Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 311/2300/17Головуючий у 1-й інстанції Степаненко Ю.А.
Пр. № 22-ц/778/1027/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суду Запорізької області у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

ВСТАНОВИЛА:

06.09.2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила (а.с. 25) та в якому просила щомісячно стягувати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, починаючи стягнення з 01 липня 2017 року і до закінчення дитиною навчання - 14 червня 2018 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 08 серпня 1998 року вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 15 квітня 2003 року шлюб було розірвано, син проживає із нею, як матір'ю. Відповідач ОСОБА_2, як батько, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона неодноразово пропонувала йому спілкуватися зі сином, купувати йому одяг і харчі, брати іншу участь у його вихованні та утриманні. Однак, відповідач цього не робив, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавився розвитком та станом здоров'я сина, не дбав про його інтереси і тільки один раз на рік - 30 червня, в День народження сина, зустрічався з ним. 20 вересня 2003 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 У новій родині сину були забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. З жовтня 2015 року, за рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15.03.2000 року, відповідач повинен сплачувати аліменти, однак, він є злісним неплатником аліментів. Заборгованість по аліментам станом на 31.07.2017 року складає - 19741,15 грн. Син був дуже обурений тим, що рідний батько його ігнорує, не підтримує в життєвих ситуаціях, не цікавиться його життям, результатами навчання у технікумі та зовсім не любить. Таке байдуже відношення рідного батька до сина спонукало ОСОБА_5 змінити своє прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_4». Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10.04.2017 року відповідач ОСОБА_2 був позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 сину виповнилось 18 років. З 01 вересня 2014 року ОСОБА_4 навчається у Державному навчальному закладі «Мелітопольський центр професійно - технічної освіти», за професією: слюсар з ремонту рухомого складу, форма навчання денна. Строк закінчення навчання - 14 червня 2018 року. Син зареєстрований та фактично мешкає разом з позивачем та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1. Вона працює у КУ «Василівська центральна районна лікарня», має середньомісячний заробіток менш ніж - 3500,00 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року (а.с. 70-73) позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), почавши стягнення з 06.09.2017 року та до закінчення ОСОБА_4 навчання в Державному навчальному закладі «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» - 14.06.2018 року, але не більше ніж до досягнення ним 23- річного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 78-81) просив рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що продовжує навчання в розмірі 1/10 частини від усіх видів доходів відповідача, починаючи стягнення з 06.09.2017 року і до закінчення навчання - до 14.06.2017 року та виключити з резолютивної частини рішення суду слова: «та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян.»

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 05 січня 2018 року, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 05 січня 2018 року (а.с. 93) особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 20 січня 2018 року для надання можливих відзивів на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача.

Копія цієї ухвали надсилалась для відома сторонам у цій справі (а.с. 94).

Позивач ОСОБА_3 у встановлений апеляційним судом строк подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 96-98).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції, саме цією редакцією Кодексу апеляційний суд керується при апеляційному перегляді цієї справи.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в оскаржуємій частині, тобто в частині задоволення позовних вимог позивача і лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право …змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для зміни судового рішення …є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі частково, керувався ст. ст. 182, 191, 199-201 СК України, ст. ст. 10 - 11, 57 - 60, 64, 81, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись лише частково з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (27 листопада 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3, як мати, яка працює, має дохід у середньому 3456,00 грн. на місяць (а.с. 18), має чоловіка (а.с. 17), з якою мешкає повнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26), що продовжує навчання, не працює, навчається на денній формі навчання (а.с.16), і у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги, в силу вимог ст. ст. 199-200 СК України має право на стягнення аліментів на утримання цього повнолітнього сина з ОСОБА_2, як батька, у тому числі якого вже було позбавлено батьківських прав відносно цього сина (а.с.13-15).

Проте, суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи при визначенні розміру аліментів, не звернув належної уваги на те, що реалізація цього права позивача можливо за умови, якщо ОСОБА_2, як батько, якого позбавили батьківських прав відносного цього сина, може надавати матеріальну допомогу (ст. 199 ч. 1 СК України).

Оскільки, в силу вимог ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2, враховуючи його сімейний стан (перебуває в шлюбі а.с. 48, в якому має двох малолітніх дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, з якими мешкає разом а.с. 49, 51-52) та матеріальний стан (має дохід, середня заробітна плата на місяць складає 2474,00 грн. а.с. 50, має заборгованість по аліментам на сина до досягнення останнім повноліття станом на 31.07.2017 року у сумі 19741,15 грн. а.с.19) тощо, на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, визнав позов позивача у цій справі частково: в розмірі 1/10 частини від усіх видів його доходів (а.с. 46), починаючи стягнення з 06.09.2017 року і до закінчення навчання - до 14.06.2017 року.

Позивач ОСОБА_3 не надала суду першої інстанції будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу їй на утримання повнолітнього сина у зв'язку з навчанням останнього у більшому розмірі, ніж останній визнав у цій справі у суді першої інстанції.

Хоча, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_3 від доказування у цій частині її вимог, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання повнолітнього сина у зв'язку з навчанням останнього у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів, ґрунтуються на припущеннях.

Встановлено, що навчання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, закінчується в Державному навчальному закладі «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» - 14.06.2018 року (довідка а.с. 16), сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виповниться 23 роки не раніше цієї дати, а пізніше - лише у ІНФОРМАЦІЯ_7.

Звідси, недоцільним було зазначати у резолютивній частині рішення фразу «але не більше ніж до досягнення ним 23- річного віку», тим більш, що позивач про це у своєму позові (а.с. 3) у цій справі взагалі не просила, а тому остання підлягає виключенню.

Також підлягає виключенню із резолютивної частини рішення фраза щодо зазначення мінімального розміру аліментів з відповідача щомісяця «та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян».

Оскільки, мінімальний розмір аліментів, передбачений ст. 182 СК України, не входить у перелік правових норм, які регулюють відносини щодо стягнення аліментів з батька на повнолітню дитину у зв'язку з навчанням останньої, в силу вимог ст. 201 СК України.

Оскільки, в силу вимог ст. 6 ч. 1 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

А ч. 2 ст. 182 СК України передбачено мінімальний розмір аліментів лише на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Повнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який вже досяг повноліття станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, не є дитиною в розумінні ст. 6 СК України.

Ст. 200 ч. 1 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітнього …сина…у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням лише обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року у цій справі слід змінити: визначивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у цій справі аліментів на утримання ОСОБА_4 у вигляді «1/10 частини від усіх видів доходів відповідача», фразу «але не більше ніж до досягнення ним 23- річного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян» із резолютивної частині рішення суду першої інстанції у цій справі виключити.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз'яснити особам, які беруть участь у справі, що у подальшому, тобто після 14.06.2018 року, особи, які беруть участь у цій справі, окремо від цієї справи не позбавлені права вирішувати питання про аліменти на повнолітнього сина, якщо він і далі буде продовжувати навчання.

Керуючись ст. ст. 10, 213-214 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 141, 368, 371 - 372, 379, 381-384 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині змінити:

- визначивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у цій справі аліментів на утримання ОСОБА_4 у вигляді «1/10 частини від усіх видів доходів відповідача»,

- фразу «але не більше ніж до досягнення ним 23- річного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян» із резолютивної частині рішення суду першої інстанції у цій справі виключити.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову апеляційного суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюються з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 13 березня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.