АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Савлук Т.В.
№22-ц/796/2701/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

ОніщукаМ.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи:Київська міська рада, Перша Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання зі спадкоємцем та неприйняття спадщини, визнання права власності на частку в об`єкті нерухомого майна в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4про встановлення факту непроживання зі спадкоємцем та не прийняття спадщини, визнання права власності на частку в об`єкті нерухомого майна в порядку спадкування за законом.

У мотивування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1. померла його мати - ОСОБА_5.

Квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована на ОСОБА_5, яка померла, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно - 1/3 квартири АДРЕСА_1

Судом визнано його право власності, як спадкоємця, на спадкове майно - 1/6 квартири АДРЕСА_1.

Крім нього спадкоємцем першої черги є його сестра ОСОБА_4, донька померлої.

Відповідачу було відомо про смерть матері - ОСОБА_5 та вона мала спадкувати 1/6 квартири АДРЕСА_1.

Проте відповідач не здійснювала жодних дій щодо прийняття та оформлення спадщини, заяв про прийняття або відмову від спадщини не подавала.

Відповідно до Довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва від 02.09.2016 р. № 987, відповідач на дату смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за одною адресою з померлою, а саме в АДРЕСА_1.

Разом з тим ОСОБА_5 тривалий час не проживала та не з'являлася за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, як до смерті матері так і після.

На сьогодні у нього відсутні дані щодо місця проживання та/або перебування відповідача.

Оскільки відповідач постійно не проживала разом із спадкодавцем, спадщину фактично не прийняла, тому він як син померлої, відповідно до ст. 1261 ЦК є спадкоємцем за законом майна померлої матері ОСОБА_5, яке складається з 1/6 квартири АДРЕСА_1 і яке він фактично прийняв.

Враховуючи, що реєстрація відповідача на день смерті спадкодавця за однією адресою з померлою перешкоджає реалізації його права на оформлення спадщини, просив суд:

- встановити факт, що на час відкриття спадщини та тривалий час до цього, ОСОБА_4, постійно не проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем - ОСОБА_5;

- встановити факт, що ОСОБА_4, не прийняла спадщину, а саме 1/6 квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ним право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення в частині відмови у встановленні факту, що на час відкриття спадщини та тривалий час до цього, ОСОБА_4, постійно не проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем - ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що відповідач не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується Актом про не проживання особи, засвідченим начальником ЖЕД 411 та показами свідків.

На сьогодні місце перебування відповідача йому невідоме.

Безпідставним є висновок суду про неправильно обраний спосіб захисту прав, а також про те, що встановлення судом факту прийняття спадщини не передбачено.

Оскільки рішенням встановлено не проживання відповідача зі спадкодавцем з 2006 року та на момент смерті, тому відмова в задоволенні позову є безпідставною.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована на ім'я: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 12.10.1993 року, зареєстрованого в Бюро 21.10.1993 року, за реєстровим №670, в реєстровій книзі 15-180, що підтверджується Інформаційною довідкою від 01.12.2016 року. (а.с.67)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 20 липня 2010 року (актовий запис №627). (а.с.8)

Щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 заведена спадкова справа №1107/2016. (а.с.52-71)

21 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Київської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадщину після матері - ОСОБА_5, до складу якої входить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.53)

22 грудня 2016 року держаним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3 на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на частку квартири на ім'я померлого. (а.с.69)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_3, як спадкоємцем першої черги за законом майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, право власності на 1/ 6 частину квартири АДРЕСА_1.

05 грудня 2017 року держаним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 винесена постанову про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5, так як крім ОСОБА_3 спадкоємцем за законом є дочка померлої ОСОБА_4, яка за отриманням свідоцтва право на спадщину за законом не зверталась, але на час відкриття спадщини та по цей час зареєстрована із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 та вважається такою, що прийняла спадщину. (а.с. 91)

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_5 тривалий час не проживала та не з'являлася за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, як до смерті матері так і після. Зазначав, що на сьогодні у нього відсутні дані щодо місця проживання та/або перебування відповідача. Вважав, що оскільки фактично, відповідач постійно не проживала разом із спадкодавцем, спадщину фактично не прийняла, проте реєстрація відповідача на день смерті спадкодавця за однією адресою з померлою перешкоджає реалізації його права на оформлення спадщини, просив суд встановити факт, що на час відкриття спадщини та тривалий час до цього, ОСОБА_4, постійно не проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем - ОСОБА_5 та встановити факт, що ОСОБА_4, не прийняла спадщину, а саме 1/6 квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з того, що вони не ґрунтуються на приписах чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Таким чином спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 на підставі ст. 1261 ЦК України є син ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_6 (відповідач).

Судом вірно зауважено, що за змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом вірно зауважено, що згідно змісту положень ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що постійно проживав із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний час до настання смерті спадкодавця він відбував з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв спадщину в силу положень наведеної правової норми.

За ч.3 ст.1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Доведення обставин не прийняття спадщини потенційним спадкодавцем, який має право на спадок в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини не передбачено.

Отже спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив відмову від неї. Такому спадкоємцю не обов'язково у шестимісячний строк подавати заяву. Подача заяви про прийняття спадщини є обов'язковою лише для спадкоємців, які не проживали разом зі спадкодавцем.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 посилався на Акт від 19.05.2017 року, в якому зазначено, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не проживала тривалий час до смерті ОСОБА_5 та не проживає з часу смерті по теперішній час. (а.с. 14)

Також за клопотанням позивача були допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які показали суду, що позивач проживав разом з матір'ю, а відповідач тривалий час в спірній квартирі не проживала.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, померла ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.58,59)

Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України,в редакції чинній на час відкритті спадщини - смерті спадкодавця, передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції станом на 19.07.2010 року, визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

У п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на дату відкриття спадщини після померлої 19.07.2010 року ОСОБА_5, визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, також передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Позивачем підтверджено, що ОСОБА_4 зареєстрована в спірній квартирі, в якій також була зареєстрована спадкодавець ОСОБА_5, та це є єдиним її місцем проживання.

Доказів проживання/реєстрації відповідача в іншому місці позивачем не надано, ним лише зазначено, що місце проживання ОСОБА_4 йому невідоме, як і не надано доказів втрати права користування спірною квартирою, шляхом зняття її з реєстрації на час відкритті спадщини.

Покази свідків щодо не проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі разом зі спадкодавцем не спростовують висновків суду, оскільки ними не підтверджено факт реєстрації відповідача в іншому місці, аніж спірна квартира, або факт проживання її в іншому місці.

У суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що його сестра проживає за межами України, проте на підтвердження цього суду докази не надав.

Крім того, відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_1, в якій вона зареєстрована, і тому, в силу закону, це і є її місце проживання, оскільки інше судом не встановлено.

Отже, в разі звернення відповідача з заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, нотаріус зобов'язаний буде вирішити це питання незалежно від строку звернення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні вимоги про встановлення факту, що на час відкриття спадщини та тривалий час до цього, ОСОБА_4, постійно не проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем - ОСОБА_5, оскільки відповідач була зареєстрована за місцем відкриття спадщиниразом зі спадкодавцем, про відмову від прийняття спадщини не заявляла, є співвласником квартири, місце перебування її невідомо, а тому вона є такою що прийняла спадщинув силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про встановлення факту, що ОСОБА_4, не прийняла спадщину, а саме 1/6 квартири АДРЕСА_1 не оскаржується.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання за позивачем право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1, яка є похідною та залежить від задоволення основних вимог. Оскільки встановлено, що відповідач є такою, що прийняла спадщину на 1/6 квартири АДРЕСА_1 в силу закону, тому вимоги про визнання права власності на цю частину спірної квартири суперечать чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук