н/п 2/490/4101/2017 Справа № 490/2661/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі Кваші С.О.,

за участю позивача та представника відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоодеського районного суду Миколаївської області, Державна казначейська служба в Україні, Головне управління казначейської служби в Миколаївській області , треті особи - Новоодеська міська рада, Відділ Держкомзему в Новоодеському районі Миколаївської області , Державний геокадастр України Відділ Держгеокадастру в Новоодеському районі Миколаївської області ,Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області про відшкодування моральної та майнової шкоди , заподіяної органом державної влади-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до Новодеського районного суду Миколаївської області , треті особи Ноовоодеська міська рада та Відділ Держкомзему в Новоодеському районі Миколаївської області про відшкодування шкоди, завданої протиправною дією суду , яку визнав постановою від 16 лютого 2017 року Миколаївський окружний адмніістративний суд за справою 814/129/17 відповідно до ст. 56 Конституції України.

В подальшому в червні 2017 року позивачка надала суду уточнену позовну заяву , в якій третіми особами зазначила ще Державний геокадастр України, Відділ Держгеокадастру в Новоодеському районі Миколаївської області ,Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області , та просила відшкодувати моральну та матеріальну шкоду , задану протиправною дією Новоодеського районного суду щодо відмови у наданні доступу відносно наявнеості документів , яких не існує, які не створив апарат суду , якого не існувало, в період 2008-2011 років щодо забезпечення діяльності суду, який у вказаний період здійснював судочинство всупереч вимог інструкції з діловодства в місцевому загальному суді , ЦПК України, а позивач у цей період змушена була щоденно звертатися до кабінету суддів з позовною заявою , яку повертали без пояснень, без винесення ухвал щодо зобовязання органів державної влади : Новоодеської міської ради, відділу Держкозем у Новоодеському районі виконати вимоги законодавства щодо усунення недоліків Державного акта на землю, а саме :

1) п. 22 Інструкції щодо вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ;

2) п.3.5 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзем України № 28 від 15 квітня 1993 року;

3) Інструкції, затвердженої наказом Держкомзем України № 325 від 12.06.2009 року , доповнення Інструкції, затвердженої наказом Держкомзем України № 2631 від 30.08.2010 року -, тобто затвердити внесення виправлень в Державний акт відповідно до вимог цих інструкцій або видати новий Державний акт на землю на ім'я спадкодавця. Але суд зобов'язав позивача змінити зміст та позовні вимоги позовної заяви, з якою вона зверталася в період 2008-2011 років на виправлення недоліків Державного акту, що суперечить вимогам законодавства та Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року , який постановив що розглядається судова справва про встановлення фактів , якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Протиправні дії суду завдали тяжкої моральної та майнової шкоди , яка полягаю у душевних стражданнях , яких вона зазнгала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у звязку зі знищеннм та пошкодженням її майна, моральні страждання у звязку з приниженням честі та гідності , зумовлені тяжкими змінами у фізичному здоров'ї позивача, майнові втрати повязані з відновленням свого порушеного права, з знищенням майна, втрачені доходи , які б отримала позивачка, якби її право не було порушено.

В судовому засіданні 17 січня 2018 року було задоволено клопотання позивача та залучено в якості співвідповідачів по справі Державну казначейську службу в Україні, Головне управління казначейської служби в Миколаївській області - оскільки заявлені вимоги про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади , шляхом стягнення коштів за рахунок держави.

В подальшому через канцелярію суду 23 січня 2018 року позивачка подала уточнену позовну заяву , в якій фактично не змінюючи та не заявляючи жодних нових позовних вимог , заначила розмір шкоди - 2 500 000 грн майнової шкоди та 2 500 000 грн моральної шкоди, та зазначила відповідачами ще Президента України та адміністрацію Президента України, посилаючись на ст.ст. 3,5,6 Конституції України.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 29.11.2017 року.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання.

