Справа № 285/3634/17
провадження у справі № 2/0285/390/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

сторони по справі: позивач ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 позивач по справі, звернулася до суду з позовом, у якому просила ухвалити рішення, яким визнати висловлення ОСОБА_3 відповідача по справі, 07.06.2017 року біля 13 годин на подвірї будинку № 59 по вул. Б.Хмельницького в м. Овручі Житомирської області в її адресу, а саме: нецензурні слова слово «бомж» та висловлювання про використання її як жінки в статевих стосунках в неприродній формі, образливими і такими, що порочать її честь, гідність, достоїнство. Зобовязати відповідача вибачитися перед нею у присутності неповнолітньої племінниці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Стягнути з відповідача на її користь 50000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_3 є керуючим приміщення готелю «Рандеву» в м. Овруч Житомирської області, який розташований поряд з її будинком, в якому вона проживає із сином, який хворіє на неврологічну хворобу. З осені 2016 року між ними склалися неприязні відносини у звязку із протиправним відношенням відповідача до неї та її сестри ОСОБА_6, яка також проживає поряд. Вона намагається уникати зустрічі із відповідачем, щоб не бачити його та не вислуховувати його постійних образ у її адресу та адресу її сестри, погроз про підпал їх квартир, в яких вони проживають та підсобних приміщень, якими вони користуються.

07.06.2017 року близько 15 години на її подвірї будинку № 59 біля квартири № 4 по вул. Б.Хмельницького в м. Овручі Житомирської області ОСОБА_3 у присутності неповнолітньої племінниці ОСОБА_4 та її батька ОСОБА_5, в нецензурній формі став погрожувати їй, що побє вікна в її квартирі будинку, де вона проживає з малолітнім сином, висловлювався в її адресу та її близьких, називав її та її рідних «бомжами» та заявив їй, що використає її як жінку в статевих стосунках в неприродній формі.

10.06.2017 року о 13 годині, займаючись по господарству біля будинку, вона почула гавкіт собак та побачила ОСОБА_3 на подвірї сестри ОСОБА_6, в руках він держав камінь. Її племінниця, яка знаходилася в той час на подвірї, зробила зауваження відповідачу та просила не бити вікно, бо у будинку знаходиться хвора дитина. ОСОБА_3 виразився у її адресу нецензурно. Злякавшись та побоюючись за життя малолітнього сина, вона забігла у квартиру. З вікна квартири вона побачила, що ОСОБА_3 кинув у сторону вікна спальної кімнати її квартири камінь, який знаходився у його руці. Каменем було розбито два віконні скла спальної кімнати, де знаходився в той час її син ОСОБА_7 Камінь та розбите скло впали біля голови сина. Син злякався та став кричати. Вона стала заспокоювати сина та давати сину медичні препарати, призначені лікарем.

Після вчинених неправомірних дій відповідача 10.06.2017 року, стан здоровя сина погіршився, почастішали епілептичні напади. У звязку з тим, що сину не покращувалося, 12.06.2017 року вона змушена була звернулася до лікаря неврологічної консультації Овруцької ЦРЛ, яка збільшила для сина дозу протиепілептичних препаратів.

Зазначає, що висловлені у її адресу в присутності сторонніх нецензурні слова: слово «бомж» та висловлювання про використання її як жінки в статевих стосунках в неприродній формі є образливими та такими, що порочать її честь, гідність, достоїнство.

Вона молода жінка, одна доглядає за сином інвалідом, позитивно характеризується по місцю проживання, має гарні відносини із сусідами, вела та веде нормальний спосіб життя, не має шкідливих звичок. А тому висловлені образи в її адресу зачіпають її честь, гідність, достоїнство, ділову репутацію в громадській думці, в очах сусідів, членів сімї, родичів, знайомих, думка про яких про неї їй не байдужа, позорить її.

Після вказаних висловлювань відповідача в її адресу 07.06.2017 року та протиправної поведінки по відношенню до її житла та здоровя сина, яка мала місце 10.06.2017 року, вона отримала нервово-емоційний стрес. Вона відчула головокружіння, мерехтливість перед очима. Вона стала боятися за здоровя сина, який від протиправних дій відповідача перелякався, погіршився його стан здоровя.

В звязку з діями відповідача, його образами, їй соромно виходити на вулицю, спілкуватися із сусідами.

Вказує, що розмір страждань, в звязку з неправомірними діями відповідача безмежний. Однак розмір моральної шкоди, спричиненої відповідачем, вона оцінює у сумі 50000 грн., які їй необхідні для відпочинку від усього того, що сталося і відновлення її здоровя.

У запереченнях до суду ОСОБА_3 звертав увагу на те, що позивачкою не правильно обрано спосіб захисту цивільного права. Вказував на те, що суд не може зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем на що вказує Пленум ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Звертав увагу на розмір, заявленої до відшкодування шкоди. Вважає, що 50000 грн. заявленої моральної шкоди не є співмірним розміром та призведе до порушення його права власності (на грошові кошти). Твердження позивачки про порушення її особистих немайнових прав та завдання моральної шкоди не підтверджено жодним належним допустимим засобом доказування. Стверджував, що позивачку не ображав та зазначав, що за оцінюючі судження відповідальність не настає.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та її представник позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Надали свої пояснення.

Відповідач в режимі відеоконференції позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вказував, що згоден відшкодувати позивачу матеріальну шкоду за розбите віконне скло, яке він розбив каменем 10.06.2017 року. Говорив про те, що йому не було відомо, коли він кидав каменем у вікно, що у будинку знаходиться дитина, яка хвора на вроджену ваду розвитку. Зазначав, що на його утриманні також перебуває хвора дитина на ДЦП.

Оголосивши зміст позовних вимог, заслухавши позивача, її представника та відповідача, опитавши свідків, дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 07.06.2017 року близько 15 години на її подвірї будинку № 59 біля квартири № 4 по вул. Б.Хмельницького в м. Овручі Житомирської області ОСОБА_3 у присутності неповнолітньої племінниці ОСОБА_4 та її батька ОСОБА_5, погрожував ОСОБА_1, що побє вікна в її квартирі будинку, де вона проживає з малолітнім сином, висловлювався в її адресу та її близьких, називав її та її рідних «бомжами» та заявив їй, що використає її як жінку в статевих стосунках в неприродній формі.

Дані обставини підтвердили у судовому засіданні опитані у якості свідків неповнолітня ОСОБА_4 та її батько ОСОБА_5.

10.06.2017 року біля 13 годині ОСОБА_3 зайшов на подвіря будинку № 59 по вул. Б.Хмельницького в м. Овручі Житомирської області де каменем розбив віконне скло у квартирі № 4, у які знаходився малолітній син ОСОБА_1 ОСОБА_8.

З даного приводу мало місце звернення ОСОБА_1 до поліції, яка провела відповідну перевірку та зробила висновок (а.с.3).

Дана обставина визнається та не заперечується відповідачем.

Крім того, встановлено, що малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, має захворювання: вроджену ваду головного мозку, що стверджується медичним висновком про дитину-інваліда віком до 18 років № 116 від 11.09.2013 року та витягом з протоколу № 31 засідання ЛКК від 09.08.2017 року Овруцької дитячої консультації (а.с.9-10).

Із довідки № 2660 від 10.08.2017 року Овруцької дитячої консультації та витягів із Історії розвитку дитини слідує, що ОСОБА_1 12.06.2017 року звертала за медичною допомогою до лікаря невролога з метою надання медичної допомоги сину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За результатами звернення останньому було призначене лікування (а.с.11,6-8).

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ч. 1ст. 297 ЦК України,кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Із роз'яснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» слідує, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Разом з тим, пункт 26 вказує на те, що суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту честі, гідності чи ділової репутації за порушення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст. 280 ЦК України,якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 2ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Із розяснень у пункті 9 та 10 постанови Пленуму ВС України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих у виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що самі по собі слова, які 07.06.2017 року відповідач висловив у адресу позивача у присутності неповнолітньої племінниці та її батька є образливими висловлюваннями, вони не підлягають визнанню у судовому порядку, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року не підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача у частині зобовязання відповідача вибачитися перед позивачем у присутності неповнолітньої племінниці ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Усвою ж чергу, оскільки факт порушення ОСОБА_3 особистих немайнових прав ОСОБА_1, знайшов своє підтвердження в ході судового засідання, зокрема: у частині висловлення у її адресу образливих слів 07.06.2017 року близько 15 години на її подвірї будинку № 59 біля квартири № 4 по вул. Б.Хмельницького в м. Овручі Житомирської області ОСОБА_3 у присутності неповнолітньої племінниці ОСОБА_4 та її батька ОСОБА_5 та у частині вчинення відповідачем неправомірних 10.06.2017 року на предмет розбиття віконного скла у квартирі АДРЕСА_1, у які знаходився малолітній син ОСОБА_1 ОСОБА_8, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Так, враховуючи обсяг психологічних страждань, їх глибину та суть, погіршення стану здоровя сина позивача, а також на те, що позивач має відчути допомогу адекватну немайновим втратам, понесеним у звязку з посиленим психоемоційним навантаженням через пережиті хвилювання у звязку із погіршенням стану здоровя сина, що в цій справі має істотне значення, у звязку з чим, не переслідуючи мету - кару правопорушника, що не властиво цивільному (приватному) праву, а слідуючи виконанню завдання відновити правове становище позивача, суд рахує за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355, п.п.15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКПП - невідомо, місце проживання - м. Овруч, вул. Героїв Майдану, 45 а Житомирська область ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_2 ) 5000 (пять тисяч) грн. моральної шкоди.

У решті частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Дата складення повного судового рішення 23.02.2018 року.

Головуюча суддя: А.В.Михайловська