АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року

м. Харків

справа № 643/11609/17

провадження № 22ц/790/1286/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Південні Зорі»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року в складі судді Горбунової Я.М.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південні Зорі» (далі ТОВ «Південні Зорі»), за участю третьої особи Компанії «Ерлайцентр Лімітед» про звільнення з посади директора.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань він та Компанія «Ерлайцентр Лімітед» є засновниками ТОВ «Південні Зорі». Крім того, він є керівником ТОВ «Південні Зорі». У звязку з досягненням пенсійного віку стан його здоровя погіршився та він вирішив розірвати трудові стосунки з відповідачем.

11 грудня 2016 року та 15 лютого 2017 року він ініціював скликання позачергових зборів. Однак у призначені день та час збори не відбулися у звязку з відсутністю кворуму.

Відрахувавши два тижні з дня, коли повинні були відбутися повторні позачергові збори з питання щодо його звільнення, він у цей день склав повноваження директора, сховав печатку та наявні у нього документи ТОВ «Південні Зорі» у шухляду, перестав отримувати пошту та приїздити до офісу.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати трудові стосунки з ТОВ «Південні Зорі» припиненими з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав не передбачений ні законом, ні договором. ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися за захистом свого права шляхом зобовязання другого засновника скликати загальні збори товариства для вирішення питання щодо звільнення директора.

28 грудня 2017 року позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі № 645/4971/15-ц було ухвалено рішення за аналогічних обставин, яким визнано, що не вирішення питання про звільнення позивача з посади директора є порушенням прав позивача на вільний вибір місця роботи, при цьому питання звільнення вирішується загальними зборами у встановленому законом порядку, в даному випадку суд має можливість захистити порушене право позивача шляхом визнання трудових стосунків припиненими відповідно до вимог статті 38 КЗпП України.

Відповідач, третя особа заочне рішення суду першої інстанції не оскаржили, відзив на апеляційну скаргу не надали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 та Компанія «Ерлайцентр Лімітед» є засновниками ТОВ «Південні Зорі». Крім того, позивач є керівником ТОВ «Південні Зорі», який у звязку з досягненням пенсійного віку стан погіршенням стану здоровя вирішив розірвати трудові стосунки з відповідачем.

11 грудня 2016 року та 15 лютого 2017 року ОСОБА_1 ініціював скликання позачергових зборів. Однак у призначені день та час збори не відбулися у звязку з відсутністю кворуму.

Посилаючись на те, що фактично трудові відносини з відповідачем є припиненими, ОСОБА_1 звернувся у суд із відповідним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Частиною 1 статті 9 ЦК України встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування манової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності орган державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-пятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору.

За правилами статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій.

Як розяснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що питання звільнення директора господарського товариства законодавством віднесено до компетенції загальних зборів учасників товариства, так як він одночасно має статус виконавчого органу товариства та є його найманим працівником.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки питання щодо звільнення позивача з посади керівника товариством не вирішено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 березня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

ОСОБА_2