Провадження № 2/750/323/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

в с т а н о в и в :

23 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати ОСОБА_4, як таку що втратила право на користування квартирою №2 в будинку №46 по пр. Миру в м. Чернігові.

В обґрунтування позову зазначила, що на праві приватної власності позивачу належить квартира АДРЕСА_1. З вересня 2009 року за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2001 року проживає в м. Києві, оскільки відповідач не проживає більше шести місяців у вказаній квартирі, у відповідності до вимог ст. 72 ЖК України, просила визнати відповідача втратившою право користування квартирою.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив суду, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, проте не зареєстрована в ній. У вказаній квартирі зареєстровані син позивача - ОСОБА_5, дочка позивача ОСОБА_6, цивільний чоловік дочки ОСОБА_1, внук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка цивільного чоловіка ОСОБА_3, яка була зареєстрована до вказаної квартири 09.09.2008 року як неповнолітня разом з батьком ОСОБА_1. Відповідачу ключів від вказаної квартири не видавали, оскільки будинок знаходиться в аварійному стані, у даній квартирі ніхто не мешкає, оскільки відсутні умови для проживання, відсутнє світло та вода. На даний час вирішується питання щодо знесення будинку.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з вересня 2001 року по травень 2012 року навчалася в середній загальноосвітній школі №78 Печерського району м. Києва. Після закінчення школи продовжила навчання в Економіко-правовому коледжі Київського кооперативного інституту бізнесу і права в м. Києві, який закінчила 26.02.2015 року. Потім продовжила навчання в Київському кооперативному інституті бізнесу і права, який закінчила 30 червня 2017 року, а з 02.10.2015 року працює в ТОВ «Гідроінновація» за адресою м. Київ, вул. Пітерська, 5-А. За згодою сторін та відповідно до трудового договору працює на віддаленому доступі за адресою: АДРЕСА_2, де тимчасово проживає в орендованому помешканні, власного житла не має, а тому просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та долсдіивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.11.2007 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Актом від 21.11.20017 року підтверджується, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована, але не мешкає з 2009 року та по теперішній час (а.с. 5).

Згідно копії атестату від 12.05.2012 року ОСОБА_4 закінчила у 2012 році середню загальноосвітню школу №78 Печерського району м. Києва (а.с. 30).

Копією диплому від 26.02.2015 року підтверджується навчання ОСОБА_4 в Економіко-правовому коледжі Київського кооперативного інституту бізнесу і права, який закінчила в 2015 році (а.с. 31).

Копією диплома бакалавра від 30.06.2017 року підтверджується навчання відповідача в Київському кооперативному інституті бізнесу і права, який закінчила в 2017 році (а.с. 30 зв.).

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 32).

Відповідно до довідки виданої директором ТОВ «Гідроінновація» від 21.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 працює в ТОВ «Гідроінновація» на посаді технолога з 02.10.2015 року та за згодою сторін відповідно до трудового договору, працює на віддаленому доступі за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 33).

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач факту не проживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин не довів, що є його процесуальним обовязком у відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, а відповідач була зареєстрована до вказаної квартири як неповнолітня особа разом з батьком ОСОБА_1 та вказана квартира не має умов для проживання з підстав аварійності будинку та його знесення, оскільки відсутнє світло, вода, відповідач навчалася та працює на даний час в м. Києві, а тому вказане є поважною причиною відсутності її за місцем реєстрації, у зв'язку із чим у суду відсутні підстави вважати відповідача такою, що втратила право користування житлом, з підстав заявлених позивачем у позові.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про необґрунтованість позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 259, 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В.Карапута

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2018 року.