Справа № 211/4240/17
Провадження № 2/211/358/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

( заочне )

15 лютого 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

у відсутність:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривого Рогу цивільну справу запозовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий періодичний виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, якуу подальшому 17 жовтня 2017 року було уточнено представником позивача -ОСОБА_1 В обґрунтування позовних вимог вказано, що у ОСОБА_2, від спільного життя з ОСОБА_3 є малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В даний час донька сторін проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1, вона повністю матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідач участі у вихованні та догляді за нею не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

На даний час позивачка має можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення. Але відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_4 за кордон для її відпочинку та оздоровлення.

Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а також покращить її стан здоров'я.

Але не зважаючи на це, батько дитини - ОСОБА_3, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

Така позиція відповідача шкодить інтересам малолітньої ОСОБА_4 та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. У зв'язку з неможливістю отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон, позивачка вимушена звернутись до суду.

У зв'язку з цим, після уточненняпозовних вимог, позивач просить суд надати ОСОБА_2 дозвіл на періодичні тимчасові виїзди з обов'язковим поверненням до України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до: різних країн, які перелічені в позову без згоди (дозволу) та супроводу батька, ОСОБА_3 до досягнення ОСОБА_4 шістнадцяти років.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилася, її представник - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі покладаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України.

В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у ОСОБА_2, від спільного життя з ОСОБА_3 є малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7 ).

В даний час донька сторін проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1(а.с.8 ), вона повністю матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

На даний час позивачка має можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення.

Але відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_4 за кордон для її відпочинку та оздоровлення. Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожний окремо у судовому засіданні пояснили, що відповідач чинить перешкоди у виїзді дочки за кордон на відпочинок, а позивач має можливість оздоровити дитину за кордоном.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 12 зазначає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в'їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у ч. 1 цієї статті, для виїзду з України і в'їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

З огляду на вищезазначене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,ст.ст.12,13, 81, 223, 259,264, 280-284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий періодичний виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, задовольнити.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на періодичні тимчасові виїзди з обов'язковим поверненням до України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до: Федеративної Республіки Німеччина, Австралійського Союзу, Австрійської Республіки, Аргентинської Республіки, Королівства Бельгії, Республіки Білорусь, Республіки Болгарія, Держави-міста Ватикан, Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії, Федеративної республіки Бразилії, Республіки Вірменії, Грецької Республіки, Республіки Грузія, Королівства Данія, Естонської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Держави Ізраїль, Республіки Індія, Республіки Ірландія, Республіки Ісландії, Королівства Іспанія, Італійської Республіки, Республіки Казахстан, Канади, Китайської Народної Республіки, Республіки Кіпр, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Князівства Ліхтенштейн, Великого Герцогства Люксембург, Мальдівської Республіки, Республіки Мальта, Королівства Марокко, Республіки Молдова, Князівства Монако, Королівства Нідерландів, Нової Зеландії, Королівства Норвегія, Об'єднаних Арабських Еміратів, Республіки Польща, Португальської Республіки, Російської Федерації, Румунії, Республіки Сан-Марино, Республіки Сербія, Республіки Сінгапур, Словацької Республіки, Республіки Словенії, Сполучених Штатів Америки, Королівства Таїланд, Турецької Республіки, Фінляндської Республіки, Французької Республіки, Республіки Хорватія, Чеської Республіки, Швейцарської Конфедерації, Королівства Швеція, Японської держави, а також до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим, без згоди (дозволу) та супроводу батька, ОСОБА_3 до досягнення ОСОБА_4 шістнадцяти років.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуваннямп.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 26 02 2018 р.