Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2018 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Мазур К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом мотивуючи вимоги тим, що 03 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти у сумі 30000 гривень, які повинен був повернути до 15 листопада 2015 року, що було посвідчено розпискою. Із закінченням терміну позики позикодавець звернувся до позичальника з проханням повернути борг, однак останній відмовився, посилаючись на відсутність грошей. Згідно рішення Барського районного суду Вінницької області від 30.01.2017, зміненого рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07.03.2017, стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за договором позики від 3 квітня 2015 року 30000 грн. боргу, 4317 грн. 78 коп. інфляційних втрат, 1092 грн. - три відсотки річних, а всього - 35 410 грн. 11 коп., та 413, 40 грн. судових витрат. 30.05.2017 старшим державним виконавцем Барського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54035853 з примусового виконання вказаного рішення суду на підставі виконавчого листа № 127/2041/16-ц, виданого Барським районним судом Вінницької області 24.03.2017 року. Оскільки боржник ОСОБА_2 зобовязання за договором позики на підставі рішення суду не виконує, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 4096,50 грн., які нараховані на прострочену заборгованість за договором позики від 03 квітня 2015 року і складаються з: 2429,20 грн. процентів за користування грошовими коштами; 1110 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості; 557,30 грн. три відсотки річних на суму заборгованості; 5000 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати.

27.10.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про доповнення, зміну предмету та підстав позову, збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 6253,00 грн., які нараховані на прострочену заборгованість за договором позики від 03 квітня 2015 року і складаються з: 2881,24 грн. процентів за користування грошовими коштами; 2706 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості; 665,750 грн. три відсотки річних на суму заборгованості; 5000 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 4000 грн. витрат на правову допомогу на стадії примусового виконання рішення Барського районного суду №125/2041/16-ц від 30.01.2017 про стягнення боргу за договором позики.

18.12.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди, та збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути на його користь з відповідача 7627,24 грн., які нараховані на прострочену заборгованість за договором позики від 03 квітня 2015 року і складаються з: 3081,24 грн. процентів за користування грошовими коштами; 3762 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості; 784,00 грн. три відсотки річних на суму заборгованості; та судові витрати.

19.02.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути на його користь з відповідача 9452,18 грн., які нараховані на прострочену заборгованість за договором позики від 03 квітня 2015 року і складаються з: 3992,35 грн. процентів за користування грошовими коштами; 4557,70 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості; 902,13 грн. три відсотки річних на суму заборгованості. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 4000 грн. витрат на правову допомогу на стадії примусового виконання рішення Барського районного суду №125/2041/16-ц від 30.01.2017 про стягнення боргу за договором позики, а також стягнути судові витрати у розмірі 640 грн. судового збору; 3500 грн. за надання професійної правничої допомоги; 634,20 грн. витрат, повязаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників. Загалом, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 18226,38 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні збільшений та уточнений позов визнав частково, а саме в частині стягнення з нього 4557,70 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 902,13 грн. три відсотки річних на суму заборгованості. В іншій частині позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07.03.2017 , яким вимогу позивача про стягнення процентів за користування грошовими коштами скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Враховуючи пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

03 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти у сумі 30000 гривень, які повинен був повернути до 15 листопада 2015 року, що було посвідчено розпискою. Із закінченням терміну позики позикодавець звернувся до позичальника з проханням повернути борг, однак останній відмовився, посилаючись на відсутність грошей.

Згідно рішення Барського районного суду Вінницької області від 30.01.2017, зміненого рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07.03.2017, стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за договором позики від 3 квітня 2015 року 30000 грн. боргу, 4317 грн. 78 коп. інфляційних втрат, 1092 грн. - три відсотки річних, а всього - 35 410 грн. 11 коп., та 413, 40 грн. судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки обставина укладення договору позики між сторонами встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, то дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи.

