н/п 2/490/963/2018 Справа № 490/8634/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
28 лютого 2018 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.
при секретарі Кваші С.О.,
за участю представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою , що втратили право користування житловим приміщенням , -
В жовтні 2017 року позивачка через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком по вул. Поштова, 27 в м. Миколаєві, власником якого вона є на підставі Договору дарування від 27.08.2013 року. На теперішній час в житловому будинку зареєстровані мати позивача ОСОБА_4 з 2001 року, брат позивача ОСОБА_5 з 1989 року та племінник позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте з лютого 2016 року відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин, місцезнаходження його невідомо.
В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, зазначив, що через реєстрацію відповідача позивачці створюються перешкоди у вільному користуванні своєю власністю, а добровільно вирішити спір неможливо.
Відповідач в судове засідання не зявився , відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України , справу розглянуто в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів , оскільки відповідач належним чином повідомлений дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини.
На підставі Договору дарування від 27.08.2013 року , за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок № 27 по вул. Поштова у м. Миколаєві.
Як слідує з пояснень свідків ОСОБА_6В, та ОСОБА_4 у судовому засіданні , відповідач проживав в цьому будинку від народження, проте з початку 2016 року після повернення з ЗСУ вирішив виїхати на заробітки за кордон, хоча бабуся та батько були проти цього. З того часу його ніхто не бачив, і своє місцезнаходження він рідним не повідомляв. В будинку залишилася проживати його бабуся , мати позивачки ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_5 , з яким у позивачки існує домовленість, що незважаючи на набуття нею права власності на будинок в цілому, вона не буде перешкоджати їх проживанню у будинку.
Як вбачає з матеріалів справи , позивач має інше зареєстроване місце проживання , в спірному будинку не проживає . Відповідач вселився та проживав в спірному будинку з дозволу попереднього власника будинку.
Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом.
Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справ про визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачкою взагалі не доведено жодними достеменними доказами , що відповідач постійно не проживає в спірному будинку без поважних причин , адже з пояснень свідка вбачається, що він поїхав на роботу до іншої місцевості - і чи є це вибуттям на постійне місце проживання, а не тимчасово, не відомо.
Також суд враховує, що позивачка, яка також працює за межами України, не довела , що має потреби використовувати спірний будинок для власного проживання, як і щодо наявності перешкод у вільному розпорядженні ним ( за наявності інших зареєстрованих осіб). При цьому втрата відповідачем зв'язку зі спірним житловим будинком позивачем достеменно не доведена.
Так, дійсно , положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час.
Проте, оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, положень ст. 12 ЦПК україни, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, - вимоги заявлені як про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , оскільки не проживає більше року без поважних причин за ст. 405 ЦК України, а наявність перешкод у здійсненні права власності, що потребує захисту саме у обраний позивачем спосіб не доведена.
За таких обставин та виходячи із меж заявлених вимог, положень ст. 317,391 , 405 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову.
У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, сплачені при подачі позову, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,81, 263-265,280,284 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів після складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має на поновлення пропущеного строку на подання заяви його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва ОСОБА_7