Провадження № 2/127/6037/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Марценюк А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/22957/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір щодо визначення місця проживання та виконання обовязків стосовно дитини - ОСОБА_3, яким сторони погодили, що дитина проживає разом із позивачем, в той же час на відповідача покладено обовязок стосовно сплати аліментів на користь дитини у розмірі 1/3 заробітку (доходу) до 5 числа кожного місяця шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок позивача.

Оскільки зобовязання щодо сплати аліментів відповідачем не виконувалися утворилась заборгованість та рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.11.2016 року, яке залишене без змін на підставі ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 09.02.2017 року, в цивільній справі №686/20257/16 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів за Договором в період із 1 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року в розмірі 114287 грн. 67 коп. та 16706 грн. 06 коп. - неустойки, а всього 130 993 грн. 73 коп.

На думку позивача, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.02.2017 року в справі №686/20257/16 преюдиційно встановлено, що борг ОСОБА_2 за Договором в період із 01.04.2013 року по 12.04.2016 року склав 124 981 грн. 43 коп., розмір неустойки 19 981 грн. 61. коп., разом - 144 963 грн. 04 коп. Однак, оскільки позивачем, при розгляді справи №686/20257/16, заявлено до стягнення із ОСОБА_2 за Договором суму в розмірі 130 993 грн. 73 коп., котру судом задоволено, за вказаний період у ОСОБА_2 залишився борг по сплаті аліментів в розмірі 13969 грн. 31 коп. (144 963 грн. 04. коп. - 130 993 грн. 73 коп. = 13 969 грн. 31 коп.)

Окрім того, як зазначає позивач, після набрання чинності судовим рішенням в цивільній справі №686/20257/16, ОСОБА_2 продовжує не виконувати належним чином обовязок за Договором щодо сплати аліментів на користь дитини, у звязку з чим утворилася заборгованість в сумі 82333 грн. 29 коп. за період з 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року.

В силу викладених обставин позивач звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої ОСОБА_3 згідно договору від 27 серпня 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_4 й зареєстровано в реєстрі правочинів за №741, заборгованість по сплаті аліментів в період із 13.04.2016 року по 25.04.2017 року в розмірі 96302 грн. 60 коп.

В ході розгляду справи, ухвалою суду від 06 грудня 2017 року витребувано у Генеральної прокуратури України відомості про розмір нарахованої та виплаченої відповідачу заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат за період з 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року. (а.с. 57)

У звязку з отриманням інформації про доходи відповідача, 08 лютого 2018 року позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою остання просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь на утримання малолітньої ОСОБА_3 згідно договору від 27 серпня 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_4 й зареєстровано в реєстрі правочинів за №741, заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 10693 грн. 76 коп. й неустойку в розмірі 3275 грн. 55 коп. за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року та заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59815 грн. 31 коп. й неустойку в розмірі 17868 грн. 08 коп. за період із 13.04.2016 року по 25.04.2017 року, а разом 91652 грн. 70 коп. (а.с. 107-110)

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, однак 20.02.2018 року представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, в якій також зазначив про те, що позовні вимоги викладені у заяві про зменшення розміру позовних вимог останні підтримують. (а.с. 125)

Відповідач в судове засідання також не з'явився, однак 28.02.2018 року надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що при вирішенні питання про можливість розгляду справи у його відсутність останній покладається на розсуд суду (а.с. 128, 129).

При цьому, у запереченнях на позовну заяву та запереченнях на заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідач позовні вимоги визнав частково в сумі 13969 грн. 31 коп. за період з 01.04.2013 року по 12.04.2016 року. З рештою позовних вимог відповідач не погодився, посилаючись на те що спір між позивачем та відповідачем згідно умов договору від 27.08.2012 року відсутній. Зокрема, як зазначив відповідач з червня 2015 року у нього з позивачем, з її ініціативи взагалі припинилося спілкування, узгодити участь у вихованні дитини стало неможливим, у звязку з чим відповідач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору від 27.08.2012р. та ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 договір розірвано.

На думку відповідача, рішеннями судів встановленою, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди відповідачу в спілкуванні з його донькою ОСОБА_3 та позивач уникає зустрічей з відповідачем з метою вирішення з відповідними службами питання щодо участі батька у вихованні дитини. Крім того, батько зобовязаний сплачувати аліменти на рахунок вказаний матірю, однак такий розрахунковий рахунок так і вказаний позивачем не був. Разом з тим, як зазначено відповідачем, в порушення умов договору (п. 10.2) позивачем письмова претензія відповідачу не направлялась. (а.с. 58-60, 126, 127, 130, 131).

Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 7 лютого 2009 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_6) перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2012 року. В цьому шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №9, сформованого 12.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, відповідно до ст. 148 СК України, на підставі заяви батьків про зміну прізвища малолітньої дитини №26/02-05.06, 23.01.2016 року прізвище дитини змінено з "Бондар" на "Савченко", при цьому прізвище матері також змінено з "Шмігель" на "Савченко". (а.с. 8-9)

Вказані обставини відповідачем не заперечувалися.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

27 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до пункту 1.1 якого цей договір укладено стосовно визначення місця проживання, здійснення батьківських прав, виконання обов'язків батьком, який проживає окремо від доньки - ОСОБА_7. (а.с. 15-17)

Вказаний договір 27.08.2012р. посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_4 й зареєстровано в реєстрі правочинів за №741.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 договору відповідно до цього договору батьки домовилися про місце проживання доньки, порядок здійснення батьківських прав та виконання батьківських обовязків батьком, який проживатиме окремо від доньки. Місцем проживання доньки батьки визначили місце проживання матері.

В той же час, пунктом 4.2.3 вказаного договору сторони узгодили, що до обовязків батька, з поміж іншого, відноситься сплата аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) та виплата вказаних коштів до 5 числа кожного місяця шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок вказаний матір'ю. У випадку відсутності постійного заробітку до 5 числа кожного місяця батько зобовязується перераховувати на утримання доньки грошові кошти в сумі прожиткового мінімуму для дитини певного віку, що визначається Законом України "Про Державний Бюджет" на відповідний рік.

Оскільки відповідач зобовязання щодо сплати аліментів належним чином не виконував, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2016 року у справі №686/20257/16, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 114287 грн. 67 коп. та 16706 грн. 06 коп. неустойки, а всього 130993 грн. 73 коп., а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1309 грн. 93 коп. (а.с. 10-14)

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що суму заборгованості в розмірі 130993 грн. 73 коп. із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року.

При цьому, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.02.2017р. встановлено, що борг ОСОБА_2 за договором від 27.08.2012 року в період з 01.04.2013 року по 12.04.2016 року склав 144963 грн. 04 коп., з яких: 124981 грн. 43 коп. заборгованість по аліментам та 19981 грн. 61 коп. - розмір неустойки.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на дитину та неустойки за період з 01.04.2013 року по 12.04.2016 року відповідно до ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 09.02.2017 року складає 144963 грн. 04 коп., а рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.11.2016 року за цей же період з 01.04.2013 року по 01.04.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто 130993 грн. 73 коп. (в межах заявлених вимог), сума заборгованості яку останньому ще необхідно сплатити за вказаний період становить 13969 грн. 31 коп., з яких 10693 грн. 76 коп. заборгованість по сплаті аліментів та 3275 грн. 55 коп. неустойка.

Як зазначено вище та вбачається із наданих ОСОБА_2 заперечень, наявність вищевказаної заборгованості за період з 01.04.2013 року по 12.04.2016 року в сумі 13969 грн. 31 коп. відповідачем визнається.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з абзацом шостим пункту одинадцятого постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, в цій частині вимог, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 13969 грн. 31 коп. за період з 01.04.2013 року по 12.04.2016 року підлягають задоволенню.

