АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/2910/2018

Унікальний номер 759/463/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.,

при секретарі - Перевузнику П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, постановлену суддею Величко Т.О., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,0629, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. від 04 липня 2017 року за реєстровим №6429, а також просив визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. від 04 липня 2017 року за реєстровим №6428. (а.с.2-11)

19 січня 2018 року позивач подав до суду заяву, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам та особам проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав та їх обтяжень, будь-які інші нотаріальні та реєстраційні дії щодо садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,0629, кадастровий номер НОМЕР_1. На обґрунтування заяви зазначив, що відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 за спірними договорами сплатили позивачу лише 110000 доларів США, тобто обманним шляхом порушили істотні умови договору та не виконали свої зобов'язання в частині сплати повної суми, яка була визначена сторонами за спірними договорами у розмірі 250000 доларів США. При цьому, позивачу стало відомо, що 22 грудня 2017 року відповідач на підставі отриманих дублікатів оскаржуваних договорів відчужила садовий будинок та земельну ділянку ОСОБА_1, який в свою чергу уклав з ОСОБА_5 договір іпотеки на вказане майно. Вказував, що ним заявлено позов немайнового характеру, однак невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки майно, яке є предметом спірних договорів, в подальшому може бути відчужене. (а.с.89-94)

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, заборонено будь-яким органам та посадовим особам проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав та їх обтяжень, будь-які інші нотаріальні та реєстраційні дії щодо садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,0629, кадастровий номер НОМЕР_1. (а.с.99-101)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, просив її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. На обґрунтування скарги зазначив, що судом порушено вимоги щодо співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогам і доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано. Вказував, що вжиті судом заходи забезпечення позову стосуються майна, що не належить сторонам у справі, оскільки саме ОСОБА_1 на законних підставах є власником садового будинку та земельної ділянки, тому ухвалюючи рішення про заборону вчиняти реєстраційні дії судом обмежено його права володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. (а.с.103-108)

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_8 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року залишити без змін. (а.с.138-143)

Зважаючи на положення пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІАпеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7, представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Третя особа ОСОБА_4 був сповіщений на останню відому суду адресу, повідомлення повернулось із відміткою працівників пошти, що адресат за зазначеною ним адресою не проживає. Заяви про зміну місця проживання (перебування) від осіб, які беруть участь у справі, до суду не надходили.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 в апеляційному суді заявив прохання не розглядати раніше подане відповідачкою клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представником погоджене це питання з довірителем.

Факту належного сповіщення сторін та третіх осіб та можливості розглянути справу у зв'язку із поставленим колегією суддів питанням на обговорення щодо помилковості зазначення часу розгляду справи в судових повістках-повідомленнях (зазначено о 09.45 год. замість призначеного в ухвалі о 12.00 год. і фактичного розгляду справи о 12.16 год. 15 березня 2018 року) представники сторін адвокати ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції не заперечували про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. (а.с.130-154)

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 1 ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог ОСОБА_2 є визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, площею 0,0629, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. від 04 липня 2017 року за реєстровим №6429, а також договору купівлі-продажу садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. від 04 липня 2017 року за реєстровим №6428. (а.с.2-11)

Підставою позову, серед іншого, зазначено укладення договору в порушення ст. 230 ЦК України (вчинення правочину під впливом обману), позивач в позовній заяві заявив посилання на ст. 216 ЦК України щодо застосування судом наслідків недійсності оскаржуваних ним правочинів.(а.с. 2-11)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов дозволяється забезпечувати забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз'ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що якщо сторони здійснили певні дії на виконання недійсного правочину, кожен з учасників правочину вправі вимагати повернення того, що він передав на виконання такого правочину і такий правочин вважається недійсним з моменту його укладення.

Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Позивач ОСОБА_2 є стороною оспорюваних ним договорів від 04 липня 2017 року та продавцем належних йому на праві власності, на час укладення вищевказаних договорів, садового будинку і земельної ділянки, звернувся на захист своїх прав які вважав порушеними, зокрема, прав власника садового будинку і земельної ділянки, заявив в позові посилання на ст. 216 ЦК України за наслідками розгляду справи.

Тому, у разі можливого задоволення позовних вимог ОСОБА_2 за вимогою позивача можливе застосування положень частини 1 ст. 216 ЦК України.

Забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії (п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України) спрямовано на обмеження можливості відчуження нерухомого майна, що є предметом оспорюваних позивачем договорів, не позбавляє права чинного власника цього майна користуватись ним.

Посилання представника апелянта на те, що заявником надані копії документів, роздруківок з сайту, які не свідчать про намір продати спірне майно, а таке забезпечення позову обмежує апелянта в праві передати будинок та земельну ділянку в іпотеку, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила, оскільки обтяження іпотекою спірного майна може суттєво утруднити виконання можливого рішення суду у справі.

Таким чином, враховуючи предмет спору, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження (передачу в іпотеку) садового будинку та земельної ділянки, які є предметом оспорюваних правочинів, а відтак, до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи скарги не спростовують висновків районного суду, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення -16 березня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

Т.О.Невідома