Постанова

Іменем України

05 березня 2018 року

м. Київ

справа № 675/1814/15-ц

провадження № 61-2925св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року у складі судді Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № НМС0АК00003301, згідно умов якого

ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в розмірі 28 005,93 доларів США строком до 16 серпня 2012 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 28 вересня 2015 року має заборгованість у сумі 26 334,21 доларів США, яка складається із наступного: 4302,39 доларів США - заборгованість за кредитом; 0,97 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22 030,85 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором

№ HMC0AK00003301 від 17 серпня 2007 року у розмірі 26 334,21 доларів США, що за курсом 21,61 відповідно до службового розпорядження НБУ від

28 вересня 2015 року складає 569 082 грн 28 коп.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № HMC0AK00003301 у сумі

4 303,36 доларів США, що за курсом 21,61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 вересня 2015 року становить 92 995 грн 61 коп., яка складається з: 4 302,39 доларів США - заборгованість за кредитом;

0,97 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором

від 17 серпня 2007 року № HMC0AK00003301 у розмірі 93 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 789 грн 93 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у звʼязку із неналежним виконання взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 28 вересня 2015 року має заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Разом з цим, суд першої інстанції зменшуючи розмір пені, застосував положення частини третьої статті 551 ЦК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4

19 січня 2017 року оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року залишено без руху та надано пʼятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків скарги. ОСОБА_4 потрібно було сплатити судовий збір в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 14 квітня 2017 року мотивована тим, що ОСОБА_4 станом на 14 квітня 2017 року недоліки апеляційної скарги не усунув.

У травні 2017 року ОСОБА_4 повторно звернувся із апеляційною скаргою на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року залишено без руху та надано строк тридцять днів з дня одержання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав пропущення такого строку та пʼять днів з дня отримання копії ухвали для надання доказів на підтвердження матеріального стану та копії апеляційної скарги з додатками.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12 липня 2017 року надано ОСОБА_4 додатковий строк пʼять днів з дня одержання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав пропущення такого строку, доказів на підтвердження матеріального стану і копій апеляційної скарги від 19 січня 2017 року з додатками відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2017 року мотивована тим, що вимога суду щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав пропущення такого строку належним чином не виконана. Заява про поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду містить лише зазначення причин, з яких

ОСОБА_4 оскаржує судове рішення. Зазначення підстав пропущення строків апеляційного оскарження рішення суду заява не містить.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 оскаржила в апеляційному порядку рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 повторно оскаржив рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України.

13 листопада 2017 року ОСОБА_4 подав через засоби поштового звʼязку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

01 березня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року відмовлено (а. с. 301, т. 1).

Ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2017 року мотивована тим, що вимога суду щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав пропущення такого строку належним чином не виконана. Заява про поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду містить лише зазначення причин, з яких

ОСОБА_4 оскаржує судове рішення. Зазначення підстав пропущення строків апеляційного оскарження рішення суду заява не містить.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 оскаржила в апеляційному порядку рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року відмовлено з підстав передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (а. с. 48, т. 2).

Відповідно до положень пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції) суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, оскільки встановив, що ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження з підстав передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України. Вказані ухвали є чинними та не скасовані.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції не порушено норми процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська