Справа № 360/2428/16-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/1102/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 13.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: Березовенко Р.В., Журби С.О.,

при секретарі Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2017 року у справі за поданням заступника начальника Бородянського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2017 року заступник начальника Бородянського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області звернувся до суду із зазначеним поданням, яке обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 360/2428/16-ц/215/17, виданого 07 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 4 033 633 грн. 85 коп.

Зазначав, що в результаті проведених державним виконавцем заходів було встановлено, що майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє, але ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, за якою зареєстровано право власності на будинковолодіння №23 по вулиці Радгоспній в селі Микуличі Бородянського району Київської області.

Дане майно було набуте подружжям під час шлюбу та належить дружині боржника та боржнику на праві спільної сумісної власності, а тому ОСОБА_2 належить ? частка цього будинковолодіння.

Тому на підставі ст.ст.60, 63 СК України, ст.379 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення із поданням) просив визначити, що ? частка у вказаному будинковолодінні належить боржнику ОСОБА_2 як його частка у спільному сумісному майні подружжя.

Ухвалою Бородянський районний суд Київської області від 26 грудня 2017 року подання задоволено.

Визначено, що ОСОБА_2 належить ? частка у будинковолодінні №23 по вул.Радгоспній в с.Микуличі Бородянського району Київської області, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_4

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення нової, якою відмовити в задоволенні подання в повному обсязі.

Апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання (а.с.133, 135).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та сплати боргу, а будь-яке інше майно державним виконавцем не виявлене.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, за постановою заступника начальника Бородянського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 26 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №360/2428/16-ц/215/17, виданого Бородянським районним судом Київської області 07 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 4 033 633 грн. 85 коп. (а.с.7-15).

Державним виконавцем були вжиті відповідні заходи, передбачені чинним законодавством, щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа, але такі дії не призвели до його виконання, так як майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє (а.с.23-28,36-40).

Згідно з повідомленням Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області від 06 грудня 2017 року, повідомлення Центрального відділу державної реєстрації шлюбів ГТУЮ у місті Києві від 24 листопада 2017 року, 20 грудня 1980 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (після шлюбу ОСОБА_2) (а.с.62-63).

Відповідно до матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження 17 вересня 2005 року на підставі свідоцтва про право власності від 09 вересня 2005 року, виданого виконкомом Микулицької сільської ради згідно з рішенням виконкому від 26 липня 2005 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на новозбудоване будинковолодіння №23 по вулиці Радгоспній в селі Микуличі Бородянського району Київської області (а.с.20-27, 64-76).

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України (в редакції, яка діяла на день постановлення ухвали) питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця та приватного згідно з ч.1 ст.443 ЦПК України (в редакції Законну від 3 жовтня 2017 року).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки право власності на вищезазначене будинковолодіння було зареєстроване за дружиною боржника ОСОБА_4 в період їх шлюбу та ОСОБА_2 до цього часу спільно з дружиною проживають в цьому будинку, то дане майно є їх спільною сумісною власністю і частка боржника в цьому майні становить ? його частину.

Також суд вірно зазначив, що посилання представника ОСОБА_4 на те, що даний будинок є особистою власністю дружини боржника, є безпідставними, оскільки жодних доказів цього суду не надано.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та сплати боргу, будь-яке інше майно державним виконавцем не виявлено, а тому прийшов до правильного висновку щодо необхідності задоволення подання та визначення, що ОСОБА_2 у вказаному будинку належить ? його частка.

Щодо посилань апелянта на те, що він частково погасив заборгованість, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ним було сплачено лише 1000 грн. (а.с.103) при сумі заборгованості до стягнення - 4033633 грн. 85 коп.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення подання, та постановив ухвалу з дотриманням вимог процесуального закону, яка не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянський районний суд Київської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: