Справа №488/2205/16-ц 02.03.2018
Провадження №22-ц/784/421/18 Головуючий першої інстанції: Лазарева Г.М. Суддя-доповідач апеляційного суду: Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 березня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Яворської Ж.М.,

суддів - Базовкіної Т.М.,Кушнірової Т.Б,

при секретарі судового засідання: Цуркан І.І.,

за участю боржника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року, постановлену головуючим суддею Лазаревою Г.М., за поданням державного виконавця Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а :

23 травня 2016 року державний виконавець Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - відділ ДВС) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, посилаючись на те, що останній у добровільному порядку не виконує рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки з усіх видів заробітної плати щомісячно до досягнення нею повноліття. Станом на 01 травня 2016 року боржник має заборгованість у розмірі 52126 грн.25 коп.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року подання державного Жовтневого відділу ДВС задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_2 до виконання ним зобов'язань за судовим рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення боржника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV( в редакції на час постановлення даної ухвали).

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове не повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Так, відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України ( в редакції чинній на час постановлення даної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже, діюче законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, у разі ухилення від виконання судового рішення.

Однак, при вирішенні питання про обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 вересня 2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частки всіх видів заробітної плати щомісячно, починаючи з 25 червня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.6).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Жовтневого РУЮ від 23 квітня 2008 року на підставі виконавчого листа, виданого 03 жовтня 2005 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.( а.с.5).

У добровільному порядку рішення суду ОСОБА_2 не виконується. Станом на 01 травня 2016 року розмір заборгованості склав 52 126 грн.25 коп.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець відділу ДВС посилається як на підставу такого звернення невиконання в добровільному порядку боржником рішення суду.

Між тим, зі змісту вищенаведених норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов'язана саме з ухиленням останнього від виконання судового рішення.

На момент звернення з поданням факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, які мають бути додані до подання державного виконавця.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 11-1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час розгляду подання, зокрема, надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження було відкрито 23 квітня 2008 року, а з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду державний виконавець звернувся у травні 2016 року.

Державний виконавець, звертаючись до суду з даним поданням, зазначає, що ним проведено перевірку майнового стану боржника, перевірено боржника за місцем його реєстрації.

Однак, в матеріалах, наданих державним виконавцем разом з поданням до суду, мало того, що відсутні відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 квітня 2008 року з зазначенням строку на добровільне виконання виконавчого документу, так ще і відсутні будь-які докази щодо проведення перевірки належного боржникові майна, з'ясування місця його роботи.

Відсутні і акти про перевірку за місцем реєстрації боржника.

Крім того, державним виконавцем не надано відомостей щодо виклику боржника до відділу ДВС та отримання боржником такого виклику, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов'язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Тобто, державний виконавець, на час звернення до суду з поданням, окрім відкриття виконавчого провадження, жодних інших необхідних заходів для своєчасного і в повному

обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі на примусове виконання рішення суду, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження» не вчиняв.

Надані державним виконавцем відомості з Прикордонної служби України щодо перетину боржником кордону у 2014 та 2015 роках не є беззаперечними доказами того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку ще не є свідченням ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Враховуючи, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Жовтневий відділ ДВС Миколаївського МУЮ не надав доказів того, що ним вчинено всі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на погашення боргу, боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

За такого відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця.

З урахуванням викладеного та на підставі п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Відповідно до ст.389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання державного виконавця Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.