Що стосується решти позовних вимог слід зазначити наступне.

Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Частиною першою статті 9 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою та другою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За правилами статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Як зазначено вище та встановлено судом, 27.08.2012р. позивачем та відповідачем укладено договір, який посвідчено нотаріально, та згідно з пунктом 4.2.3 якого відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) та виплачувати вказані кошти до 5 числа кожного місяця шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок вказаний позивачем.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року, у справі №686/20825/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору позов задоволено, договір від 27 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу - ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №741 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. (а.с. 61-67)

Відповідно до частини другої та третьої статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно зі статтею 319 ЦПК України (в редакції станом на 26.04.2017р.) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

З огляду на вищевикладене слідує висновок про те, що зобовязання позивача та відповідача, які виникли з договору від 27 серпня 2012 року, в тому числі зобовязання відповідача щодо сплати аліментів у розмірі визначеному договором, припинилися 26 квітня 2017 року (з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору).

Проте, як слідує з довідки №18-857зп від 14 грудня 2017 року, виданої Генеральною прокуратурою України, ОСОБА_2 працює в Генеральній прокуратурі України у Відділі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань на посаді прокурор відділу. Із вказаної довідки також вбачається, що за період з квітня 2016 року по квітень 2017 року заробіток останнього становив 264468,85 грн. При цьому, в даній довідці зазначено, що із вказаного заробітку утримано військовий збір в сумі 3967 грн. 04 коп. та податок з доходів фізичних осіб в сумі 47604 грн. 38 коп. (а.с. 85)

Отже, за період з квітня 2016 року по квітень 2017 року відповідачем отримано доходу 212897,43 грн., 1/3 частину з яких, а саме 70965,81 грн., з урахуванням діючого на той час пункту 4.2.3 договору від 27 серпня 2012 року, відповідач зобовязаний сплати як аліменти на утримання своєї доньки.

Однак, судом встановлено, що незважаючи на наявність судових рішень у справі №686/20257/16 про стягнення заборгованості по аліментах, відповідач продовжував не виконувати належним чином зобовязання щодо сплати аліментів у розмірі встановленому договором.

Зокрема, за період з 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року відповідачем було сплачено аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 в загальній сумі 11150,50 грн., а саме: 19 квітня 2016 року 1400,00 грн.; 30 липня 2016 року 1200,00 грн.; 15 жовтня 2016 року 1500,00 грн.; 05 листопада 2016 року 2020,20 грн.; 01 березня 2017 року 2000,00 грн. та 06 квітня 2017 року 3030,30 грн.

Наявність сплати аліментів в сумі 11150,50 грн. підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 77-77) та не заперечувалося позивачем та його представником, що вбачається з заяви про зменшення позовних вимог.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів відповідно до договору від 27 серпня 2012 року за період з 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року, з урахуванням часткової сплати аліментів, становить 59815,31 грн. (70965,81 грн. - 11150,50 грн.)

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, визначеного договором від 27.08.2012 року укладеного між сторонами, щодо сплати аліментів у розмірі встановленому договором, а відтак позовні вимоги в частині стягнення 59815,31 грн. заборгованості по аліментах за період з 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати неустойки, викладеного позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, розмір неустойки (пені) за період з квітня 2016 року по квітень 2017 року становить 17868,08 грн.

При цьому, позивачем при обрахунку неустойки враховано, що аліменти нараховуються щомісячно, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць є різною, пеня за прострочення зі сплати аліментів нарахована за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення відповідачем свого обовязку щодо сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовано та визначено загальну суму пені за порушення аліментних зобовязань.

Таким чином, при обрахунку неустойки (пені) позивачем враховано правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 16 березня 2016 року при розгляді справи №6-300цс16.

