Постанова

Іменем України

05 березня 2018 року

м. Київ

справа № 687/1585/16-ц

провадження № 61-3469св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_8, Пироговецька сільська рада Хмельницького району,

представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області у складі судді Горобець Н. О. від 25 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П'єнти І. В., Талалай О. І. від 26 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» (далі - ТзДВ «Експрес страхування»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_8, Пироговецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2013 року на проїзній частині автодороги Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам'янка, а саме, на 286 км + 620 м на вул. Центральній у с. Пирогівці Хмельницького району, ОСОБА_8, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 211340», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку від м. Хмельницького до м. Вінниця, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 Унаслідок ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до Хмельницької обласної лікарні, де знаходився на стаціонарному лікуванні в реанімаційному, нейрохірургічному та ортопедичному відділеннях. Позивачу була встановлена І група інвалідності. 13 жовтня 2014 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 зазначає, що звернувся до ТзДВ «Експрес Страхування», у якому застрахована цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «ВАЗ 211340», із заявою про відшкодування завданої шкоди за рахунок страхової виплати. Проте, відповідачем було частково відшкодовано шкоду, спричинену його здоров'ю, лише у сумі 20 075 грн 69 коп., у той час, коли відповідальність відповідача за шкоду заподіяну здоров'ю згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту НОМЕР_2 обмежується лімітом у 100 тис. грн.

Поислаючись на зазначені обставини та уточнивши 05 жовтня 2017 року позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача 74 550 грн 03 коп. страхової виплати, яка складаєтьсся із: 48 758 грн 74 коп. - витрати на реабілітацію та придбання медичних засобів; 41 292 грн - шкода повязана із стійкою втратою працездатності; 4 502 грн 53 коп. - моральна шкода, а також у зв'язку із простроченням виплати страхового відшкодування просив стягнути з відповідача 23 783 грн 56 коп. пені та 2 516 грн 24 коп. - 3 % річних за перод з 09 червня 2016 року по 05 жовтня 2017 року.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ТзДВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_4 28 683 грн 05 коп. шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого; 41 292 грн шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності; 4 502 грн 53 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди; 23 756 грн 47 коп. пені за прострочення виплати страхового відшкодування та 2 513 грн 38 коп. - 3 % річних. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ДТП, яке відбулося 05 червня 2013 року є страховим випадком і оскільки потерпілий ОСОБА_4 поніс витрати на лікування та реабілітацію на суму 48 758 грн 74 коп., які документально підтвердив, та враховуючи виплачену ТзДВ «Експрес страхування» суму страхової виплати в розмірі 20 075 грн 69 коп., дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 28 683 грн 05 коп. у рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я.

Із урахуванням того, що ОСОБА_4 в результаті ДТП встановлено І групу інвалідності, суд на підставі приписів статтей 26, 26-1 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) визначив розмір шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим з розрахунку 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, у розмірі 41 292 грн та моральну шкоду за ушкодження здоров'я під час ДТП у розмірі 4 502 грн 53 коп., що становить 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Установивши, що ТзДВ «Експрес страхування» не в повному обсязі виплатило страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_4, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV у розмірі 23 756 грн 47 коп. та 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 2 513 грн 38 коп.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ТзДВ «Експрес страхування» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норми матеріального права в частині застосування редакції статтей 26, 26-1 Закону № 1961-IV, апеляційний суд виходив із того, що на час укладення договору страхування (22 листопада 2012 року) був чинним Закон України від 05 липня 2012 року № 5090-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підпунктами 14-15 пункту 2 розділу 1 якого було внесені зміни у статті 26, 26-1 Закону № 1961-IV. Крім того, страховий випадок відбувся 05 червня 2013 року, тобто в межах дії страхового договору. Також апеляційний суд виходив із того, що позивач документально підтвердив понесені ним витрати на лікування та реабілітацію.

