Справа № 159/4802/17
Провадження № 2/159/218/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

розглянувши у спрощеному позовному (письмовому) провадженні в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання до припинення дій, що порушують право,

ВСТАНОВИВ:

08.12.17 р. позивачем було подано до суду розглядуваний позов. Позивач просить зобов»язати відповідача припинити утримання будь - якої худоби, свійських тварин та птиці у належних відповідачеві господарських будівлях та спорудах, розташованих по АДРЕСА_5 Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником АДРЕСА_4, проживає там разом із своєю сім»єю, у складі якої дружина, дочка ІНФОРМАЦІЯ_1, син ІНФОРМАЦІЯ_2. Його квартира розташована на першому поверсі будинку і вікна її розташовані у бік будинковолодіння по АДРЕСА_6 - вид на господарські будівлі та споруди, належні відповідачеві. У належних відповідачеві господарських будівлях та спорудах остання як власниця АДРЕСА_1, утримує свійських тварин - свиней та домашню птицю - курей, запах від яких постійно проникає у його квартиру. Тим самим порушуються санітарні норми та правила, внаслідок чого йому та його сім»ї створюється загроза протиепідеміологічного благополуччя і права на безпечне життя. Намагаючись усунути порушення його прав на безпечне проживання у власній квартирі, він неодноразово намагався захистити свої права і неодноразово звертався із відповідними заявами у різні інстанції, що не дало бажаного результату. Тому він звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним права власності на господарську будівлю із зобов»язанням проведення її демонтажу. Зазначає, що у ході судового засідання у згаданій вище справі було призначено будівельно - технічну експертизу, за висновком якої № 7 973 - 7 974 від 23.11.15 р. встановлено порушення відповідачем п. 3.25 а*, 3,24* ДБН 360 - 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», за яким утримання худоби можливе лише у міських районах садибного житлового будівництва, де згідно з нормативно - правовими актами органів місцевого самоврядування та держнагляду дозволено їх утримання з дотриманням норм відстаней таких приміщень до житлової забудови. При цьому при утриманні у господарській споруді сільськогосподарських тварин, таке приміщення має знаходитись на відстані не менше 15 м від житлових забудов. Господарська ж будівля відповідача, у якій утримуються сільськогосподарські тварини, розташовується на відстані 12, 6 м від стіни багатоквартирного будинку, у якому знаходиться його квартира. Тому зазначає, що його право на забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя порушено. За його зверненням до органу місцевого самоврядування останній листом від 25.10.17 р. вимагав від відповідача змінити функціональне призначення хліва, у якому утримуються свійські тварини, на господарське приміщення для зберігання домашнього інвентарю. Однак, відповідач такої вимоги не виконала. Запахи життєдіяльності тварин негативно впливають на його благополуччя, комфорт проживання у квартирі. Покликаючись на ст. ст. 68, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 15, 16 ЦК України, просить позов задовольнити.

За даними підрозділу У ДМС України без зазначення відомостей про точну дату народження відповідача, встановити її місце проживання виявилось неможливим, а листування за адресою, вказаною позивачем як адреса проживання відповідача, надала можливість суду вручити судову кореспонденцію останній.

Тому лише 13.02.18 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, обгрунтований тим, що позову вона не визнає. Відповідач зазначила, що, дійсно, є власником АДРЕСА_2. Доводи позивача про те, що вона утримує у належній їй господарській будівлі свійських тварин (свиней та домашню птицю (курей), не відповідають дійсності та не підтверджено доказами. Належна їй нерухомість згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.04.15 р., складається з квартири (А - 1), господарської будівлі (Б - 1). Як слідує з даних техдокументації на нерухоме майно та схеми забудови земельної ділянки, до її будинковолодіння входить лише квартира та господарська будівля (2015 р. побудови). Функціональне призначення господарської будівлі - для зберігання с/г інвентарю, дрібних побутових речей (предметів). З 2015 р. вказана вище господарська споруда нею не використовується для цілей утримання свійських тварин (свиней) та/або домашньої птиці (курей) у розумінні норм чинного законодавства. Зазначає, що вона понесла судові витрати на загальну суму 2 550 грн.