З огляду на наведене позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) у звязку з несплатою аліментів за період з квітня 2016 року по квітень 2017 року в сумі 17868,08 грн. підлягають задоволенню

Заперечення ж відповідача щодо позовних вимог, викладені у запереченнях на позовну заяву та запереченнях на заяву про зменшення розміру позовних вимог суд вважає безпідставними та до уваги не приймає враховуючи наступне.

Як зазначив відповідач, з червня 2015 року у нього з позивачем, з її ініціативи взагалі припинилося спілкування, узгодити участь у вихованні дитини стало неможливим, у звязку з чим відповідач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору від 27.08.2012р. та рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2016 року, яке залишено без ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 договір розірвано.

Такі обставини дійсно мали місце, про що зазначено вище, однак відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із заяви про зменшення позовних вимог позивачем заявлено до стягнення заборгованість зі сплати аліментів та неустойки за період з 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року, тоді як рішення суду про розірвання договору набуло законної сили 26 квітня 2017 року, а відтак, з урахуванням положень статті 653 ЦК України, до 26 квітня 2017 року відповідач був зобовязаний сплачувати аліменти у розмірі встановленому договором.

Саме з цих підстав судом не приймаються до уваги, при визначенні розміру заборгованості, платіжні доручення від 02.04.2016р. про сплату 2000,00 грн. аліментів та від 10 травня 2017 року про сплату 3030,30 грн., оскільки наведені проплати не охоплюються періодом за який нараховано позивачем заборгованість. Крім того, сплата 2000,00 грн. відповідно до платіжного доручення від 02.04.2016р. уже враховано апеляційним судом Хмельницької області в ухвалі від 09.02.2017р. у справі №689/20257/16 при визначені розміру заборгованості за попередній період.

Посилання ж відповідача на те, що позивачем не було йому надано розрахунковий рахунок для сплати аліментів судом до уваги також не приймається, оскільки невиконання цього обовязку позивачем не позбавило можливості відповідача сплачувати частково аліменти в період 2016-2017 років, що встановлено судом та зазначено вище.

Що стосується порушення позивачем умов договору щодо надсилання відповідачу письмової претензія суд звертає увагу на наступне.

Абзацом 3 пункту 10.2 договору від 27.08.2012р. передбачено, що підтвердженням несплати або несвоєчасної сплати батьком коштів передбачених п.п. 4.2.3, 10.2 цього договору є письмова претензія матері та чек про відправку вказаної претензії батьку рекомендованим листом на адресу вказану в договорі за 10 календарних днів до звернення до нотаріуса для здійснення виконавчого напису.

Таким чином, даним пунктом договору врегульовано необхідність надсилання вказаної претензії при зверненні до нотаріуса для здійснення виконавчого напису, тоді як в даному випадку спір вирішується судом, а не шляхом вчинення напису нотаріусом.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК)

З огляду на вищевикладене, а також беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої ОСОБА_3 згідно договору від 27 серпня 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_4 й зареєстровано в реєстрі правочинів за №741 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 10693 грн. 76 коп. й неустойку в розмірі 3275 грн. 55 коп. за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року та заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59815 грн. 31 коп. й неустойку в розмірі 17868 грн. 08 коп. за період із 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року, а разом 91652 грн. 70 коп.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки позивач при зверненні до суду судового збору не сплачувала, так як звільнена від його сплати, та матеріали справи не містять доказів понесення інших судових витрат позивачем, відсутні підстави для їх відшкодування відповідачем.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76-82, 89, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на утримання малолітньої ОСОБА_3 згідно договору від 27 серпня 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_4 й зареєстровано в реєстрі правочинів за №741 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 10693 грн. 76 коп. й неустойку в розмірі 3275 грн. 55 коп. за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року та заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59815 грн. 31 коп. й неустойку в розмірі 17868 грн. 08 коп. за період із 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року, а разом 91652 грн. 70 коп. (девяносто одна тисяча шістсот пятдесят дві грн. сімдесят коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: