Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/8151/17 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/778/1295/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2

при секретарі Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року про відмову в задоволенні подання про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суду з вищезазначеним поданням, в якому вказав, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень знаходиться зведене виконавче провадження № 55121489, до складу якого входить: виконавче провадження № 44678916 з виконання виконавчого листа № 317/1403/14-ц від 02.09.2014р., виданого Запорізьким районним судом Запорізької області щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 148 636,79 дол. США та 119 378,64 гривень; виконавче провадження № 45009723 з виконання виконавчого листа № 0810/4476/2012 від 30.09.2013р., виданого Запорізьким районним судом Запорізької області щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 127 974,11 дол. США та 191 291,44 гривень.

Боржником рішення суду та вимоги державного виконавця не виконуються, борг не сплачується. Тому державний виконавець просить прийняти рішення щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 без вилучення паспортного документа до виконання ним в повному обсязі зведеного виконавчого провадження № 55121489.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року у задоволенні подання старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Частюка В.О. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, старший державний виконавець ВПВР

УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що

судом неповно зясовані обставин, що мають істотне значення для вирішення подання, пору-

шено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати ухвалу суду та

постановити нову про задоволення подання.

В апеляційній скарзі зазначено, що боржнику відомо про існування виконавчих проваджень № 44678916 та № 45009723, оскільки ОСОБА_5 неодноразово звертався до державного виконавця із різними заявами. 31.10.2017р. державним виконавцем направлено виклик щодо явки боржника до відділу та надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, яку ним було проігноровано. Вважає, що тривале невиконання рішення суду боржником та ненадання ним будь-яких пояснень на вимоги державного виконавця з приводу несплати боргу можуть вважатись саме ухиленням від виконання рішення суду. Вказує, що подання про обмеження у праві виїзду боржника за кордон не є заходом примусового виконання рішення суду, а є способом забезпечення виконання рішення суду боржником, оскільки відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали та дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції визнав непідтвердженим факт ухилення боржника від виконання судового рішення, доведення якого є обов`язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Апеляційний суд грунтує свої висновки на наступному.

Відповідно до п. 5 ч.1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, то йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобовязань.

У відповідності до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України таке подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасо-

вого обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим саме державний виконавець повинен довести суду, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Суд першої інстанції встановив, що факт існування боргу і його несплати не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання своїх зобовязань.

Розглядаючи подання, суд встановив, що за період перебування виконавчого листа на виконанні державним виконавцем був зроблений запит до адресно-довідкового сектору щодо місця реєстрації боржника, та з»ясовано, що боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але з моменту відкриття проваджень державний виконавець не здійснив жодного виходу за місцем проживання боржника.

01.04.2016р. складено акт про вихід державного виконавця за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лобановського 24/3, в якому зазначається що боржник ніколи не мешкав за вказаною адресою. 22.11.2017р. державний виконавець вийшов за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, 9/14 та склав акт, що боржник за вказаною адресою не мешкає. Проте за наданими державним виконавцем документами з виконавчого провадження встановлено, що жодного разу державний виконавець не виходив за адресою реєстрації боржника ОСОБА_4

Додані до подання від 11.12.2017р. суду матеріали виконавчого провадження в копіях містять: облікову картку на зведене виконавче провадження, два виконавчі листи, заяви боржника ОСОБА_4 про зупинення виконавчого провадження, один виклик державним виконавцем боржника ОСОБА_4 від 31.10.2017р., довідку адресно-довідкового органу ( а.с. 5-18), ОСОБА_5 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна ( а.с. 20-24), постанову про арешт майна боржника від 09.11.2017р. та супровідний лист про її направлення сторонам виконавчого провадження ( а.с. 25-27), акти державного виконавця про виходи за наявними адресами боржника, крім місця його реєстрації ( а.с. 28-29, 41), Інформація з Державного реєстру речових прав ( а.с. 30-40), запити державного виконавця щодо доходів боржника ( а.с. 42-45), запити бо банків та відповіді банків про відсутність рахунків у боржника в цих банках ( а.с. 46-68).

З наведених документів слідує, що за період перебування виконавчих листів на виконанні державний виконавець саме за адресою місця реєстрації боржника жодного разу не виходив, хоча боржник у своїх заявах вказує цю адресу як адресу свого місця мешкання.

З наданих копій супровідних листів про спрямування боржнику будь-яких документів вбачається, що йому було направлено лише один виклик та постанова про арешт майна боржника, та не мається відомостей, що останній їх отримав та навмисно ухилився від явки до державного виконавця.

Фактично державний виконавець зосередився на наданні суду документів щодо своїх дій про розшук майна та доходів боржника, в той час як акцентувати увагу при розгляді питання щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон слід саме на факті ухилення останнього від виконання рішення суду та підтверджуючих ці обставини документах.

Натомість, державним виконавцем не надано жодних доказів того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх зобов'язань, що виконати рішення суду у нього були всі реальні можливості, і цьому не заважали будь-які незалежні від нього обєктивні обставини. Відсутні будь які докази того, що боржник отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, не надано жодного повідомлення про отримання листа, або реєстру про відправку боржнику листів. Все це свідчить про неповноту вчинення виконавчих дій в частині роботи саме з боржником та відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобовязань.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та для задоволення на наявними матеріалами справи подання державного виконавця, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляці-

йну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 16 березня 2018р.

Головуючий:

Судді