Суд, проаналізувавши доводи сторін та ті норми законодавства, на які вони покликаються; дослідивши письмові докази, подані до суду сторонами у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дій, яка порушує право.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як стверджується копією Витягу про реєстрацію права свідоцтва на нерухоме майно № 2603 086 09 від 03.06.10 р., виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», позивач з 18.03.10 р. є власником часток у АДРЕСА_9

Вказана вище обставина відповідачем у її письмовому відзиві на позовну заяву не заперечується.

Як стверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 368 692 32 від 28.04.15 р., виданого реєстраційною службою Ковельського МРУЮ Волинської області, відповідач є власником АДРЕСА_8 згідно зі свідоцтвом про право власності НОМЕР_2, виданим тоді ж. Об»єкт нерухомості складається з А - 1 - квартири та Б - 1 - господарської будівлі.

Вказана вище обставина позивачем не оспорюється.

Попередньо між сторонами виникав та був предметом судового розгляду спір з приводу правомірності здійснення відповідачем реконструкції її господарської будівлі згідно з будівельним паспортом на реконструкцію господарської будівлі, що виданий відповідачеві Ковельською міськрадою Волинської області 23.12.14 р.

Зокрема, як слідує з наданої суду позивачем копії висновку № 7 973 - 7 794 судової будівельно - технічної експертизи у вказаній вище цивільній справі - справі № 159/3 441/15 - ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на господарську будівлю, зобов»язання її демонтувати, що складений 23.11.15 р., при проведенні реконструкції господарської будівлі Б - 1, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 що складається з: господарського хліва, де утримується худоба; господарського приміщення, до якого добудовано кладову, літню кухню, гараж - відповідачем було порушено вимоги будівельних норм: п. 3.25* ДБН 360 - 92** «Містобудування. Планування і забудова міських, сільських поселень» (відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни менше 1 м.).

Також експертизою встановлено, що в результаті проведеної реконструкції господарської будівлі від стіни багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_11 до добудованої частини господарської будівлі відповідача Б - 1, де розташовані господарські приміщення гаражу, літньої кухні, кладової, становить 12,47 м при нормі 12 м, тобто, відповідає протипожежним нормам.

Санітарні норми, як встановлено експертом, дійсно, не було дотримано, але лише щодо відстані, існуючої до реконструкції хліва від останнього до стіни багатоквартирного житлового будинку, що становить 12,6 м по прямій лінії при нормі 15 м, але будівництво приміщення цього хліва не здійснювалось відповідно до розглядуваної проектної документації.

За висновком експерта, відповідно до п. 3.24* ДБН 360 - 92*, утримання худоби можливе тільки у міських районах садибного житлового будівництва, де дозволене її утримання органами місцевого самоврядування та держнагляду. За відсутності такого дозволу є необхідним зобов»язати відповідача змінити функціональне призначення хліва для утримання худоби на господарське приміщення, а органу місцевого самоврядування - не надавати дозволу і заборонити утримання худоби в даному міському районі.

Аналізуючи вказаний вище висновок, суд враховує, що він наданий експертом на ті питання суду, що не стосувались суті розглядуваного спору, а надавались по таких питаннях:

-чи допущено відповідачем порушення будівельних норм і правил при будівництві

господарської будівлі Б - 1 заг. пл. 41, 3 кв. м., площею забудови 50,1 кв. м., розташованої по АДРЕСА_14

-якщо допущено, то чи тягнуть вони необхідність демонтажу, чи ні - але з

необхідністю перебудови чи немає необхідності у демонтажі та перебудові; чи відповідає містобудівним нормам, державним будівельним нормам, стандартам і правилам проектна документація.

