Справа № 496/2215/17
Провадження № 2/496/447/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.

представника позивача Бєляєва О.С.

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить виселити відповідачів з будівлі № 49 військового містечка «Дальник 6», яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що в оперативному веденні військової частини НОМЕР_1 заходиться будинок АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса. В ході перевірки було встановлено, що у зазначеній будівлі без достатніх на те правових підстав проживають відповідачі, які не являються військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 (та військовослужбовцями взагалі), тому не мають ніякого відношення до військової частини, а відповідно і права на проживання у військовому містечку. Будь-які документи, які б підтверджували законність проживання відповідачів у будівлі АДРЕСА_1 » відсутні. Крім того, дана будівля за генеральним планом військового містечка та таблиці експлікації рахується як склад і станом на березень 2017 року перебуває у аварійному стані, оскільки жодного виду ремонту будівлі не проводилось за відсутності коштів, що підтверджується актом щодо здійснення перевірки стану земельних ділянок та законності використання цих ділянок від 29 березня 2017 року. Нежитлова будівля, в якій проживають відповідачі, являється об`єктом підвищеної небезпеки і відповідно є потенційно небезпечною для життя. Вказує, що відповідачами свідомо порушуються вимоги діючого законодавства, зокрема статті 10, 50 Житлового кодексу Української РСР, так як саме вони відповідають за схоронність та технічне обслуговування ввірених їм квартир, будівель, а тому повинні дбайливо ставитись до жилих приміщень, тримати їх у відповідності до усіх санітарних і технічних норм, а у разі невиконання даних умов підлягають виселенню, згідно пункту 3.17 наказу Міністерства оборони України № 737 «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Крім того, п. 2.20 вказаного наказу передбачено, що щороку з 1 жовтня по 30 грудня з метою перереєстрації облікових справ військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, повинні надати до житлових комісій довідки за формами Ф-3, Ф-5, Ф-7. Житлові комісії військових частин у цей самий строк здійснюють перевірку житлових умов осіб, які перебувають на обліку, а представники житлових комісій уточнюють, а за потреби коригують облікові списки. Жодних документів з боку відповідачів на адресу житлової комісії надано не було. Відповідачі, перебуваючи у житловій будівлі та утримуючи службове приміщення, перешкоджають здійснювати свої права володіння та користування квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса та унеможливлюють здійснювати Міністерством оборони України свого права щодо розпорядження своїм майном. Позивач вказує, що використання аварійного житлового приміщення відповідачами призводять до порушення прав квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса та Міністерства оборони України взагалі. Також, на підставі доручення Міністра оборони України, доведеного розпорядженням начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління від 18 липня 2010 року № 303/4/15/1358 на теперішній час здійснюється державна програма повернення службових квартир та житлових приміщень в гуртожитках до житлового фонду гарнізонів особами, які їх безпідставно утримують. 02 червня 2017 року представником юридичної групи військової частини НОМЕР_1 у присутності двох свідків відповідачці ОСОБА_1 було вручено лист-попередження з вимогою добровільного залишення аварійної будівлі № 49, але ніяких дій з боку відповідачів не прослідувало, що і стало підставою для звернення військової частини НОМЕР_1 з даним позовом до суду.

Відповідачі не погоджуючись з позовними вимогами подали до суду заперечення, в якому просили відмовити у позові за безпідставністю та застосувати строк позовної давності до вимог позивача. В запереченні зазначають, що ОСОБА_1 заселилась в будівлю № 49 військового містечка «Дальник 6» у 1981 році разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , який проходив понадстрокову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (у теперішній час військова частина НОМЕР_1 ) та синами з дозволу командира військової частини НОМЕР_2 . У 1999 році її чоловік загинув внаслідок нещасного випадку на території військової частини. Вона з синами залишилась проживати у спірній будівлі. З моменту вселення вся родина була зареєстрована у військовій частині, відкрито користувалась займаним житловим приміщенням, вони своєчасно сплачували усі комунальні платежі, проводили поточні ремонти, зверталась до Міністерства оборони України для постановки на квартирний облік.

В ході судового розгляду від представника позивача заяв і клопотань не надходило, а подані клопотання відповідачів про відвід судді та залучення до участі в справі Хлібодарську селищну раду відповідачі в судовому засіданні просили не розглядати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснив, що у військовому містечку незаконно проживають відповідачі. Будинок АДРЕСА_2 рахується як склад і знаходиться в аварійному стані. Вони повідомили відповідачів про звільнення приміщення, але відповідачі його не звільнили та продовжують в ньому проживати.

