АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-2218/2011 Головуючий І інстанції: Гетьман Р.А.
Провадження № 22ц/790/647/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року (суддя Гетьман Р.А.) у цивільній справі №2-2218/2011 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «ВЕРУС», в особі філії ТОВ "УФА"ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

14.12.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі за текстом позивач, Банк) звернулося у суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «ВЕРУС», », в особі філії ТОВ "УФА"ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова (далі за текстом - ТОВ УФА ВЕРУС, Відповідач 1), та ОСОБА_4 (далі за текстом Відповідач 2), у якому просило суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитно-заставним договором № DN81АR102000259 від 21.01.2008р. у розмірі 126608,32 грн. - звернути стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель: Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: № кузова/шасі: XWB3D31UD8A149600, реєстраційний номер: АХ9924ВЕ, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути солідарно з ТОВ УФА ВЕРУС та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DN81АR102000259 від 21.01.2008р. у розмірі 200,00грн.; стягнути з відповідача 2 на користь Банку витрати по сплаті судового збору у роз 1268,08грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 21.01.2008р. між позивачем і ОСОБА_4 укладено Кредитно-заставний договір № DN81АR102000259 (далі по тексту Договір) відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_4 кредит на строк до 21.01.2015 р. включно в розмірі 79701,63 грн.. зі сплатою відсотків на наступні цілі: 70440,00 грн. - на придбання автомобіля, З 592.,40 грн. - на оплату перших страхових платежів, 34,00 грн. - на оплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 5635,20 грн. - на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, 25147.08 відкрита кредитна лінія.

В забезпечення виконання зобовязань по договору, відповідно до п. 2.2, п. 17.9 договору, ОСОБА_4 передав у заставу автомобіль автомобіль DAEWOO, 2007 року випуску, що належить йому на праві власності.

Взяті на себе зобовязання Банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_4 кредитні ресурси. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим станом на станом на 18.10.2010р. сформувалась заборгованість в розмірі 126808,32 грн., з них: 78577,54 грн. - заборгованість за кредитом; 24500,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6383,48 грн. - заборгованість по комісії; 17346,41 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Суд вирішив:

в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81АR102000259 від 21.01.2008 року в розмірі 126608,32 грн. - звернути стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

стягнути солідарно з товариства з обмеженною відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС ( далі ТОВ «УФА «ВЕРУС») в особі філії ТОВУФА ВЕРУС у Дзержинському районі м. Харкова, та з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81АR102000259 від 21.01.2008 року у розмірі 200,00грн.;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» для відшкодування судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 1268,08грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 21.11.2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій, вважаючи рішення незаконним та необгрунтованим, просить його скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не надав оцінки доказам, неповно зясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному і обєктивному її розгляду. Зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, внаслідок чого ОСОБА_4 фактично було позбавлено права здійснювати свої процесуальні права як відповідача у справі. Висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 06.11.2017 року про відсутність у відповідача бажання користуватися належним чином своїми правами та належно виконувати свої процесуальні обовязки, суперечать пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу рівності сторін, оскільки заочне рішення відбулося без відповідача та без його повідомлення про судове провадження у його справі. Також, зазначає, що суд не взяв до уваги пропущення позивачем спеціального строку позовної давності, унаслідок чого, не визначився з дійсним обсягом відповідальності ОСОБА_4, помилково стягнув пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з травня 2008р. по жовтень 2010р. у розмірі 17 346,41грн., відповідач через необізнаність про розгляд даної справи був позбавлений можливості брати участь у судовому розгляді справи та надати суду відповідну заяву. Всупереч норм ЗУ «Про захист прав споживачів» суд безпідставно стягнув з відповідача заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 6 383,48 грн.

Також поза увагою суду залишилася та обставина, що за згодою з Банком відповідач ОСОБА_4 у 2009 році передав Банку заставне майно автомобіль, однак про долю ТЗ банк не повідомив, а суд відповідно цю обставину не врахував.

Крім того, вказує апелянт, не враховано судом і та обставина, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова (суддя Ульяніч І.В.) знаходиться цивільна справа № 641/11623/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА Верус» в особі філії ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором № DN81АR102000259 від 21.01.2008 року. На даний час по вказаній цивільній справі рішення не прийнято, а предмет спору у справах однаковий, тобто заборгованість за договором № DN81АR102000259 від 21.01.2008 року.

Викладене свідчить про зловживання ПАТ КБ «Приватбанк» своїми правами та заінтересованість у численних та надмірних стягненнях різними судами з ОСОБА_4 заборгованості за одним і тим самим кредитним договором, що є незаконним.

В поданих апеляційному суду письмових поясненнях представник ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на відсутність підстав для застосування строку позовної давності з огляду на факт здійснення відповідачем останнього платежу 04.11.2009 року, а також вважав обгрунтованим стягнення з відповідача комісії, як плати за послуги.

Перевіривши законність та обгрнутовність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інтстанції, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.

Судовим розглядом встановлено, що 14.12.2010 р. позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ "УФА "Верус" в особі філії ТОВ "УФА "Верус" у Дзержинському районі міста Харкова про стягнення заборгованості за кредитним договором№ DN81АR102000259 від 21.01.2008 р. у розмірі 200 грн. та до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет заставиавтомобіль DAEWOO Nexia 2007 року випуску в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81АR102000259 від 21.01.2008 р. у розмірі 126608,32 грн.

Ухвалюючи 11.07.2011 року заочне рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак з таким рішення колегія погодитися не може у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у звязку з порушенням норм прорцесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, суд першої інстанції прийняв позовну заяві, відкрив провадження і розглянув справу, яка не відноситься до його компетенції.

Згідно зі ст. 16 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час розгляду справи) не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

З матеріалв справи вбачається, що суд першої інстанції, порушуючи правила юрисдикції загальних судів, прийняв позовну заяву, відкрив провадження, розглянув справу і ухвалив рішення у спорі між Банком, який є юридичною особою, і субсидіарним поручителем - ТОВ «УФА «Верус», який також є юридичною особою, тобто вирішив спір, який підлягає розгляду господарським судом. (ст.16 ЦПК).

Крім того, судом першої інстанції розглянув справу без участі у вирішенні справи відповідача ОСОБА_4, не маючи при цьому доказів, які б свідчили, що відповідач ОСОБА_4 отримав копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви та судову повістку

Тобто, порушено основні засади цивільного судочинства, оскільки питання про права і обовязки відповідача вирішено без нього та за відсутністю даних про вжиття досттаніх заходів для забезпечення вирішення спору на засадах змагальності та рівності прав сторін.

Частиною 5 статті 4 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) закріплено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим, законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, справа розглянута некомпетентним судом, тобто з порушенням правил територіальної підсудності, передбачних ст.109 ЦПК України, оскільки відповідач ОСОБА_4 у передбаченому порядку зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно адміністративно-територіального розподілу відноситься до Фрунзенського (нині Немишлянського) району м.Харкова і вирішення цієї справи відноситься до компетнеції Фрунзенського районного суду м.Харкова.

Питання щодо обгрунтованості розрахунку зхагального обсягу заборгованості та його складових, в тому числі і з урахуванням посилань в апеляційній скарзі на фактичну передачу відповідачем банку заставного майна, судом першої інстанції взагалі не досліджувалося і не вирішувалося у звязку з ухваленням заочного рішення за відсутністю відповідача та даних про належне його повідомлення про існування такої справи, про час та місце судових засідань.

Вказані порушення норм процесуального права могли би бути виправлені судом у порядку, передбаченому ст.ст.228-231 ЦПК України, зважуючи на повідомлення про них суду в заяві про перегляд заочнеого рішення, однак суд такою можливістю не скористався і ухвалою від 06.11.2017 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.

За таких обставин заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.07.2011 року підлягає скасуванню з постановленням нового, зважуючи на таке.

Частиною 2 статті 317 ЦПК України передбачено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції щодо вимог в частині стягнення з ТОВ «УФА «Верус» суми заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з закриттям провадження у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Справа в частину позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає направленню до Фрунзенського районного суду м.Харкова для розгляду за підсудністю.

Так, згідно ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Частиною 2 цієї статті передбачено обмеження до її застосування, яке полягає в тому, що справа не направляється на новий розгляд у звязку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) у тому випадку, якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Однак у даному випадку це обмеження не може бути застосовано, оскільки розгляд справи в суді першої інстанції відбувався без участі відповідача ОСОБА_4, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Отже, відповідач був позбавлений права користуватися своїми процесуальними правами та звертатися до суду з відповідними заявами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про поважність причин неподання ОСОБА_4 до суду першої інстанції заяви про непідсудність справи.

Крім того, з наданих апелянтом доказів вбачається, що в провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 5 частини 1 статті 374 ЦПК України в редакції від 15.12.2017р. визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем при звернені до суду зі скаргою апеляційний суд розподіляє відповідно до вимог ст.142 та п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, стягуючи з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 697,45 грн. (1394,90 грн.*50%= 697,45 грн.), з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. п. 4, 5 ч.1 ст. 374, ст. ст. 378, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 Індутного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 рокускасувати.

Провадження у справі в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус» в особі філії ТОВ «УФА «Верус» у Дзержинському районі м.Харкова, про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Справу в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави направити до Фрунзенського районного суду м.Харкова за підсудністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (РНЛКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 697 ( шістсот девяносто сім) грн..45 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О.Бровченко

ОСОБА_3