Тому експерт досліджував об»єкт нерухомості, заміри господарської будівлі і відстані від багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_10 до досліджуваної господарської будівлі, що мала самочинне будівництво та була споруджена з врахуванням проекту - будівельного паспорта, виданого 23.12.14 р..

Об»єктом дослідження експерта була господарська будівля літ. Б - 1 заг. пл. 41, 3 кв. м., що складається з: господарського хліва розмінами 2,6 х 2,65 м., господарського приміщення розмірами 2,6 х 3,17 м, кладової розмірами 2, 6 х 1, 2 м., літньої кухні розмірами 2, 47 х 3,9 м., гаража розмірами 2. 55 х 4, 44 м..

Експертом встановлено, що відповідачем проводилась реконструкція існуючої у складі будинковолодіння господарської будівлі з добудовою до існуючих приміщень хліва та господарського приміщення приміщень гаража, літньої кухні та кладової. Була самовільно розпочата добудова додаткових господарських приміщень до господарської будівлі. На момент огляду експертом будівля введена у експлуатацію, добудовані приміщення використовувались в якості гаража, літньої кухні та кладової, а худоба утримувалась у приміщенні хліва, що існував до проведення реконструкції господарської будівлі. Існуюча господарська будівля після реконструкції складається з господарського приміщення та господарського хліва. В даному випадку для утримання худоби, тварин та птиці використовувалось приміщення хліва пл. 7 кв. м. у господарській будівлі, що існувала до реконструкції і до якої були прибудовані інші господарські приміщення. Тому при здійсненні будівництва додаткових господарських приміщень, що увійшли до складу існуючої господарської будівлі Б - 1, за умови відсутності приміщень для утримання худоби, тварин та птиці, порушень будівельних норм в частині дотримання нормативної відстані не встановлено. Не дотримано санітарних норм по відстані приміщення існуючого до реконструкції зліва від стіни вказаного вище багатоквартирного житлового будинку - 12, 6 м по прямій лінії при нормативній - 15 м, що, однак, не здійснювалось відповідно до досліджуваної експертом проектної документації.

Тобто, об»єктивно існуючою на час проведення експертизи господарською спорудою була та, що передбачалась у техпаспорті та спорудження якої було проведено відповідачем без передбаченого законодавством дозволу. Така господарська споруда - Б - 1 - після реконструкції не містить такого приміщення як хлів та відстань від її стіни до стіни багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_11 відповідає протипожежним нормам.

Разом з тим, суд враховує, що за станом на момент огляду експертом будинковолодіння відповідача, встановлено утримання останньою худоби (аркуш 3- й висновку).

Відповідачем же та обставина, що вона на даний час утримує у своєму домоволодінні худобу, оспорюється. Остання зазначає, у своєму письмовому відзиві на позовну заяву, що з 2015 р. вказана вище господарська споруда нею не використовується для цілей утримання свійських тварин (свиней) та/або домашньої птиці (курей) у розумінні норм чинного законодавства.

Зміст копій наданих позивачем листів:

-Ковельської міжрайпрокуратури прокуратури Волинської області № 119 - 5 209

вих. 14 від 19.12.14 р., адресованого позивачеві,

-Ковельського МРУ ГУДСЕС у Волинській області Державної санітарно -

епідеміологічної служби України № 14.2 - 06/05 - а від 06.01.15 р., адресованого позивачеві,

-виконкому Ковельської міськради Волинської області № К - 1 626 пр від 18.11.16

р., адресованого ОСОБА_3, не дає суду підстав для висновку, що за станом на дату звернення позивача із розглядуваним позовом до суду, відповідач утримувала у своєму домоволодінні будь - яку худобу, свійських тварин чи птахів не доводить тієї обставини, що відповідач у господарській споруді і надалі утримує худобу, свійських тварин та птицю.

Разом з тим, як слідує з копії листа виконкому Ковельської міськради Волинської області № Г - 1 400 від 25.10.17 р., адресованого позивачеві, на його заяву від 26.09.17 р. повідомлено, що виконком повторно направив відповідачеві лист з вимогою зміни функціонального призначення хліва, у якому утримуються свійські тварини. З цього лист слід зробити висновок, що за станом на 26.09.17 р. позивач мав підстави скаржитись на те, що у домоволодінні відповідача ще утримувались свійські тварини.

Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (далі - ДБН 360-92**), що затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.047.92 р. N 44, поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України, є обов'язковими для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об'єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Відповідно до змісту п. 3.24* ДБН 360-92**, у містах на присадибних ділянках при дотриманні санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі та гаражі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього, або у вигляді окремої будівлі. Господарські будівлі для утримання худоби, інших тварин і птиці допускаються у міських районах садибного житлового будівництва, де згідно з нормативно - правовими актами органів місцевого самоврядування та держнагляду дозволено їх утримання. Розташування цих будівель на присадибних ділянках слід виконувати відповідно до місцевих правил забудови для сільських населених пунктів.

Відповідно до змісту п. 3.25* ДБН 360-92**, протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Як слідує із змісту п. 3.25а* ДБН 360-92**, відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а (15 м), але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

За змістом п. 3.26 ДБН 360-92**, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об'єднувати на суміжних ділянках.

Таким чином, судом встановлено, що ті житлові домоволодіння, де проживають сторони,є суміжними. Позивач мешкає у багатоквартирному житловому будинку, а домоволодіння відповідача є садибного типу. До виготовлення відповідачем будівельного паспорта, що виданий їй Ковельською міськрадою Волинської області 23.12.14 р. на реконструкцію господарської будівлі Б - 1, остання складалась із господарського хліва, де утримується худоба; господарського приміщення. До неї було добудовано кладову, літню кухню, гараж (без дотримання відстані добудови до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни (менше 1 м.)). Санітарні норми розташування господарського приміщення - хліва - до реконструкції, дійсно, дотримано не було, однак, при здійсненні позивачем будівництва додаткових господарських приміщень, що увійшли до складу існуючої господарської будівлі Б - 1, за умови відсутності приміщень для утримання худоби, тварин та птиці, порушень будівельних норм в частині дотримання нормативної відстані не встановлено.

Посилання позивача на ту обставину, що і на даний час позивач у належних їй господарських будівлях і спорудах (Б - 1) утримує свійських тварин (свиней) та домашню птицю (курей) без дотриманням вимог чинного законодавства, не доведено позивачем суду переконливо належними та допустимими доказами.

Суд також враховує те, що висновок експерта позивач трактує на власний розсуд та наведене у позовній заяві позивачем трактування такого висновку не відповідає змісту самого висновку.

Позивач не надав суду доказів ні того, що відповідач на даний час утримує будь - яку худобу, свійських тварин та птахів у належних їй господарських будівлях та спорудах, розташованих за вказаною вище адресою; що таке утримання порушує його права.

Тому суд не вбачає підстав для висновку про те, що за вказаних вище обставин є підстави для зобов»язання відповідача припинити утримання будь - якої худоби, свійських тварин та птахів у належних їй господарських будівлях та спорудах, що об»єктивно є такими, що існують в межах її домоволодіння та виявлені на момент проведення вказаної вище експертизи.

А тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Обговорюючи питання розподілу судовизх витрат суд вважає, що підстав для стягнення тих судових вират, що поніс позивач, немає. Підстав для стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача також немає, так як останньою не надано суду доказів понесення таких.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 262, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, ЦК України, Державними будівельними норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (ДБН 360-92**), що затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.047.92 р. N 44, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Волинської області як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, прож. за адресою: АДРЕСА_12

Відповідач - ОСОБА_2, і. н. НОМЕР_1, прож. за адресою: АДРЕСА_13

Головуючий:І. М. Логвинюк