Відповідачка ОСОБА_6 суду пояснила, що її чоловік був військовослужбовцем та служив у в/ч НОМЕР_3 , яку потім перейменували у в/ч НОМЕР_4 . В 1978 році командування військової частини передало їм приміщення АДРЕСА_2 і повідомило, щоб вони робили з нього житлове та оселялись. Вони зробили ремонт та оселились у вказаному приміщенні. Її чоловік працював у в/ч НОМЕР_1 та загинув на території вказаної частини. Командування частини дозволило їм проживати у вказаному приміщенні, але будь-яких документів не дало. Їх сім`ю було поставлено на квартирний облік, але житловим приміщенням забезпечені не були. Це приміщення не є аварійним, будівля має кришу та немає жодних тріщин. Будинок є житловим, у ньому є: ванна кімната, кухня, спальні, пічне опалення. Члени комісії при складенні акту в середину будинку не заходили. Іншого житла у неї немає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що з 1978 року вони проживають у вказаному будинку, площа якого відповідно до інженерного висновку складає 118 кв. м. В будинку встановлені металопластикові вікна, є двері, в середині є ванна, туалет, кухня та спальні кімнати. Будинок не є аварійним, а акт позивача про його аварійність не відповідає дійсності, оскільки був складений військовослужбовцями, а не спеціалістом в галузі будівництва. Іншого житла у нього немає.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що його батько був військовослужбовцем і з 1978 року вони проживають у спірному будинку, в якому за власні кошти вони зробили ремонт. Іншого житла у них немає.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано:

- наказ командира військової частини НОМЕР_5 від 22.07.2005 року №390 про організацію прийому-передачі комунального фонду, обладнання, казарменого майна, території військового містечка № НОМЕР_6 (Дальник 6) від військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 (а.с. 8, 9);

- акт прийому здачі казармено-житлового фонду комунальних споруд і обладнання, квартирного майна і території військового містечка № НОМЕР_6 «Дальник-6» н.п. Жовтень від 30 вересня 2005 року відповідно до якого військова частина НОМЕР_2 здала, а військова частина НОМЕР_1 прийняла казарменно-житловий фонд згідно додатку до акту опис №1; комунальні споруди, обладнання і об`єкти благоустрою військового містечка згідно до акту опис №2; меблі, казарменний інвентар, пожежне обладнання і майно, паливо згідно додатку до акту опис №3; земельну ділянку площею 6.18 га займаною військовим містечком № НОМЕР_6 , окремими будівлями і спорудами; технічну документацію на казарменно - житловий фонд, комунальні споруди і обладнання, документи на землекористування і друге згідно до акту опис №4. У вказаному акті зазначено, що територія знаходиться в задовільному стані за винятком будівлі №2, 48, 52 (а.с. 12, 13);

- акт перевірки будівлі № 49 військового містечка «Дальник 6» від 31.05.2017 року та обстеження земельної ділянки поблизу зазначеної будівлі, в якому зазначено, що будівля № 49 (за генеральним планом та таблиці експлікації рахується як склад), в ній без достатніх на те правових підстав проживає громадянка ОСОБА_1 , яка не є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_7 (та військовослужбовцем взагалі), тому не має будь-якого відношення до військової частини, а відповідно і права на проживання у військовому містечку. Будь-які документи, які б підтверджували законність проживання громадянки ОСОБА_1 у будівлі № 49 військового містечка «Дальник 6» у військовій частині польова пошта НОМЕР_7 відсутні (а.с.14-16);

- акт перевірки стану земельних ділянок, які розташовані у військових містечках АДРЕСА_3 , а також наявність та стан казармено-житлового фонду комунальних споруд військової частини польова пошта НОМЕР_7 , від 29 березня 2017 року в якому зазначено, що у будівлі № 49 військового містечка «Дальник 6», яка відповідно до таблиці експлікації рахується як склад 1953 року, загальною площею 118 кв.м, з 1987 року проживає громадянка ОСОБА_1 з родиною, згідно дозволу командира військової часини НОМЕР_2 (раніше війська частина НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_8 . Зазначена будівля перебуває в аварійному стані, у зв`язку з чим це помешкання являється потенційно небезпечним для життя (а.с.17-23).

- акт технічного стану нежитлового приміщення АДРЕСА_4 від 30 вересня 2005 року з якого вбачається, що будівля №49 (склад) 1953 р. побудови загальною площею 118 кв. м., стан приміщення задовільний, потребує негайної заміни штукатурки стін та рубероїдного перекриття, мають місце тріщини в стінах (а.с. 25).

- лист попередження від 02 червня 2017 року відповідно до якого командир в/ч польова пошта запропоновував ОСОБА_1 добровільно звільнити (здати) займане нею службове приміщення (будівлю № 49) військового містечка «Дальник 6» у строк до 05 червня 2017 року, в якому є відмітка, що остання у присутності двох свідків відмовилась від отримання вказаного листа (а.с.10-11).

Позивач посилається на те, що відповідачі проживають у спірній будівлі без правових підстав, оскільки не є військовослужбовцями, руйнують вказане приміщення, будівля складу не є житловим приміщенням та знаходиться у аварійному стані, а тому просить виселити їх без надання іншого житлового приміщення.

Суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до 6.13 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року, усі спори щодо виселення вирішуються в судовому порядку. Здійснення представництва в судових органах покладається на орган, на балансі якого перебуває казарма.
Позивач зазначає те, що в його оперативному веденні заходиться будинок АДРЕСА_4 , який перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса та надав суду акт прийому передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання, квартирного майна і території військового містечка № НОМЕР_6 «Дальник-6» н.п. Жовтень від 30.09.2005 року відповідно до якого НОМЕР_2 здала, а військова частина НОМЕР_1 прийняла технічну документацію на казармено-житловий фонд, комунальні споруди та інше, про те позивачем не надано правовстановлюючого документу на спірну будівлю на підставі якого можна встановити на чийому балансі знаходиться вказане приміщення, його правовий статус.

Твердження позивача на те, що будівля, в якій проживають відповідачі знаходиться в аварійному стані, суд не приймає до уваги оскільки позивачем не надано відповідного інженерно-технічного висновку про аварійність спірної будівлі. При цьому суд вважає довідку по будівлі (складу) АДРЕСА_1 та акти від 31.05.2017 року та 29.03.2017 року про перебування складу АДРЕСА_5 в аварійному стані як неналежні та недостовірні докази, оскільки вказана довідка та акти підписані військовослужбовцями, але відомостей, що вони є спеціалістами в галузі будівництва та мають право давати такі висновки суду не надано (а.с. 14-16; 17-23; 29).

Посилання позивача про те, що відповідачі без відповідних правових підстав проживають у спірній будівлі суд також не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописки) Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області № 687 від 08.06.2017 року, ОСОБА_1 постійно мешкає та зареєстрована в АДРЕСА_6 . Особистий рахунок відкритий на ОСОБА_1 . Будинок має: вода, світло, опалення пічне. На цій житловий площі зареєстровані та мешкають 3 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата прописки 27.06.1981 рік; ОСОБА_7 син, ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата прописки ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 син, ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата прописки ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.102). Факт прописки відповідачів у військовій частині також підтверджується також копіями їх паспортів (а.с.95, 103, 106).

Крім цього, особові рахунки по комунальним послугам виписані на ім`я ОСОБА_1 та нею оплачуються, про що свідчать копії особових рахунків та квитанцій (а.с. 111-133)

Чоловік відповідачки ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 на території військової частини 4139«В», причина смерті утоплення у воді, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 (а.с. 100)

У 2004 році відповідачка, як вдова колишнього військовослужбовця, зверталась до командування в/ч НОМЕР_8 з проханням поставити її на квартирний облік, у зв`язку з чим командир в/ч НОМЕР_8 направив на адресу командира в/ч НОМЕР_10 та голови житлової комісії в/ч НОМЕР_10 її клопотання (а.с.110).

Згідно положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).
Позивач просить виселити відповідачів та посилається також на ст. 109, 116 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення, а ч. 1 ст. 116 вказаного Кодексу передбачає, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.
Виселення відповідачів з цих підстав не може здійснюватись оскільки як зазначено вище позивач не надав доказів про те, що спірне майно є житловим, та що відповідачі руйнують спірне приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі проживають у будівлі, яка за генеральним планом військового містечка та таблиці експлікації рахується, як склад, тобто не відноситься до житлових приміщень та не призначена для постійного проживання.

Порядок вирішення спору про виселення із нежитлового приміщення містить своє роз`яснення в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2, з наступними змінами, згідно якого, при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства, тому на підставі саме норм, що регулюють договір майнового найму, а не житлового законодавства, вирішуються вимоги про виселення з приміщень, що не входять до складу житлового фонду (виробничих і інших нежилих приміщень, вагончиків, збірно-розбірних, пересувних, контейнерних та інших підсобних споруд).
Відповідно до положення ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє цим майном, а ст. 391 вказаного Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на вищевикладене, факт безпідставного проживання відповідачів, які вселились у спірну будівлю з дозволу командира військової частини НОМЕР_2 (у теперішній час військова частина НОМЕР_1 ), що, до речі, сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.

Крім цього, у спірних правовідносинах суд не вбачає підстав для застосування норм ст. 116 ЖК Української РСР, а отже відсутні законні підстави для виселення відповідачів із вказаної будівлі.

З довідки Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області № 1022 від 21.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Хлібодарською селищною радою житлом не забезпечувались (а.с.108).

Ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При вирішенні спірних правовідносин суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) від 2 грудня 2010 року щодо застосування принципу співмірності та справедливості.

Втручання у право на повагу до житла відповідачів має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин із іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла.

Виселення відповідачів із спірної будівлі, яке є нині для них єдиним житлом, становитиме для них надмірний тягар, зробить їх безпритульними та порушить їх конституційне право на повагу до житла, а також вплине на їх приватне та сімейне життя, на їх права та законні інтереси.

Враховуючи викладене суд вважає, що в позові слід відмовити.

Клопотання відповідачів на застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскільки суд відмовляє позивачу у позові, а тому підстав для застосування строку позовної давності не має.

Керуючись ст. ст. 387, 391 ЦК України, ст. 47 Конституції України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Військовій частині НОМЕР_1 в позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виселення з будівлі № 49 військового містечка «Дальник 6», яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра