Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

місто Київ

справа № 638/1839/14-ц

провадження № 61-21св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Колесников Роман Володимирович,

боржник - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Макарова Г. О., Кружиліної О. А., Кіся П. В. від 02 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із скаргою на дії та постанову державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Колесникова Р. В., у якій просило визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження № 46550837 від 06 березня 2015 року ВП 46550837, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 46550837 від 06 березня 2015 року ВП 46550837, зобов'язати державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Колесникова Р. В. (далі - державний виконавець Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ) здійснити примусове виконання виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 20 листопада 2014 року у справі № 638/1839/14-ц в межах залишку заборгованості в сумі 16 916, 56 доларів США.

Заявник на обґрунтування вимог поданої скарги посилався на те, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 23 755, 86 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 27 січня 2014 року складає 189 880, 57 грн. Державний виконавець Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Колесников Р. В. 06 березня 2015 року ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого з приводу примусового виконання виконавчого листа Дзержинським районним судом м. Харкова 20 листопада 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 23 755, 86 доларів США.

ПАТ «УкрСиббанк» наполягало на тому, що стягнення заборгованості повинно було відбуватися у валюті отриманого кредиту - доларах США, а не в українській гривні, проте в ході виконавчого провадження Відділом ДВС на рахунок банку перераховувалися грошові кошти саме в гривні, які на виконання умов кредитного договору та рішення суду конвертовані банком у американські долари згідно з існуючим курсом валют, тому на погашення заборгованості надійшла лише сума 6 839,30 доларів США. Залишок заборгованості згідно з рішенням суду складав 16 916, 56 доларів США, у зв'язку із чим, не погоджуючись із постановою про закриття виконавчого провадження, ПАТ «УкрСиббанк» просило скаргу на дії державного виконавця задовольнити, застосувавши такі норми матеріального права: статті 192, 533 ЦК України, частину другу статті 11 та 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року скарга ПАТ «УкрСиббанк» задоволена; визнано незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження № 46550837 від 06 березня 2015 року ВП 46550837; скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 46550837 від 06 березня 2015 року ВП 46550837; зобов'язано державного виконавця Колесникова Р. В. Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції здійснити примусове виконання виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 20 листопада 2014 року у справі № 638/1839/14-ц в межах залишку заборгованості в сумі 16 916,56 доларів США.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, визнав неправомірними дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, оскільки позичальник повинен був здійснити виплату боргу за кредитним договором у доларах США як валюті кредиту, а в разі проведення розрахунку в національній валюті, гривні, сума платежу повинна відповідати необхідній до погашення частині кредиту у доларах США; при цьому конвертація суми платежу повинна була здійснюватися за офіційний курсом НБУ станом на день погашення боргу. Оскільки в рішенні суду визначено суму боргу в розмірі 23 755,86 доларів США, то суд вважав, що виконання рішення суду відбулось лише частково. Крім того, державний виконавець не звернувся до суду за роз'ясненням виконання рішення.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 02 червня 2015 року скасував ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року, постановив нову, згідно з якою відмовив у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що боржник повністю виконав вимоги державного виконавця, сплатив суму боргу у повному обсязі відповідно до виконавчого провадження, відкритого на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року. Суд першої інстанції вказані обставини належним чином не врахував, зробив помилковий висновок, що суму боргу належить повертати в доларах США на час його погашення, в той час, як відповідно до рішення суду, на підставі якого видані виконавчі листи, з боржників стягнута сума в 23 755,86 доларів США, що станом на 27 січня 2014 року складає 189 880, 57 грн. Крім того, скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження, суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки такі дії можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Заявник, ПАТ «УкрСиббанк», 24 червня 2015 року подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтовується неправильним застосуванням судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, заявник вказує на те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги приписи статті 533 ЦК України, якою передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заявник зазначає, що на момент ухвалення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження боржник в рахунок виконання рішення суду не сплатив на користь ПАТ «УкрСиббанк» 16 916,56 доларів США, відтак відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним виконання рішення суду. Крім того, суд не надав правову оцінку діям державного виконавця під час примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості, зокрема не взяв до уваги те, що згідно з виконавчим листом з боржника підлягає стягненню заборгованість у сумі 23 755, 86 доларів США, а не її еквівалент у національній валюті, який за курсом НБУ станом на 27 січня 2014 року складав 189 880, 57 грн.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, навів такі доводи, зокрема, що суд першої інстанції обґрунтовував ухвалу застосуванням положень Закону України «Про виконавче провадження», редакція якого на час розгляду скарги втратила законну силу, проте вказаний Закон України (в редакції від 08 березня 2011 року № 606-14), містить відповідне тотожне за змістом положення: пункт 8 частини третьої статті 11 щодо повноважень державного виконавця звертатися до суду за роз'ясненням, встановленням чи зміни порядку і способу виконання рішення суду.