30.05.2017 старшим державним виконавцем Барського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54035853 з примусового виконання вказаного рішення суду на підставі виконавчого листа № 127/2041/16-ц, виданого Барським районним судом Вінницької області 24.03.2017 року.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними правовими нормами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Тобто, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Згідно з правилами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже позичальник за прострочення повернення боргу на вимогу позикодавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд враховує, що 04.01.2018 р. на картковий рахунок ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» зараховані кошти у сумі 154,92 грн. з призначенням платежу «згідно виконавчого листа на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2Л.», що доводиться матеріалами виконавчого провадження та довідкою про надходження коштів на рахунок від 31.01.2018 р. Тому ці кошти будуть враховані при розрахунку суми боргу у відповідний період.

Інфляційні втрати за період з лютого 2017 по лютий 2018 становлять 4557,70 грн. (Розрахунок інфляційних витрат за період з лютого 2017 по січень 2018 р. становить: 30000 х (101,1% х 101,8% х 100,9% х 101,3% х 101,6% х 100,2% х 99,9% х 102,0% х 101,2% х 100,9% х 101,0%) :100 -30000 =4110 грн. при загальному рівні інфляції за цей період (113,7) 30000 х 113,7% : 100 - 30000=4110 грн. Інфляційні витрати за січень 2018 р. становлять: 29845,08 х 101,5% : 100 - 29845,08 = 447,70 грн. За період з лютого 2017 р. по лютий 2018 р. : 4110 + 447,70 = 4557,70 грн.

Судом встановлено, що іншого розміру процентів річних за договором позики від 3 квітня 2015 року сторони не встановлювали. Законом також не передбачено інших процентів ніж 3% річних від простроченої суми.

За таких обставин та виходячи із змісту статті 625 ЦК України сплата 3% річних від простроченої суми 30000 грн. є обов'язковою вимогою закону незалежно від того, що у договорі позики між сторонами цього не було передбачено.

Три відсотки річних від простроченої суми будуть становити 902, 13 грн. ( 3% за рік будуть становити: 30000 х 3% : 100%= 900 грн., З 31.01.2017 р. по 04.01.2018 р. - 339 днів. Три відсотки річних за цей період будуть становити: 900 х 339 :365 = 835,90 грн. З 05.01.2018 р. по 31.01.2018 р. - 27 днів. 30000-154,92 = 29845,08 грн. 29845,08 х 3 : 100 =895,35 грн. (три відсотки річних за рік). Три відсотки річних за цей період будуть становити: 895,35 х 27 : 365 =66,23 грн. Три відсотки річних за період з 31.01.2017 по 31.01.2018 р. становлять: 835,9 + 66,23 =902,13 грн.)

Згідно з вимогами статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Отже зміст цієї норми матеріального права передбачає право на отримання процентів від позичальника за умови якщо це передбачено договором.

Оскільки розписка від 3 квітня 2015 року у підтвердження укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики не містить умови про сплату процентів від суми позики, то правових підстав для задоволення вимоги про стягнення процентів у сумі 3992,35 грн. не має.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Апеляційного суду Вінницької області від 07.03.2017 у справі № 127/2041/16-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи повязані ці витрати з розглядом справи.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 4000 грн. витрат на правову допомогу на стадії примусового виконання рішення Барського районного суду №125/2041/16-ц від 30.01.2017 задоволенню не підлягає, оскільки вони не повязані з розглядом даної цивільної справи (п. 1 ч. 3 ст. 141 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та понесені в межах виконання іншої цивільної справи №125/2041/16-ц.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 634,20 грн. витрат, повязаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, тому суд стягує з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених вимог, 369,68 гривень судового збору, 2021,69 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а загалом 2391,13 грн.

На підставі ст. 625, ст. 1046, ст. 1047, ст. 1048, ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 82, 1331, 141, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 5459,83 грн., які нараховані на прострочену заборгованість за договором позики від 03 квітня 2015 року і складаються з: 4557,70 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 902,13 грн. трьох відсотків річних на суму заборгованості.

В задоволенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 03 квітня 2015 року в сумі 3992,35 грн. відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог: 369,68 гривень судового збору та 2021,69 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а загалом 2391,13 грн.

У стягненні на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 4000 грн. витрат на правову допомогу на стадії примусового виконання рішення Барського районного суду №125/2041/16-ц від 30.01.2017 та 634,20 грн. витрат, повязаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Барський районний суд Вінницької області, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено 27.02.2018 року.