АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

23 лютого 2018 року

м. Харків

справа № 643/15227/16-ц

провадження № 22-ц/790/1466/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

судді доповідача: Швецової Л.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Колтунової А.І.,

за участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року (суддя Єрмак Н.В.),

установив:

У грудні 2016 року Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми, в якому просив стягнути з відповідача вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 19447,18 грн. та судові витрати у сумі 1378 грн. на його користь.

В обгрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 08.07.2013 року звернулась до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така, що шукає роботу з відкриттям персональної картки № НОМЕР_1.

За особистою заявою відповідача від 08.07.2013 року, наказом директора центру зайнятості від 15.07.2013 року № НТ130715 було надано статус безробітної з 08.07.2013 року, з призначенням допомоги по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу, відповідно до п.п. 2,4 статті 22, п.2 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.7, 2.9 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 (далі порядок), строком на 360 календарних днів, з 15.07.2013 року по 02.12.2015 рік.

Факт реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця з 14.11.2003 року підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, отриманих через Державне підприємство «Інформаційно-ресурсний центр». 06.04.2015 року Харківським міським центром зайнятості був отриманий Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за № 20080707, який підтвердив, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 14.11.2003 року.

На підставі виявленого факту складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 05.06.2015 року № 178 ФОП.

У зв'язку з цим, позивач 05.06.2015 року видав наказ №731 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 за період з 02.08.2013 року по 26.06.2014 року у сумі 19447 грн. 18 коп.

На виконання п. 7 Порядку, Відповідачу були направлені листи-претензії разом з наказом про повернення коштів, актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання претензії у добровільному порядку.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 19447 грн. 18 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп., а всього 20825 грн. 18 коп.

Не погодившись із вказаним вище заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої доводи, відповідач зазначила, що позивачем не надано суду доказів, належної її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності на час звернення до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття з заявою про надання їй статусу безробітного.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, з'ясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Задовольняючи позов Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості, суд першої інстанції виходив з того, що на момент реєстрації у Харківському міському центрі зайнятості, отримання статусу безробітної та допомоги по безробіттю, відповідач ще не був позбавлений статусу підприємця та належав до категорії зайнятого населення, а отже отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» права не мав.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 08 липня 2013 року звернулась до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така, що шукає роботу, з відкриттям персональної картки та відповідно Наказу директора міського центру зайнятості від 15 липня 2013 року № НТ130715, у якому їй було надано статус безробітної з 08 липня 2013 року з призначенням допомоги по безробіттю у розмірі 19 447 грн. 18 коп. за весь період перебування на обліку. При цьому її персональні дані були перевірені інспектором центру Глущенко С.М. по робочій базі в реєстрі фізичних осіб-підприємців.

Оскільки у даній базі вона не зазначалась як особа-підприємець, їй надали бланк-заяву про надання статусу безробітної для заповнення та виплатили допомогу по безробіттю.

Відповідно до Господарського Кодексу України підприємцем вважається суб'єкт підприємницької діяльності, а саме - будь-яка особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, будь-якої організаційно-правової форми, належним чином зареєстровані та яка здійснює підприємницьку діяльність в установленому законом порядку.

Докази того, що ОСОБА_1 з 2003 року здійснювала підприємницьку діяльність матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Фізична особа здійснює своє право на підприємництво за умови державної реєстрації. Дані державної реєстрації вносяться до єдиного державного реєстру фізичних осіб. Відповідно до вимог статті 19 Закону України від 15 травня 2003 року № 755 «Про державну реєстрацію юридичних і фізичних осіб - підприємців» (далі - Закон № 755) всі підприємці зобов'язані провести заміну виданих їм до 2004 році свідоцтв на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533-ІІІ від 02.03.2000 року функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття покладаються на органи державної служби зайнятості, які мають право діяти від імені Фонду.

Відповідно до пункту 6 статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533-ІІІ від 02.03.2000 року функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи, що здійснюють свою діяльність відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" (5067-17) та цього Закону.

Згідно зі статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року № 803-ХІІ безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 22 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на отримання допомоги по безробіттю мають застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону, - 180 календарних днів.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що у 2003 році нею була подана заява до Державної податкової інспекції Московського району м. Харкова на відкриття підприємницької діяльності. Однак процедура відкриття була припинена та не доведена до кінця. Вона не була належним чином зареєстрована як ФОП та жодного дня не здійснювала підприємницьку діяльність .ОСОБА_1 вказує, що вона не подавала реєстраційну картку до державного реєстратора та не була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Їй не був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків та вона не отримувала саму картку платника податків. В Єдиному державному реєстрі не була зареєстрована дата постановки ОСОБА_1 на облік як фізичної особи-підприємця, не була визначена галузь підприємницької діяльності КВЄД та не визначено роду занять підприємця. Як підприємець вона не була зареєстрована на обліку до Пенсійного фонду України, не перебувала на обліку органів державної статистики. Даний факт підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія якого міститься в матеріалах справи.

В реєстрі під прізвищем ОСОБА_1 не стоїть номер облікової картки платників податків, без якої неможлива будь-яка підприємницька діяльність.

В графі постановки на облік до реєстру відсутні дата та номер проведення державним реєстратором запису про проведення державної реєстрації.

Відповідно частини 2 статті 46 Закону №755-4 та частин 1, 6 статті 59 Господарського кодексу України ДПІ Московського району м. Харкова мала вчинити всі заходи про ліквідацію недіючого ФОП ОСОБА_1 Однак, лише в 2014 році за рішенням окружного адміністративного суду м. Харкова була припинена незареєстрована у Єдиному державному реєстрі підприємницька діяльність ОСОБА_1 за поданням ДПІ Московського району м. Харкова. Запис до ЄДР про припинення підприємницької діяльності без його відкриття у Єдиному державному реєстрі зроблено держаним реєстратором на підставі цього рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позивачем не доведено факту того, що ОСОБА_1 була суб'єктом підприємницької діяльності на час звернення до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітного.

У зв'язку з цим, звернувшись з заявою про надання допомоги по безробіттю ОСОБА_1 вправі була очікувати, що на час ухвалення рішення про надання їй цієї допомоги вона за законом не вважається підприємцем.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями 365, 366, частиною 1 пунктом 8 статті 374, статтями 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 лютого 2018 року.

Головуючий: Швецова Л.А.

Судді: Колтунова А.І.

Піддубний Р.М.