Провадження № 22-ц/779/255/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів Горейко М.Д., Томин О.О.

секретаря Возняк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року у складі судді Островського Л.М. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Вищого Спеціалізованого Суду України від 14.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у зв»язку з неналежним виконанням зобов»яння за кредитними договорами №0/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року у розмірі 21 844 465,74 грн.

Відповідно до договору відступлення прав вимоги новий кредитор ТзОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» прийняв право вимоги за вищевказаними кредитними договорами №0 від 28.12.2006 року та №00 від 23.03.2007 року, укладеним між ТзОВ Фірма «Екстім» та ПАТ «УкрСиббанк», а також договорами поруки №0/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року. Відповідно до цього було підписано акт приймання передачі прав вимоги 16.07.2014 року.

Цього ж дня 16.07.2014 року ТзОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» та ТзОВ «Леверідж» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Леверідж» прийняло право вимоги за договором, а також підписано акт приймання передачі прав вимоги, чим було засвідчено відступлення прав вимоги за Договором відступлення.

Таким чином, на підставі укладених договорів відступлення відбулась заміна кредитора за договорами відповідно з первісного кредитора на позивача.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов»язання по оплаті заборгованості у розмірі 21 844 465 грн. 74 коп., яке виникло на підставі рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_1 5 133 449,44 грн. інфляційних втрат та 816 923,17 грн. - три проценти річних.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Леверідж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

На дане рішення ТзОВ «Фінансова компанія «Леверідж» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд не дав належної оцінки тому, що відповідач не виконав рішення Вищого спеціалізованого суду України від 14.05.2014 року та не сплатив на користь скаржника суму грошових коштів, яка визначена цим же рішенням.

Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України скаржник має право на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від відповідача за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачеві, як правонаступнику ПАТ «Укрсиббанк».

Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що до правовідносин, що виникли між сторонами не застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТзОВ «Фінансова компанія «Леверідж» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат - всього у сумі 5950372 грн. 62 коп. задовольнити.

Представник апелянта ТзОВ «Фінансова компанія «Леверідж» у судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк»» заборгованість за кредитними договорами №0 від 28 грудня 2006 року та №0 від 23 березня 2007 року на підставі договорів поруки №0/1-ІІ від 28 грудня 2006 року та №0/1-ІІ від 23 березня 2007 року у розмірі 21 844 465 грн.

ТзОВ «Фінансова Компанія «Леверідж» пред»явило позов про стягнення з ОСОБА_1 5 950 372 грн. 62 коп., з яких 5133449 грн. 44 коп. інфляційні втрати та 816 923 грн. 17 коп. - 3 проценти річних нарахованих позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України у зв»язку з непогашенням заборгованості у розмірі 21844465,74 грн. стягнутої рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова Компанія «Леверідж», суд першої інстанції виходив із того, що до правовідносин які виникли з приводу виконання судових рішень не застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року вбачається, що відповідно до умов кредитного договору від 28 грудня 206 року ТОВ «Екстім» отримало кредитні кошти у розмірі 2130797 швейцарських франків, що еквівалентно 8817894 грн. 27 коп., на забезпечення виконання якого банк того ж дня уклав із ОСОБА_1 договір поруки. Крім того, згідно умов кредитного договору від 23 березня 2007 року товариство отримало кредитні кошти у розмірі 428036 швейцарських франків, що еквівалентно 1782537 грн. 09 коп. В результаті порушення умов кредитних договорів утворилася заборгованість у розмірі 21 844 465 грн. 74 коп., яку суд стягнув з поручителя ОСОБА_1

Матеріали справи не містять доказів того, що договори поруки укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 №0/1-ІІ від 28 грудня 2006 року та №0/1-ІІ від 23 березня 2007 року припинені.

Таким чином грошове зобов»язання виникло на підставі кредитних договорів які були укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Екстім», а відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова Компанія «Леверідж» як поручитель за основним зобов»язанням.

Стягнення заборгованості за кредитними договорами з поручителя, на підставі рішення суду яке не виконано не дає підстав для висновку, що грошове зобов»язання відповідача виникло з рішення суду.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15 - правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

У зв»язку з наведеним не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до правовідносин, що виникли між сторонами не застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фінансової компанії «Леверідж» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: М.Д. Горейко О.О. Томин