Провадження №2/263/76/2018
Справа №263/4779/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценка П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

5 квітня 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» через поштове відділення направив до суду позовну заяву, в якій посилався на те, що 27.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №215/12-07-1382, відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти в сумі 29750 доларів США, зі сплатою 12,5 процентів річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15 грудня 2014 року. Оскільки, умови вказаного договору відповідач належним чином не виконав, на 13.03.2017 року виникла заборгованість у сумі 33391,27 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 21649,78 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 11741,49 доларів США. До теперішнього часу боржник не погасила заборгованість, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та сплачений судовий збір.

В процесі судового розгляду справи представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» 30.11.2017 року надав суду заяву про уточнення позовних вимог, просив суд остаточно стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що утворилася станом на 22.11.2017 року в сумі 2645,48 доларів США. В обґрунтування уточнення позовних вимог зазначив, що в судовому засіданні було з'ясована наявність рішення третейського суду від 4.04.2014 року по справі №755/14250/14-ц про стягнення з відповідача суми заборгованості та ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року по справі №755/14250/14-ц про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду. З огляду на те, що рішенням третейського суду заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, у справі підлягає стягненню лише заборгованість по відсоткам за користування кредитом, оскільки умови договору про нарахування процентів за користування кредитом продовжують діяти. Вважає, що позивачем строк позовної давності не є пропущеним, так як перебіг позовної давності перервався і заново розпочався з наступного дня після ухвалення рішення третейського суду від 4.04.2014 року по справі №755/14250/14-ц, тобто з 5.04.2014 року.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача вважав за можливо закінчити судовий розгляд у справі на підставі наданих доказів та обставин зазначених в письмових поясненнях, з яких вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, оскільки за положеннями підпункту 4.5 кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови повернення коштів. Останній платіж за кредитним договором відповідач здійснила 2.09.2013 року, тому за визначенням п.п. 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 3 грудня 2013 року. Саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 5.04.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності на пред'явлення позову про стягнення залишку відсоткам за користування кредитом. Позивач звернувся з позовною заявою до третейського суду 19.02.2014 року, тобто строк позовної давності повинен обчислюватися саме з цієї дати, оскільки він скористався своїм правом на пред'явлення позову. Так як переривання позовної давності пов'язане саме з пред'явленням позову, посилання позивача з цього приводу на дату рішення - 4.04.2014 року, ухваленого третейським судом, є безпідставним.

Неявка в судове засідання зазначених осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані докази дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При вирішенні спірних правових відносин суд перш за все керується наступними вимогами цивільно-процесуального законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 27.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 215/12-07-1382, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 29750,00 доларів США, зі сплатою процентів за його користування в розмірі 12,5%, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15.12.2014 року.

Згідно п.1.2 вказаного договору, кредит був наданий для придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11.11.2008 року додатковою угодою №1 про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-1382 від 27.12.2007 року з 20.10.2008 року сторони домовились встановити процентну ставку за кредитом на рівні 14 % річних. Інші умови Договору залишені незмінними.

13.04.2009 року додатковою угодою №1 про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-1382 від 27.12.2007 року з 20.10.2008 року сторони прийшли до згоди - викласти пункт 1.1 Договору в новій редакції, зі сплатою процентну ставку за кредитом на рівні 12,5 % річних.

21.10.2010 року додатковою угодою НОМЕР_1 про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-1382 від 27.12.2007 року з 20.10.2008 року сторони прийшли до згоди про внесення змін до умов кредитування. Пункт 1.1 Договору викладений в новій редакції : «Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 29750 доларів США, зі сплатою 14 процентів річних та наступним порядком погашення основної суми заборгованості, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15.12.2014 року».

Згідно з п.3.3.8. та п.3.3.9. Кредитного договору позичальник зобов'язаний: сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п.2.4., 2.5.; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору.

Відповідно до п. 4.5. Договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.8., 3.3.9. цього Договору протягом більше, ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно із пунктом 4.5. кредитного договору, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 2 вересня 2013 року, а тому за визначенням пункту 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 3 грудня 2013 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 3 грудня 2013 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, зі строком позовної давності в три роки, по 3 грудня 2016 року.

Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України: від 29 червня 2016 року у справі № 6-1188 цс16; від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174 цс16; від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2875 цс15; від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249 цс15; у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 61-4897 св 18 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися всіма судами загальної юрисдикції.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ст.254 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно (стаття 255 ЦК України).

За ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовною заявою від 19.02.2014 року до Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по кредитному договору № 215/12-07-1382 від 27.12.2007 року, що утворилася станом на 15.11.2013 року в розмірі 195419,56 грн.

За ухвалою Третейського суду при Асоціації українських банків від 11.03.2014 року, за вказаною позовною заявою, порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 4.04.2014 року.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 4 квітня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов було задоволено у повному обсязі і з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за договором кредиту № 215/12-07-1382 від 27.12.2007 року в розмірі 195419,56 грн. та третейський збір в сумі 2354 грн. 20 коп.

20 червня 2014 року за ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва на виконання вказаного рішення третейського суду було прийнято рішення про видачу виконавчого листа. Ухвала набрала законної сили 20.06.2014 року. Стягувач ПАТ «Укрсоцбанк» отримав виконавчий лист 22.08.2014 року, але його на примусове виконання рішення не передав до виконавчої служби, в подальшому без будь-яких поважних причин до 5 квітня 2017 року не звертався до суду з позовною заявою.

Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред'явлення позову.

Пред'явленням банком до Третейського суду при Асоціації українських банків позову до відповідача про стягнення заборгованості (у лютому 2014 року) перебіг позовної давності перервався, позивач неправильно визначив дату початку перебігу позовної давності після його переривання (пов'язуючи її з днем набрання рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків законної сили - 5 квітня 2014 року) та не врахував, що новий строк розпочався наступного дня після пред'явлення банком позову, тобто у лютому 2014 року.

5 квітня 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» через поштове відділення направив до суду позовну заяву, уточнену ним під час судового розгляду, остаточно просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що утворилася станом на 22.11.2017 року в сумі 2645,48 доларів США.

27 червня 2017 року представник відповідача заявив про застосування у справі наслідків пропуску позовної давності.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом (5 квітня 2017 року) трирічний строк позовної давності сплинув.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 61-5015 св18 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися всіма судами загальної юрисдикції.

За таких обставин, під час розгляду та вирішення справи в даних кредитних правовідносинах, суд, врахувавши вищеперелічені правові норми, виходячи із обставин перебігу строку позовної давності за вимогами по сплаті процентів, з урахуванням умов укладеного між сторонами кредитного договору, не наведення позивачем причин пропуску строку позовної давності, приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відшкодування судових витрат, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141 ,247, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Згідно пп.15.5 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : П.І. Папаценко