У касаційній скарзі, поданій 19 січня 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, представник ТзДВ «Експрес страхування» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій до спірних правовідносин щодо визначення розміру страхового відшкодування у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим та розміру моральної шкоди застосували положення статтей 26, 26-1 Закону № 1961-IV у редакції, яка не діяла на момент укладання договору страхування від 22 листопада 2012 року. Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача понесених ним витрат на лікування та реабілітацію, у визначеному позивачем розмірі, суди не врахували, що розмір таких витрат позивачем належними та допустимими доказами не підтверджений. Зокрема, ТОВ «Вільний рух», у якому позивач проходив курс реабілітації в силу вимог статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» не є закладом охорони здоров'я, оскільки не має відповідної ліцензії на право здійснення медичної практики, тому надані ним розрахунки сплачених позивачем витрат на реабілітацію не є допустимим та належними доказами підтвердження обґрунтованості таких витрат. Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача пеню та 3 % річних, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що позивачем порушено строки та порядок подання заяви на виплату страхового відшкодування, визначений статтею 35 Закону № 1961-IV, що виключає відповідальність страховика сплачувати штрафні санкції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено, що 05 червня 2013 року на проїзній частині автодороги Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знамянка, а саме, на 286 км + 620 м на вул. Центральній у с. Пирогівці Хмельницького району в напрямку від м. Хмельницького до м. Вінниця, відбулося ДТП, під час якого водій автомобіля ВАЗ 211340, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_8 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, у результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_4 встановлена І група інвалідності терміном до 01 жовтня 2016 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії НОМЕР_3 від 19 вересня 2013 року.

Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 листопада 2012 року НОМЕР_2 на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 211340», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_10 була застрахована в ТзДВ «Експрес страхування» з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн і за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн (франшиза - 510 грн).

Постановою слідчого СВ Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області від 13 жовтня 2014 року закрито кримінальне провадження № 0000455 від 05 червня 2013 року, потерпілим за яким визнано ОСОБА_4, за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Підпунктом 24.1 статті 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Обґрунтовуючи стягнення із відповідача на користь позивача 41 292 грн витрат, пов'язаних із стійкою втратою працездатності потерпілого, та 4 502 грн 53 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій керувалися нормами статтей 26, 26-1 Закону № 1961-IV у редакції від 04 лютого 2013 року, згідно з якими мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (стаття 26 Закону № 1961-IV); страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю (стаття 26-1 Закону № 1961-IV).

Норми статтей 26, 26-1 Закону № 1961-IV у редакції, яку було застосовано судами попередніх інстанцій, були внесені шляхом прийняття Верховною Радою України Закону України від 05 липня 2012 року № 5090-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 5090-VI), зокрема, підпункт 14 передбачав нову редакцію статі 26 Закону № 1961-IV, а підпункт 15 доповнював її статтею 26-1.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5090-VI цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім підпунктів 13-21 пункту 2 розділу I цього Закону, які набирають чинності через шість місяців з дня опублікування цього Закону.

Офіційне опублікування Закону № 5090-VI відбулося у друкованому засобі масової інформації «Голос України» 04 серпня 2012 року № 142, тобто з 04 листопада 2012 року цей Закон набрав законної сили, а підпункти 14-15 пункту 2 розділу I цього Закону, які зокрема передбачали нову редакцію статті 26 Закону № 1961-IV та доповнення її статтею 26-1, набрали чинності з 04 лютого 2013 року.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5090-VI передбачено, що норми цього Закону не застосовуються до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання чинності цим Законом.

Встановлено, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ТзДВ «Експрес страхування» та власником автомобіля марки ВАЗ 211340, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_10 було укладено 22 листопада 2012 року (а. с. 14, том 1), тобто в період дії Закону № 5090-VI, а страховий випадок відбувся 05 червня 2013 року в межах дії страхового договору та за чинності підпунктів 14-15 пункту 2 розділу I цього Закону.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних зі стійкою втратою працездатності потерпілого, яка становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, та розміру моральної шкоди, яка становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, суди попередніх інстанцій правильно керувалися нормами статтей 26, 26-1 Закону № 1961-IV у редакції від 04 лютого 2013 року.

З огляду на зазначене, апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при укладенні зазначеного вище договору страхування підпункти 13-21 пункту 2 розділу I Закону № 5090-VI ще не набрали законної сили, а тому ці положення не застосовуються до спірних правовідносин страхування, правильно виходив із того, що на час укладення договору страхування (22 листопада 2012 року) був чинним Закон № 5090-VI. Кім того, страховий випадок відбувся 05 червня 2013 року в межах дії страхового договору та за чинності підпунктів 14-15 пункту 2 розділу I цього Закону, які зокрема передбачали нову редакцію статті 26 Закону № 1961-IV та доповнення її статтею 26-1.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на лікування та реабілітацію в сумі 48 758 грн 74 коп. з вирахуванням сплачених відповідачем 20 075 грн 69 коп., суди попередніх інстанцій виходили із того, що такі витрати останнім документально підтверджені належними та допустимими доказами.

Із наданих позивачем довідок Хмельницької обласної лікарні від 10 та 21 березня 2017 року про придбання ОСОБА_4 лікарських засобів за власний рахунок (а. с. 160-161, 181, 185, том 1) та довідки приватного підприємства «Конекс» від 02 жовтня 2017 року № 05-0338 про роздрібні ціни на медикаменти (а. с. 242-243, том 1) вбачається, що вартість придбаних позивачем лікарських засобів становить 16 561 грн 68 коп., а також позивачем було витрачено 14 517 грн 06 коп. на імплант та комплект для хірурга, 1680 грн на спецматрас проти пролежнів та 16 тис. грн на реабілітацію у ТОВ «Вільних Рух».

Заперечуючи проти розміру понесених позивачем витрат на лікування відповідач у касаційній скарзі на спростування наданих позивачем документів щодо понесених ним витрат на лікування не надав будь-яких доказів, констатуючи лише факт відсутності в позивача розрахункових документів на їх придбання у приватному підприємстві «Конекс».

Проте відповідач на підтвердження того, що зазначені у довідці приватного підприємства «Конекс» від 02 жовтня 2017 року № 05-0338 роздрібні ціни медичних препаратів, перелік та кількість яких відповідають медичній документації по лікуванню позивача (а. с. 161-179, 182-184, 186-187, том 1), є завищеними чи не відповідають ринковим цінам, не надав будь-яких доказів.

Також встановлено, що ОСОБА_4 проходив реабілітаційний курс у ТОВ «Вільний Рух», на рахунок якого перерахував 16 тис. грн за надані послуги, що підтверджується квитанцією від 20 вересня 2013 року № 2.

Доводи відповідача про те, що понесені позивачем витрати на реабілітацію у ТОВ «Вільний Рух» не покриваються страховим відшкодуванням, оскільки товариство не має статусу закладу охорони здоров'я та відповідної ліцензії на право здійснення медичної практики, апеляційним судом правильно не взяті до уваги, оскільки такі доводи не узгоджуються з матеріалами справи.

Як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Вільний Рух» здійснює наступні види діяльності: діяльність лікарських закладів, загальна медична практика та інша діяльність у сфері охорони здоров'я (а. с. 81-82, том 2). Витрати понесені позивачем на реабілітацію документально підтверджені квитанцією від 20 вересня 2013 року № 2.

Доводи відповідача про незаконність стягнення на користь позивача пені за несвоєчасність виплати страхового відшкодування та 3 % річних безпідставні з огляду на наступне.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-VI передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти

рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної

виплати) та виплатити його.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-VI за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Встановивши, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 02 березня 2016 року, яка була вручена відповідачу 09 березня 2016 року, тому кінцевий термін на виплату страхового відшкодування сплив 08 червня 2016 року, проте відповідач сплатив лише частину страхового відшкодування 25 листопада 2016 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про порушення відповідачем зобов'язань щодо повноти та своєчасності виплати страхового відшкодування по страховому випадку, що є підставою для стягнення суми страхового відшкодування з урахуванням пені за несвоєчасне виконання зобов'язання та 3 % річних.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами попередніх інстанцій наданих доказів не підтверджені належними доказами та не узгоджуються з матеріалами справи. Обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

З урахуванням наведеного висновки судів про часткове задоволення позову є правильними.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення попередніх судів без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2018 року було зупинено виконання рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило