Справа № 344/6548/17
Провадження № 22-ц/779/225/2018
Провадження №22-ц/779/226/2018
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Капущак С.В.

учасників справи: апелянта ОСОБА_1 та її представника- адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення від 5 жовтня 2017 року, повний текст якого складено 6 жовтня 2017 року, та ухвалу від 15 листопада 2017 року Івано-Франківського міського суду, постановлені в складі судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд із заявою, заінтересована особа - Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Заяву обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, у зв'язку із чим відкрилася спадщина на належне йому майно. З серпня 2009 року вони проживали однією сім'єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. Зазначала, що відповідно до положень ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги, інших спадкоємців немає. Тому просила задовольнити заяву.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 5 жовтня 2017 року з врахуванням виправленої ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2017 року описки заяву задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років з серпня 2009 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На вказані судові рішення ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) подала апеляційні скарги, в яких посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вказує, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 і згідно норм ЦК України відноситься до спадкоємців третьої черги за законом за правом представлення. В липні 2017 року прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Тоді ж було заведено спадкову справу. Оскільки спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, то ОСОБА_3Л не вправі претендувати на спадкове майно. Однак, суд першої інстанції не витребував спадкової справи та не перевірив цих обставин.

Крім того, місцевий суд всупереч вимог ст.235 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) розглянув справу в порядку окремого провадження. В даному ж випадку має місце спір про право цивільне (спір щодо спадкового майна), який повинен розглядатися на загальних підставах.

Посилаючись на те, що оскаржувані рішення порушують її законні права та інтереси, просила їх скасувати, а заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_3 та представник Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими. Подали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності.

Враховуючи вищенаведені обставини та положення ст. 372 ЦПК України суд вважає, що їх неявка розглядові справи не перешкоджає.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення. А справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України від 3 жовтня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у травні 2017 року звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в порядку окремого провадження. Заінтересованою особою при цьому вказано Першу Івано-Франківську державну нотаріальну контору (а.с. 1-2).

За положеннями п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції закону на час постановлення оскаржуваного рішення) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб'єктами цього виду провадження.

При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, зокрема: взаємовідносини із заявником, які залежать від мети факту, що підлягає встановленню, і можуть вплинути на їх права та обов'язки; організації та установи, у яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Як роз'яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 їй необхідно для оформлення спадщини після смерті останнього як спадкоємцеві четвертої черги зважаючи на відсутність інших спадкоємців.

Разом з тим, за ч. 4 ст. 256 ЦПК України (в редакції закону на час постановлення оскаржуваного рішення) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналогічне роз'яснення міститься і в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якого якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, така справа розглядається судами за правилами позовного провадження. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Аналогічні за змістом положення містяться і в ч. 4 ст. 315 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ).

Обґрунтовуючи своє право на оскарження ухваленого в справі рішення ОСОБА_1 покликалася на те, що вона є спадкоємцем третьої черги за законом за правом представлення померлого ОСОБА_4, у встановлені законом строк та порядок подала заяву про прийняття спадщини. Оскільки не змогла підтвердити факт родинних відносин з спадкодавцем, та у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину змушена була звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.70, 73-74).

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги судом з'ясовано, що дійсно з приводу спадкових прав та спадкового майна ОСОБА_4 між заявницею ОСОБА_3 та апелянтом ОСОБА_1 існує спір.

Наведена обставина підтверджується долученою апелянтом в засіданні апеляційного суду ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2018 року, яка набрала законної сили. Зі змісту ухвали вбачається, що саме з підстав наявності між сторонами спору про право цивільне представником ОСОБА_3, залученої до участі в справі в якості заінтересованої особи, заявлено клопотання про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1

При цьому встановлено, що 25 липня 2017 року за заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відкрито спадкову справу. Заяву про прийняття спадщини подав 25 липня 2017 року також рідний брат апелянта ОСОБА_7, а 22 серпня 2017 року - ОСОБА_3

Зважаючи на наявність кількох спадкоємців померлого ОСОБА_4, що прийняли спадщину, існування між ними спору про спадкові права, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 23 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.108-109).

З пояснень в засіданні апеляційного суду апелянта та її представника з'ясовано, що на даний час свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 не видано. Апелянт має намір подати до суду позов на загальних підставах.

Враховуючи вищенаведені обставини апеляційний суд приходить до переконання, що ухвалене з порушенням норм процесуального права рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 - залишенню без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно слід скасувати і ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2017 року про виправлення описки у цьому рішенні.

Разом з тим, залишення заяви без розгляду не позбавляє ОСОБА_3 права звернутися до суду за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав на спадщину в позовному провадженні, з залученням до справи тих осіб, на права і обов'язки яких може вплинути майбутнє рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 5 жовтня 2017 року та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_3 право на звернення до суду із позовом в порядку позовного провадження.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 3 березня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин