Справа № 343/1973/17
Провадження № 22-ц/779/177/2018
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі служби в справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області, про відібрання та повернення дитини, заборону відповідачу здійснювати викрадення дітей в майбутньому, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання здійснювати спілкування з дітьми тільки в присутності матері за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухваленого головуючим суддею Лицурем І.М. 05 грудня 2017 року в м. Долина,

в с т а н о в и в :

30.10.2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі служби в справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області, про відібрання та повернення дитини, заборону відповідачу здійснювати викрадення дітей в майбутньому, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання здійснювати спілкування з дітьми тільки в присутності матері.

В заяві зазначила, що рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2017 року розірвано шлюб між нею та відповідачем і малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на проживання з нею.

Посилаючись на те, що 27 жовтня 2017 року відповідач без її згоди забрав сина до себе додому в с. Тисів Болехівської міської ради, тобто самовільно змінив місце проживання дитини, і такими діями спричинив їй моральну шкоду, оскільки їй довелось розшукувати сина, в результаті чого вона пережила стрес, ОСОБА_3 просила постановити рішення про відібрання дитини від ОСОБА_4, заборонити ОСОБА_4 викрадати сина та дочку в майбутньому, попередити відповідача про передбачену законодавством відповідальність за викрадення дитини та стягнути 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 640 грн. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Так суд, встановивши, що відповідач фактично самочинно, без її згоди, змінив місце проживання неповнолітнього сина способом його викрадення, і син протягом десяти днів проживав з ним, а також встановивши, що такими діями їй було заподіяно моральну шкоду, оскільки вона перенесла значні хвилювання та емоційний стрес через пошуки сина, що викликало негативні емоції та вимагало додаткового часу для налаштування порушеного звичного способу життя, визначив розмір відшкодування шкоди без врахування характеру, обсягу і тривалості перенесених моральних страждань, ступеня вини та майнового стану відповідача, його відношення до вчиненого, невизнання ним факту порушення закону та рішення суду щодо визначення місця проживання дитини.

Не погоджується позивач і з висновком суду про те, що відповідач, який не позбавлений батьківських прав, не обмежений у правах щодо участі у вихованні дітей, не обмежений у часі у спілкуванні з ними, оскільки вважає, що спілкування батька з дитиною повинно відповідати інтересам дитини, яка навчається, відвідує гуртки та спілкується з однолітками.

Апелянт також вказує на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині попередження відповідача про передбачену законодавством відповідальність за викрадення дитини.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про заборону ОСОБА_4 здійснювати викрадення дітей, тобто неправомірно вилучати дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання яких визначено рішенням суду з нею, постановити окрему ухвалу в правоохоронні органи про наявність підстав для притягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності та стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4. Прізвище ОСОБА_8 після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне прізвище - ОСОБА_3.

Цим же рішенням суду малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на проживання з матір'ю.

Встановлено, що 27 жовтня 2017 року ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_3 самочинно забрав зі школи сина ОСОБА_9 до себе додому, за місцем свого постійного проживання в с. Тисів Болехівської міської ради, де останній фактично проживав до 06 листопада 2017 року.

Наведеної обставини відповідач не заперечив.

Разом з тим, позивач не заперечила того факту, що їх син сам виявляє бажання відвідувати батька та залишатись у нього, і на даний час органами опіки та піклування визначені дні та години зустрічі батька з сином.

Факт тимчасової зміни батьком місця проживання малолітнього сина підтверджений також поясненнями свідка ОСОБА_7 - старшого інспектора Долинського ВП.

Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації №1004/01-09/55 від 13.11.2017 року ОСОБА_4 зобов'язано негайно повернути малолітнього сина ОСОБА_9 матері за місцем її проживання.

Також попереджено ОСОБА_4 про заборону вчиняти дії щодо зміни місця проживання дитини у спосіб, який суперечить чинному законодавству.(а.с.28,29)

Судом також встановлено, що відповідач своїми діями щодо зміни місця проживання сина заподіяв позивачці моральну шкоду, оскільки вона перенесла хвилювання та емоційний стрес через пошуки сина, що викликало негативні емоції та вимагало додаткового часу для налаштування порушеного звичного способу життя.

Відповідно до ст. 162 СК якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Отже, судом встановлено, що відповідач без згоди позивачки самовільно змінив місце проживання малолітнього сина, однак 06 листопада 2017 року, тобто до постановлення рішення суду, неповнолітній повернувся на проживання до матері.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову в частинні відшкодування моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що суд визначив розмір відшкодування шкоди без врахування характеру, обсягу і тривалості перенесених моральних страждань, ступеня вини та майнового стану відповідача, його відношення до вчиненого, невизнання ним факту порушення закону та рішення суду щодо визначення місця проживання дитини, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку поданим нею доказам щодо обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, а інших доказів до апеляційної інстанції позивачем не надано.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині попередження відповідача про передбачену законодавством відповідальність за викрадення дитини, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто зазначена стаття передбачає право на звернення до суду за захистом вже порушеного права, а звернення особи за судовим захистом права, яке ймовірно може бути порушено в майбутньому, чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко