Справа № 463/3497/17
Провадження № 2/463/492/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Львівська міська рада, Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради про зобовязання до вчинення дій, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про зобовязання ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування нежитловими приміщеннями, позначеними літерою «А-2», що знаходяться по вул. Лисенка, 21 у м. Львові; зобовязання відповідача звільнити нежитлові приміщення, позначені літерою «А-2» та визнання за ним права власності на ці приміщення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.06.2014р., а також договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.05.2016р. набув у власність обєкт нерухомого майна нежитлові приміщення, позначені літерою «А-2» загальною площею 172,3 кв.м., що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Лисенка, 21. З метою покращення стану цих приміщень 25.11.2016р. уклав з відповідачем як підрядником договір підряду № 24/11/16 від 25.11.2016р., згідно якого останній зобовязався провести ремонтні роботи, а саме утеплення фасадів будівлі, капітальний ремонт даху відповідно до проектної документації та реконструкцію нежитлових приміщень у строк до 01.02.2017р. Позивач, як замовник за цим договором передав відповідачу зазначені приміщення згідно акту приймання-передачі від 25.11.2016р. та користуючись своїм правом, передбаченим договором 15.12.2016р. здійснив перевірку стану виконання будівельних робіт. Встановив, що станом на 15.12.2016р. будівельні роботи не розпочаті всупереч умовам договору, у звязку з чим направив відповідного листа відповідачу, на який отримав відповідь про те, що ремонті роботи не розпочаті у звязку з проведенням закупівлі будівельних матеріалів. Одночасно, відповідач зобовязався розпочати такі роботи з 22.12.2016р. В подальшому, 29.12.2016р., 20.01.2017р. та 25.01.2017р. провів повторні перевірки стану виконаних робіт, в результаті чого встановив, що відповідач розпочав роботу лише щодо реконструкції приміщень та ремонту даху і не приступив до виконання робіт з утеплення фасадів. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязаний був отримати в державних органах вихідні дані, всі необхідні дозволи та будь-яку іншу документацію для виконання будівельних робіт. Звернувшись з відповідним листом до відповідача про стан виконання такої умови договору отримав відповідь від 23.01.2017р., що документи для отримання дозволів лише готуються. Крім того, відповідач також запевнив, що всі дозвільні документи будуть готовими до закінчення будівельних робіт. З огляду на те, що відповідач лише частково виконав свої зобовязання і будівельні роботи не були завершені з вини відповідача, звернувся з відповідним листом про розірвання укладеного договору підряду з 26.01.2017р. Одночасно з таким повідомленням відповідачу було направлено вимогу про необхідність повернення зазначеного майна, на яку останній надав відповідь про необхідність сплатити в якості авансу 50 % вартості виконаних робіт та оскільки проведено закупівлю будівельних матеріалів продовження строку виконання робіт о 01.03.2017р. Листом від 30.01.2017р. відповідача було повідомлено про відмову в погодженні такої пропозиції та повторно заявлено вимогу повернути спірні приміщення. Відповідач відмовив в такому поверненні мотивуючи свою відмову тим, що від договору підряду він не відмовлявся, а позивач не є власником зазначено майна. Подальші аналогічні вимоги від 13.02.2017р. та від 06.03.2017р. відповідачем проігноровані, у звязку з чим в судовому порядку просить зобовязати останнього звільнити спірні приміщення та не чинити перешкоди в користуванні ними. Крім того, оскільки відповідач заперечував його право власності, просив визнати за ним таке право в судовому порядку.

До початку розгляду справи по суті, заявою від 07.02.2018р. позивач змінив підставу позову в частині вимоги про визнання права власності, до якої долучив підтвердження надсилання (надання) такої заяви іншим учасникам справи.

В обґрунтування цієї заяви покликається на те, що в процесі розгляду справи дізнався про те, що відповідач в кінцевому не отримав дозвільних документів для здійснення будівельних робіт у звязку з чим таке будівництво вважається самочинним. За умовами договору підряду, позивач залишається власником обєкта будівництва, однак у звязку з невиконанням відповідачем договору підряду щодо отримання необхідних дозволів та документів, а також невиконанням обовязку щодо введення обєкту в експлуатацію після реконструкції позбавлений можливості розпоряджатись таким майном. Оскільки в адміністративному порядку неможливо оформити право власності на самочинне будівництво через те, що відносно такого питання відсутнє законодавче регулювання, право власності на нежитлові приміщення позначені літ. «А-2» за адресою м. Львів, вул. Лисенка, 21 загальною площею 306,4 кв.м. просить визнати в судовому порядку. Підставу і предмет вимог про усунення перешкод в користуванні майном залишив без мін.

Відповідач до початку розгляду справи по суті направив відзив на позовну заяву, до якого долучено докази його направлення учасникам справи. У відзиві зазначає, що на виконання умов договору підряду звернувся з відповідною заявою до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР з проханням ввести в експлуатацію спірні приміщення, на які отримав відповідь про відмову в даному проханні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються нотаріально посвідченою довіреність від 04.07.2017р., підтримав заявлені вимоги з наведених вище підстав. Оскільки відповідач на даний час не звільнив спірних приміщень, незважаючи на усну домовленість просить позов задовольнити в повному обсязі, в тумо числі щодо вимог про усунення перешкод в користуванні власністю.

Відповідач в судовому засіданні визнав ту обставину, що не виконав умови договору в частині отримання всіх необхідних документів, однак відмова в наданні цих документів не повязана з його протиправними діями. Передпроектні пропозиції щодо реконструкції були розроблені, однак в кінцевому, внаслідок відсутності законодавчо визначеної процедури можливість введеня будинку в експлуатацію відсутня.

Представник третьої особи Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Відповідач, взявши на себе зобовязання вчасно не звернувся до органів місцевого самоврядування з питанням про узаконення самочинного будівництва, однак на даний час відсутня процедура такого узаконення в адміністративному порядку.

Представник третьої особи Львівської міської ради в останнє судове засідання не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. За погодженням з учасниками справи суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення і що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок № 21 на вул. Лисенка у м. Львові, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2016р. (а.с.74-77) набув у власність 7/10 частин нежитлових приміщень, позначених літерою «А-2», що розташовані в будинку за адресою м. Львів, вул. Лисенка, 21. Крім того, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2014р., копія якого знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи (а.с.343 інвентаризаційної справи), на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2014р. позивач також набув у власність 3/10 частин нежитлових приміщень, позначених літерою «А-2», що розташовані в будинку за адресою м. Львів, вул. Лисенка, 21.

Згідно договору підряду № 25/11/16 від 25.11.2016р., укладеного між позивачем та відповідачем, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4-5), останній як підрядник зобовязався провести ремонтні роботи обєкта нерухомого майна нежитлових приміщень, позначених літерою «А-2» загальною площею 172,3 кв.м., що знаходяться на вул. Лисенка, 21 у м. Львові та належать позивачу як замовнику на праві приватної власності.

Згідно п. п. 2.1, 3.2 цього договору, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобовязання виконати наступні ремонтні роботи обєкта нерухомого майна, а саме: провести утеплення фасадів будівлі нежитлових приміщень, капітальний ремонт даху, реконструкцію нежитлових приміщень відповідно до проектної документації. Термін здачі робіт по договору 01.02.2017р.

За договором будівельного підряду, відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Згідно п. 5.3.9 договору підряду, підрядник зобовязується отримати від імені замовника вихідні дані, всі необхідні дозволи та будь-яку іншу документацію (в т.ч. проектну), яка необхідна для виконання зобовязань за даним договором, а також отримати всі необхідні документи щодо введення в експлуатацію нежитлових приміщень після здійснення ремонту та реконструкції.

Як встановлено судом, чого не заперечують учасники справи, такого обовязку в повному обсязі відповідачем не виконано. Згідно висновку судового експерта ОСОБА_5 № 8 від 31.08.2017р., фактично внаслідок реконструкції проведено роботи по надбудові мансардного поверху загальною площею 105,5 кв.м., прибудовано тамбур під літ. 29 площею 0,8 кв.м., приєднано коридор під літ. 23 площею 2.4 кв.м., сходова клітка під літ. 24 площею 8,7 кв.м., сходова клітка під літ. 30 площею 12.0 кв.м.

Відповідно до даних технічного паспорта від 04.07.2017р. (а.с.49-64), загальна площа нежитлових приміщень, позначених літерою «А-2» на вул. Лисенка, 21 у м. Львові після реконструкції становить 306,4 кв.м.

Під час розгляду цивільної справи № 6-130цс13 Верховний Суд України зазначив, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Оскільки в справі яка розглядається роботи з реконструкції нежитлових приміщень здійснені без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, такий обєкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом.

За правилами ст. 876 ЦК України, власником обєкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

За умовами укладеного між договору підряду, власником нежитлових приміщень є позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Законом України № 92-VIII від 13.01.2015р. «Про внесення зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» викладено в новій редакції п. 9 Розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з яким:

Орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:

індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року;

збудовані до 12 березня 2011 року:

громадські будинки I і II категорій складності;

будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності.

Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті.

На виконання вимог Розділу І Закону України № 92-VIII від 13.01.2015р. прийнято Порядок прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджений наказом № 79 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року.

Враховуючи, що згідно п. п. 9 Розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, збудованих без дозволу на проведення будівельних робіт існувала до 31.12.2015р., підстави для прийняття спірних нежитлових приміщень після їх реконструкції згідно Порядку № 79 відсутні, оскільки така реконструкція здійснена після 31.12.2015р.

Відповідно до п. п. 4.11, 4.12 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові № 835 від 09.09.2011р, у разі видання головою районної адміністрації розпорядження про можливість завершення самочинно розпочатого будівництва забудовник звертається у департамент містобудування щодо отримання вихідних даних на проектування обєкта будівництва відповідно до вимог чинного законодавства. Обєкти самочинного будівництва, щодо яких видане розпорядження голови районної адміністрації про погодження будівництва та надані вихідні дані на проектування обєкта будівництва, після закінчення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку. Право власності на таке нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації.

Складовою частиною вихідних даних на проектування є містобудівні умови та обмеження на проектування обєкта будівництва, видача яких відбувається на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, відповідно до ст. 29 цього Закону.

За змістом цієї статті, основними складовими вихідних даних є містобудівні умови та обмеження, технічні умови та завдання на проектування.

Разом тим, незважаючи на те, що станом на даний час діє Положення № 835 від 09.09.2011р., Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено випадків надання містобудівних умов та обмежень на проектування обєкта будівництва та введення в експлуатацію самочинно реконструйованих обєктів.

Саме з цих підстав листом від 09.02.2018р. (а.с.85) Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР залишило без розгляду заяву відповідача про видачу висновку про можливість експлуатації проведеного або про можливість закінчення здійснено самочинного будівництва, оскільки такий висновок не буде підставою для надання вихідних даних на проектування, а сама процедура погодження самочинного будівництва виконавчими органами ЛМР на даний час відсутня.

Вказане свідчить про те, що в адміністративному порядку питання про погодження самочинного будівництва не може бути врегульовано через відсутність визначеного законодавством порядку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Визнання права в цивільному законодавстві це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між субєктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обовязку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі предявлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обовязків щодо майна.

В справі яка розглядається обєкт нерухомості після його реконструкції, а саме після того, як фактично, було здійснено надбудову мансардного поверху загальною площею 105,5 кв.м., прибудовано тамбур під літ. 29 площею 0,8 кв.м., приєднано коридор під літ 23 площею 2,4 кв.м., сходову клітку під літ 24 площею 8,7 кв.м., сходову клітка під літ 30 площею 12,0 кв.м., згідно висновку судового експерта ОСОБА_5 № 8 від 31.08.2017р. (а.с.33-46) відповідає вимогам будівельних норм, що з іншого боку, виключається можливість існування порушень прав та інтересів інших осіб у звязку з проведеною реконструкцією.

Враховуючи вищенаведене, оскільки з одного боку, відсутні підстави для приведення обєкту нерухомості до попереднього стану, а з іншого, внаслідок правової невизначеності закону такий обєкт перебуває у невизначеному стані, вимогу про визнання права власності на нежитлові приміщення, позначені літерою «А-2» загальною площею 306,4 кв.м., що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Лисенка, 21 належить визнати обґрунтованою та задовольнити.

Більше того, на переконання суду саме таке рішення відповідатиме сутності ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як зазначив ЄСПЛ в п. 75 рішення від 05.04.2005р., засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Так само, підлягають до задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності.

З огляду на те, що спірні приміщення на даний час перебувають у фактичному володінні відповідача, доступ до яких у позивача обмежений, чого не заперечили сторони в судовому засіданні, такі позовні вимоги також підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в загальному розмірі 3780 грн., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.24, 26, 69-Б).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 317, 319, 321, 331, 376, 875, 876, 877 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Танячкевича, 7/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) не чинити ОСОБА_4 (м. Львів, вул. Куліша, 1/10, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) перешкод у здійсненні права користування нежитловими приміщеннями, позначеними літерою «А-2», що знаходяться на вул. Лисенка, 21 у м. Львові.

Зобовязати ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення, позначені літерою «А-2», що знаходяться на вул. Лисенка, 21 у м. Львові.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення, позначені літерою «А-2», загальною площею 306,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Лисенка, 21.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3780 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.02.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.