Відзив на касаційну скаргу боржник не подав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 червня 2015 року відкрив касаційне провадження у справі, ухвалою від 07 лютого 2018 року справу за скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на дії та постанову державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про оскарження дій, зобов'язання вчинити певні дії та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження призначив до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження 02 січня 2018 року передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

З метою визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовано положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону від 18 березня 2004 року №1618-IV), згідно з якою рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 листопада 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист на підставі рішення цього суду від 15 травня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 755, 86 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становило 189 880, 57 грн.

14 лютого 2015 року державний виконавець Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ Колесников Р. В. постановою відкрив виконавче провадження щодо виконання зазначеного судового рішення про стягнення боргу на загальну суму 189 880, 57 грн, боржникам запропоновано добровільно сплатити борг у строк до 21 лютого 2015 року.

23 лютого 2015 року державний виконавець Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ Колесников Р. В. постановою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження; також 23 лютого 2015 року державний виконавець ухвалив постанову про розшук майна, що належить боржнику ОСОБА_4

06 березня 2015 року державний виконавець Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ Колесников Р. В на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» ухвалив постанову про закінчення зазначеного виконавчого провадження у зв'язку з повним фактичним виконанням судового рішення.

Станом на 27 лютого 2015 року згідно з офіційним курсом НБУ долар США по відношенню до гривні складав 27.763121 за одну одиницю відповідно. Таким чином сума, яка була сплачена боржником 27 лютого 2015 року становить 6 839,30 доларів США.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання. У статті 11 зазначеного Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У зв'язку із цим на нього покладається обов'язок здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

У справі, яка переглядається, виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим 20 листопада 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова на підставі рішення цього ж суду від 15 травня 2014 року. За виконавчим листом виконанню підлягало рішення суду про стягнення з боржників на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу за кредитним договором у розмірі 23 755, 86 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становило 189 880, 57 грн.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

У зв'язку з наведеним Верховний Суд встановив підстави висновку, що досліджуваній правовій ситуації чинному законодавству України не суперечить стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме в іноземній валюті надавався кредит за договором і позивач просив стягнути суму боргу в зазначеній валюті.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини третьої статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI , чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин між стягувачем та суб'єктом оскарження) у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Отже, державний виконавець був зобов'язаний керуватися положеннями, визначеними у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції зобов'язаний був врахувати, що цивільні відносини між банком - стягувачем та боржником виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту в іноземній валюті (а.с. 5), сторонами визначено в цьому договорі й валюту боргу, й валюту платежу саме іноземну валюту - долари США, з огляду на, що саме в такій валюті зобов'язання належало й виконати боржником.

Рішенням суду першої інстанції від 15 травня 2014 року встановлено існування між сторонами валютного грошового зобов'язання, сума боргу також визначена в іноземній валюті, яка й була стягнути з відповідачів (а.с. 65-67).

Рішення суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, сформульованій у постанові від 10 лютого 2016 року справі №6-1680цс15, згідно з якою якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

На час укладення кредитного договору з боржником Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачалася заборона на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що таке судове рішення не є підставою зміни змісту договірного зобов'язання, що існувало між сторонами. Це повною мірою стосується й умов договірного зобов'язання щодо валюти зобов'язання та валюти платежу, тобто у правовідносинах між кредитором та боржником умови грошового зобов'язання, визначені в іноземній валюті, є незмінними. З огляду на наведене рішення суду від 15 травня 2014 року підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому сума боргу, що підлягає стягненню за вказаним судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-1063цс17.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги ПАТ «УкрСиббанк», апеляційний суд наведених в цьому рішення доводів не врахував, не дослідив наявні у справі докази в сукупності, не надав їм належну оцінку, зробив неправильний висновок, що рішення суду про стягнення заборгованості з боржника було належним чином виконано, у зв'язку із чим державний виконавець необґрунтовано постановив закінчити виконавче провадження. Державний виконавець з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки сплатою боржником 189 880,57 грн не виконано повністю заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року, оскільки сума боргу, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу.

Верховний Суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що здійснення виконання зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без врахування офіційного курсу валют НБУ, зумовило виконання судового рішення не у повному обсязі, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірною та підлягає скасуванню.

Визначаючи зміст повноважень суду під час розгляду скарг на дії державного виконавця суд першої інстанції зобов'язаний керуватися положеннями частини другої статті 387 ЦПК України, відповідно до якої у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Встановивши, що оскаржувана постанова державного виконавця ухвалена передчасно та без достатніх правових підстав, а відповідно, є неправомірною, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що це є підставою для її безумовного скасування. Виходячи з мети забезпечення ефективності судового захисту, місцевий суд правомірно зобов'язав державного виконавця здійснити певні виконавчі дії, оскільки він ухилявся від їх виконання - здійснювати примусове виконання зазначеного виконавчого документи; в такому рішенні Верховний Суд не виявив перевищення повноважень зі сторони суду першої інстанції.

З врахуванням наведеного, ухвала Апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року постановлена з порушенням норм матеріального права, а отже, таке рішення підлягає скасуванню судом касаційної інстанції, а ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року - залишенню в силі.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 141, 389, 400, 409, 413, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року, скасувати.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик