Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2732/17

Провадження № 2/126/166/2018

"01" березня 2018 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бирлівської сільської ради про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бирлівка Бершадського району у віці 78 років померла ОСОБА_2. З 01.01.2001 року по день смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 проживала разом з померлою.

На даний час позивачці стало відомо про існування спадкового майна, яке складається із земельної частки (паю) на підставі сертифікату серії НОМЕР_3, що розташовано на території Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Відповідно до ст.531 ЦК УРСР (ред.1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Спадкове майно, ОСОБА_1 фактично прийняла, так як проживала разом з померлою в одному будинку. Однак, оформити спадщину позбавлена можливості через відсутність підтвердження факту перебування її на утриманні спадкодавиці та у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, в якому просить встановити факт перебування її на утриманні ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.01.2001 року до часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за нею право на земельний сертифікат (пай) серії НОМЕР_1 від 22.02.2000 року, що видано на підставі розпорядження №47 Бершадської РДА, реєстраційний №637 та розпорядження Бершадської РДА від 25.03.2002 року за №76, що належить ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Представник позивача - ОСОБА_3, до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Представник відповідача - Бирлівський сільський голова також надала на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 04.10.2017 року, ухвалою від 06.10.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 09.11.2018 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження. В подальшому у зв'язку з необхідністю витребувати докази, розгляд справи було відкладено на 01.03.2018 року.

З поданих позивачем матеріалів вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бирлівка Бершадського району Вінницької області у віці 78 років померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2).

Відповідно до довідки Бирлівської сільської ради №1185 від 03.10.2017 року, єдиним спадкоємцем на майно померлої є ОСОБА_8, яка постійно проживала разом з померлою в одному житловому будинку в АДРЕСА_1

Відповідно до письмових показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,, підписи яких 03.10.2017 року посвідчені секретарем Бирлівської сільської ради, позивачка з 01.01.2001 року проживала разом із ОСОБА_2 та перебувала на її утримання до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2

Крім того, вбачається, що за життя, 21.06.2001 року ОСОБА_2 подарувала позивачці житловий будинок, в якому вони проживали, що відображено у договорі дарування житлового будинку від 21.06.2001 року.

Спадковим майном після смерті ОСОБА_2 є право на земельну частку (пай), яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 розміром 2, 12 в умовних кадастрових гектарах згідно розпорядження Бершадської РДА від 22 лютого 2000 року №47. Однак оригінал даного сертифікату втрачено, про що в газеті "Бершадський край" від 08.09.2017 року було опубліковано оголошення.

Вищевказані обставити стали причиною того, що постановою нотаріуса від 13.09.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачці було відмовлено.

Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

В заяві ОСОБА_1 ставить питання про встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_2, з метою реалізації своїх прав на спадкування майна останнього, до складу якого увійшло право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року, чинної на час відкриття спадщини, встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", чинної на час відкриття спадщини, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні.

При вирішенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року.

Згідно показів свідків, дійсно підтверджено факт перебування позивачки на утриманні ОСОБА_2 більше року до дня її смерті.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п.3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 263-267 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_9 на утриманні ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.01.2001 року до часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2

Визнати за ОСОБА_1 право на земельний сертифікат (пай) серії НОМЕР_1 від 22.02.2000 року, що видано на підставі розпорядження №47 Бершадської РДА, реєстраційний №637 та розпорядження Бершадської РДА від 25.03.2002 року за №76, що належить ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз'яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Губко