу воєнізованої охорони слід стягнути на користь ОСОБА_1 704 грн. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 430 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу воєнізованої охорони про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Скасувати наказ № 87/НО-ос від 16.08.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади стрілецької команди з охорони вантажів та об»єктів 1- групи ст. Красноармійськ стрілецької команди структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укрзалізниця» за ст.. п.4.ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Поновити ОСОБА_1 на посаді стрілецької команди з охорони вантажів та обєктів 1- групи ст. Красноармійськ стрілецької команди структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укрзалізниця»

Стягнути середній заробіток за дні вимушеного прогулу з 17.08.2017 року по 13.03.2018 року в розмірі 41444(сорок одна тисяча чотириста сорок чотири) гривні 70 копійок без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу воєнізованої охорони судовий збір на користь держави у розмірі 640 гривень та на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704 грн., понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді :

Повне рішення складено 15 березня 2018 року

ОСОБА_11 Жданова