Тому, приймаючи до уваги уточнення позивачкою розміру заявлених вимог саме у грощшовому виразі , оскільки таке не змінює ні підстав, ні змісту позовних вимог ОСОБА_1 в межах даного спору, суд вважає за потрібне повернути без розгляду на підставі ч. 2 ст. 22 ЦПК України заяву в частині залучення відповідачами Президента України та адміністрацію Президента України,як таку, що не була заявлена своєчасно без поважних причин.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Постановою від 16.02.2017 року Миколаївського окружного адміністративного суду по справі за позовомОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Новоодеського районного суду Миколаївської області, третя особа Новоодеська міська рада, Відділ Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області, про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії - взнано протиправними дії Новоодеського районного суду Миколаївської області щодо неналежного розгляду запиту на публічну інформацію ОСОБА_1 від 10.11.2016 та зобов'язано Новоодеський районний суд Миколаївської області повторно розглянути її запит на публічну інформацію від 10.11.2016 року в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Зазначила, що щоденними зверненнями до суду вона втратила своє здоров'я, через дії суду розтрощене її майно - житловий будинок в м.Нова Одеса, який вона не могла продати вчасно, в неї виник великий борг, оскільки вона витрачала кошти на щоденні поїздки до м.Нова Одеса та сплату адвокатських послуг.

У судовому засіданні позивачка просила про задоволення позову. Суду пояснила, що основними підствами її позову та осбавинами, на підставі яких позов підлягає задволенню є, по-перше, встановлення постановою суду неправомірності дії Новоодеського районного суду Миколаївської області. По-друге, відповідачем не надано належних доказів того, що судова діяльність протягом 2008-2011 року за її зверненнями здійснювалася з дотриманням вимог законодавства, адже судом так і не надано документів, які створював в цей період апарат суду в процесі своєї діяльності . По-третє, своїми рішеннями Новоодеський районний суд не захистив її порушене право , а виніс два рішення, які є незаконними в розумінні Верховного Суду України .

Представник відповідача ДКС України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову за безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача - голова Новоодеського районного суду Миколаївської області надав письмові заперечення проти позову, посилаючись на безпідставінсть та енобгрунтованість позовних вимог, просив справу розглядати у відсутності представника відповідача.

Представники третіх осіб надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2010 року заяву ОСОБА_1 задоволено , встановлено факт , що Державний Акт на правов приватної власності на земельну ділянку площею 0,177 га, з якої 0,0686 га призначено для обслуговування житлового будинку, а 0,1084 га для особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належав матері заявника ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2011 року Позов ОСОБА_1 задволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,177 га, з якої 0,0686 га призначено для обслуговування житлового будинку, а 0,1084 га для особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з даного рішення суду 12 березня 2011 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_5 , після смерті якої залишився житловий будинок АДРЕСА_1 та присадибна земельна ділянка за цією ж адресою. Зазначила, що 17.07.2009 р., в державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок, а в успадкуванні земельної ділянки нотаріус відмовив, оскільки за життя матірю отримано Державний акт на право власності на землю, в якому вказано дві земельні ділянки з різними цільовими призначеннями, що є порушенням чинного законодавства, а тому є перешкодою для прийняття спадщини у порядку визначеному законом. Крім того, в Державному акті не визначено меж цих двох земельних ділянок, що призначені для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства. У 2008-2009 роках зверталася до Новоодеської міської ради про оформлення права власності на земельну ділянку, оскільки з переходом права власності на житловий будинок відповідач зобов'язаний був визнати право власності на земельну ділянку, але їй в цьому було безпідставно відмовлено.

З посиланням на статті 74, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»просила визнати незаконними дії посадових осіб відповідача, які видали спірний Державний акт з допущеними порушеннями і відмовили у оформленні права власності на спірну земельну ділянку, зобовязати відповідача відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. - в задоволенні цих позовних вимог відмовлено .

Ці рішення суду, якими фактично були задоволені вимоги ОСОБА_1 щодо захисту її права на спадщину- ніким не оскаржувалися та набули законної сили.

Отже її твердження про незаконність цих рішень - є необгрунтованими.

Також позивачем не надано жодних доказів взагалі того, що крім цих звернень в березні 2011 року та липні 2010 року, які були вчасно і належним чином розглянуті судом у встановленому ЦПК України порядку , вона взагалі зверталася до суду з будь-якими іншими заявами, скаргами, позовами .

Її твердження, що відповідачем протиправно не надано документів, створених апаратом суду в 2008-2011 роках є неогрунтованим, адже взагалі наявність цих документів за наслідками розгляду її звернень до сууд ( наявність яких є взагалі недоведеною позивачем) є припущенням.

Не надано жодних доказів витрат на проїзд до м.Нова Одеса, на оплату послг адвоката.

З огляду на те, що своє право власності на будинок в м.Нова Одеса ОСОБА_1 оформила через органи нотаріату ще в 2009 році - безпідставним є її твердження про пошкодження цього будинку внаслідк дій суду.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Постановою від 16.02.2017 року Миколаївського окружного адміністративного суду по справі за позовомОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Новоодеського районного суду Миколаївської області, третя особа Новоодеська міська рада, Відділ Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області, про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії - взнано протиправними дії Новоодеського районного суду Миколаївської області щодо неналежного розгляду запиту на публічну інформацію ОСОБА_1 від 10.11.2016 та зобов'язано Новоодеський районний суд Миколаївської області повторно розглянути її запит на публічну інформацію від 10.11.2016 року в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації".

В решті позовних вимог , а саме про визнаня протиправною діяльність органу державної влади Новоодеського районного суду в період з 2008-2011 роках, яка завдала тяжкої шкоди позивачеві та відшкодувати шкоду, завдану протиправною дією органу державної влади відповідно до ст.56 Конституції Україн - відмовлено.

Як вбачається з вказаної постанови суду, 10.11.16року ОСОБА_1 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області з запитом про доступ до публічної інформації: 1) наказів голови суду щодо призначення працівника апарату суду, на якого покладено обов'язки щодо приймання судових справ; 2) журнал вхідної кореспонденції згідно Додатку №1 Інструкції з діловодство в місцевому суд загальному суді, щодо реєстрації позовних заяв; 3) Контрольні журнали судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, які велися окремо щодо кожного судді працівниками апарату суду щодо розподілу заяв між суддями; 4) речові докази, що підтверджують інформацію, яка запитується позивачкою .

18.11.16 Новоодеський районний суд Миколаївської області надіслав на її адресу відповідь на публічну інформацію, відповідно до якої повідомив, що Інструкція з діловодства в місцевих загальних судах з розгляду цивільних і кримінальних справ №173 від 17.12.13 та Закону України «Про доступ до публічної інформації» не передбачено надання судом речових доказів .

Досліджуючи відповідь Новоодеського районного суду Миколаївської області №1/2571 від 18.11.16 на запит ОСОБА_1 від 10.11.16, суд приходить до висновку, що зазначена відповідь, по-перше, надана не з того предмету, про який вона зверталася , по-друге, у відповіді відсутнє повідомлення про відмову у наданні інформації, а по-третє, не роз'яснений порядок її оскарження.

У своєму зверненні позивачка намагалася отримати інформацію, щодо організації роботи суду протягом 2008-2011 років, зокрема, службових осіб суду, на яких покладалась відповідальність за приймання та реєстрацію позовів, судових справ, а також порядку їх реєстрації.

Суд дійшов висновку, що оскільки Новоодеським районним судом Миколаївської області запит до публічної інформації позивачки не розглянуто у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», в цій частині позов належить задовольнити, а відповідача зобов'язати його повторно розглянути.

Також, суд дійшов висновку, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог, щодо визнання протиправною діяльність органу державної влади Новоодеського районного суду Миколаївської області в період з 2008-2011 роках, оскільки вони не підтверджені жодним належним доказом, та ніяким чином не вмотивовані.

Отже , цим судовим рішенням встановлено лише факт неналежного розгляду запиту позивачки в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а ніяк не протиправність діяльності суду - отже це не може слугувати підставою для відшкодування їй шкоди ( завдання якої також жодним чином не доведено і в межах заявлених вимог не вмотивовано) порядку ст. 56 Конституції України.

Статтями 126, 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями Конституції, судові рішення і відповідно дії або бездіяльності судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях ) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст. 56 - Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст.3,15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема відшкодування моральної ( немайнової) шкоди.

У відповідності до ст.12,13 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

В справі відсутні як докази незаконності діяльності Новодеського районного суду Миколаївської області , так завдання позивачеві матеріальної та моральної шкоди, спричинену саме протиправністю дій суду та причинний зв'язок між ними.

За такого, не має підстав для задоволення позовних вимог на підставі ст. 56 Конституції України .

На підставі вищевикладеного , суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за безпідставністю позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,81,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів після складання повного тексту рішення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва ОГуденко О.А.