Якимівський районний суд Запорізької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 330/2513/17
"01" березня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Федорець С.В.,
при секретарі Капкановій Н.В.,
Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування за наступними підставами.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, та за згодою позивача ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, встановлено, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 124 КУпАП України, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Вказаною постановою ОСОБА_2 призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 29).
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає дану справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Transporter», державний реєстраційний номер «АР 2722 ВК», є позивач ОСОБА_1.
Як встановлено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Transporter», державний реєстраційний номер «АР 2722 ВК», керував ОСОБА_1.
В розумінні вимог п.1.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Даних про те, що вказаний автомобіль ОСОБА_2 експлуатував неправомірно в матеріалах справи немає.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22, 31, 35, 36 відповідного Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 вказаного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.
Судом встановлено, що повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, було подано позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_5 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в день ДТП, а саме 05.09.2016 року (а.с. 8-9).
Відповідно до п. 34.1 та 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Згідно до листа зам начальника ТДВ «СТ «Домінанта» на ім'я директора ТОВ «Хавк Холдінг», відповідач лише 27.12.2016 року звернувся з метою проведення транспортно-трасологічного дослідження події, яка відбулася 05 вересня 2016 року та направив на його адресу електронні копії фотографій пошкодженого транспортного засобу та фотографії заявленого місця ДТП.
Згідно копії квитанції до приходного касового ордера №104/10 від 12.10.2016 року, за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen», моделі «Transporter», державний реєстраційний номер «АР 2722 ВК» позивач ОСОБА_1 сплатив 1000 грн. (а.с.27).
15 червня 2016 року позивач направив ОСОБА_5 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінінта» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 11).
Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ч.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
ОСОБА_5 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» було прийнято рішення про відмову у виплаті позивачеві страхового відшкодування у зв'язку з тим, що випадок не визнано страховим (зазначено, що факт контакту автомобілів відбувся при інших обставинах, не зазначених у повідомленні про страховий випадок та постанові Якимівського районного суду від 25.10.2016 року). Про вказане ріщення позивачеві було повідомлено листом (а.с. 12).
Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позивач вчинив всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, для отримання страхового відшкодування.
Разом з тим, ОСОБА_5 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» діяло в порушення вимог вищевказаного Закону.
Так, розслідування страхового випадку, призначення експертного дослідження та повідомлення позивачеві про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування відповідачем було проведено з суттєвим порушенням строків, зазначених у Законі. Через порушення відповідачем цих строків позивач був вимушений самостійно звернутися до експерта з метою проведення оцінки заподіяної матеріальної шкоди.
При цьому, судом приймається до уваги той факт, що, як вбачається з наданих документів (відповіді про відмовне рішення, копії листа зам начальника ТДВ «СТ «Домінанта» на ім'я директора ТОВ «Хавк Холдінг»), експертне дослідження, замовлене відповідачем, проводилося виключно за фотографіями, без огляду транспортних засобів та місця ДТП, також не досліджувалися матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, в яких міститься схема дорожньо-транспортної пригоди. Не було враховано висновок суду, викладений в постанові про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, щодо обставин ДТП.
Крім того, у висновку №11106161 експертного дослідження (а.с. 74-79), на який посилається відповідач, зазначено неправдиві відомості про неможливість огляду транспортних засобів та місця ДТП експертом, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що позивач був повідомлений про проведення дослідження та йому запропоновано надати транспортний засіб для експертного дослідження, не надано. Також не надано підтверджень повноважень експерта на проведення таких досліджень.
З огляду на наведене, суд критично ставиться до доводів сторони відповідача щодо посилання на наданий висновок №11106161, та вважає, що належним чином свою позицію з приводу відсутності страхового випадку відповідачем доведено не було.
Щодо посилань відповідача на невірне застосування ОСОБА_6 автотоварознавчої експертизи , застосованої ОСОБА_4 при проведенні оцінювання, то суд вважає, що відповідачем цей висновок був зроблений самостійно, без застосування спеціальних знань, необхідних для таких висновків, а жодних клопотань до суду щодо призначення автотоварознавчої експертизи чи рецензування наданого позивачем звіту №104/10 від відповідача не надходило.
Таким чином, доводи сторони відповідача з цього приводу вважаються судом безпідставними.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку мав місце страховий випадок - подія дорожньо-транспортної пригоди, за обставин, викладених позивачем, тому позиція позивача є цілком обгрунтованою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеного небезпеки», з урахуванням змісту статті 979ЦКУкраїни та ст. 16Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.
У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.
Таким чином, судом встановлено, що 05 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, що має ознаки страхового випадку, про яку у той же день було повідомлено страховика належним чином, з того часу страховик мав право дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.
Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Вартість вказаного дослідження складає 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с. 27), а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 144 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, оскільки вимоги позивача задоволені частково, стягненню підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 544,00 гривні, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.979, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ЗУ «Про обовязковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 81, 82, 133, 141, 184, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Визнати подію, що мала місце 05 вересня 2016 року страховим випадком відповідно до полісу № АЕ 7756117 та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте по письмовій заяві відповідача, яка може бути подана до Якимівського районного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня проголошення цього рішення.
Рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його винесення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.В. Федорець