П о с т а н о в а

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 753/13126/16-ц

провадження № 61-6412 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року у складі судді Цимбал І. К. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 лютого 2016 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_1, по просп. Миколи Бажана у м. Києві порушила Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, унаслідок чого допустила зіткнення з належним їй на праві власності транспортним засобом «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого її автомобіль отримав механічні пошкодження, а їй було спричинено легкі тілесні ушкодження.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) їй було завдано майнової та моральної шкоди. Майнова шкода складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт її автомобіля у розмірі 112 460 грн 58 коп., втрати його товарної вартості у розмірі 22 913 грн 66 коп. відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю колісного транспортного засобу від 30 березня 2016 року. Моральна шкода полягає у тому, що звичайний уклад її життя був порушений, вона зазнала душевних страждань, через протиправну поведінку відповідачки їй були спричинені легкі тілесні ушкодження, тобто створено проблеми зі здоров'ям, роботою та пошкоджено належний їй автомобіль.

Цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у страховій компанії «Провідна» на підставі полісу обов'язкового страхування від 23 лютого 2016 року, з лімітом відповідальності у розмірі 50 тис. грн. 13 червня 2016 року страховою компанією було виплачено їй вищевказане страхове відшкодування у межах зазначеного ліміту відповідальності страховика, а саме 50 тис. грн. Отже, оскільки розмір страхового відшкодування є недостатнім для повного відшкодування завданої їй шкоди відповідачка зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 88 992 грн 34 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 88 992 грн 34 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що винною у ДТП є відповідачка, її неправомірні дії знаходяться у причинному зв'язку із ДТП. Розмір майнової шкоди, яка складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивачки, спричиненої унаслідок ДТП, перевищує сплачене страховиком відповідачки на користь позивачки розмір страхового відшкодування. ОСОБА_6 зобов'язана сплатити на користь ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, зазначеними протиправними діями відповідачки позивачці спричинена моральна шкода, розмір якої визначено у межах доведеного, з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2017 року апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, відхилена, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки шкода, завдана майну та здоров'ю позивачки у результаті винних дій відповідачки, то відшкодувати шкоду має саме ОСОБА_6, у тому числі з тих підстав, що сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування шкоди, унаслідок чого різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою зобов'язана сплатити відповідачка. Право позивачки, як потерпілого, на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним. Крім того, унаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_6 позивачці спричинена моральна шкода, розмір якої районним судом визначено вірно.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції належним чином не повідомлено ОСОБА_6 про розгляд справи. Позивачкою не доведено належними доказами розмір майнової та моральної шкоди, а надані документи викликають сумнів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статтях 1166, 1188 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ураховуючи викладене, суди, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), дійшли правильного висновку про те, що унаслідок винних дій відповідачки позивачці було спричинено майнову шкоду, яка складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт її автомобіля. Оскільки сума страхового відшкодування сплачена страховиком відповідачки на користь позивачки є недостатньою для повного відшкодування такої шкоди, то різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою зобов'язана сплатити винна у ДТП - ОСОБА_6

Крім того, у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, а відповідачка свою вину у ДТП не спростувала (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року, стаття 1187 ЦК України).

При визначенні розміру майнової шкоди суди вірно дослідили та оцінили надані сторонами докази, зокрема звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди спричиненої володільцю колісного транспортного засобу від 30 березня 2016 року. Зазначені докази відповідачкою не спростовані, інший розмір шкоди нею не доведено, що є її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), оскільки вона заперечувала вказаний розмір шкоди.

Крім того, суди при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, який відповідає моральним стражданням заподіяних позивачці унаслідок ДТП, оскільки вона зазнала легких тілесних ушкоджень, у тому числі закриту травму хребта, забій шийного відділу хребта, больовий синдром, у результаті чого тимчасово втратила працездатність, врахували вимоги розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідачки, не є підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення, оскільки необізнаність про обов'язок повідомлення суду про зміну місця проживання (частина перша статті 77 ЦПК України 2004 року) не звільняє ОСОБА_6 від його виконання. Крім того, відповідачка мала можливість реалізувати свої процесуальні права при апеляційному перегляді справи, реалізувала їх, подавши апеляційному суду, маючи можливість надати свої докази, спростувати докази позивачки і довести свою невинність. Згідно зі статтею 307 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не має повноважень з цих підстав на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Відповідачкою розмір майнової та моральної шкоди належними доказами не спростовано.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк