Провадження № 2/645/22/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.,

за участю секретарів судових засідань - Чигринової О.В., Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Петриченко Ольга Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, визнання угоди недійсною та витребування майна із незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, визнання угоди недійсною та витребування майна із незаконного володіння, який в процесі розгляду справи уточнила.

Уточнені позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що приблизно з початку осені 2010 року по 11.01.2012 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - ОСОБА_4, вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного життя мають спільну дитину - доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьківство відповідача підтверджено судовим рішенням. В період сумісного проживання з ОСОБА_4 вони планували та вели спільне господарство, придбали автомобіль Honda Accord, купували меблі, необхідну техніку, спільно вирішували усі питання, пов'язані з побутом та формуванням сімейного бюджету, підтримували один одного, разом зустрічали свята, сумісно купували речі домашнього користування, одяг, їжу, та здійснювали інші платежі, разом виїжджали на відпочинок за кордон. Всі важливі питання життя сім'ї вирішували спільно, спільно дбали про забезпечення сім'ї, тобто проживали однією сім'єю як чоловік та дружина. Відповідач допомагав з продажом належної її матері квартири, у зв'язку з чим розмістив відповідне оголошення із зазначенням свого телефонного номеру в засобах масової інформації. Також безпосередньо був присутній при підписанні договору купівлі-продажу цієї квартири. Встановлення вказаного факту впливає на її майновий стан, оскільки за договором купівлі-продажу від 18.10.2011 року на ім'я відповідача ОСОБА_9 було придбано будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 за 39000,00 доларів США. Кошти, витрачені на придбання спірного житлового будинку, вона одержала від своєї матері ОСОБА_10, з якою вони проживали однією сім'єю і мали спільний бюджет і господарство. Мати отримала кошти від продажу належної їй квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 21.01.2011р. Мати позивача передала їй отримані кошти для подальшого розпорядження на свій розсуд. Спочатку за ці гроші вони з ОСОБА_4 придбали автомобіль Honda Accord, а згодом після його продажу в вересні-жовтні 2011р., вторговані гроші пішли на придбання зазначеного будинку. Оскільки на період осені 2011 року вони з відповідачем проживали разом і мали наміри щодо подальшого сумісного проживання, придбанням будинку займався ОСОБА_4, а тому він оформив будинок на себе. Позивач знала, що відповідач займався пошуком житлового будинку для подальшого спільного проживання, не заперечувала проти цього, оскільки довіряла йому. Зазначила, що має всі підстави вважати, що житловий будинок АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу ОСОБА_4, як придбаний в період проживання однією сім'єю, а відтак вона має право претендувати на ? його частину. Відповідач знаючи, що вказаний будинок є предметом судового спору і маючи наміри вивести майно, йому не належне, від будь-якої цивільно-правової відповідальності, 03.07.2014р. уклав договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_5 з ОСОБА_5, яка є його бабусею, розпорядившись, таким чином, в цілому всім будинком. Просила встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період часу з жовтня 2010 року по 11.01.2012 року, визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_5, визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_5, укладений 03.07.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований ПН ХМНО Петриченко О.О., витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_5. Вирішити питання судового збору.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_11 в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та пояснила, що позивач в період часу з жовтня 2010 року по 11 січня 2012 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 Спочатку вони проживали у квартирі його бабусі - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_6, а з серпня 2011 року, коли у квартирі почали робити ремонт, вони мешкали у матері позивача ОСОБА_10. На початку зими 2010 року мати позивача ОСОБА_10 продала квартиру АДРЕСА_1, яка їй дісталась після смерті її матері та виручені гроші віддала ОСОБА_3 На дані кошти позивач з ОСОБА_4 відпочивали в Єгипті, а після повернення придбали автомобіль «Honda Accord», за який позивач сплатила перший внесок. Автомобіль було зареєстровано на ОСОБА_4, оскільки на той час позивач йому довіряла і вважала своїм чоловіком. На початку осені 2011 року ОСОБА_4, продавши вказаний автомобіль за 38 000 доларів США придбав з позивачем, за гроші від продажу автомобіля, будинок АДРЕСА_5. Під час сумісного проживання сторін у них в січні 2012 року народилася донька, проте коли позивач повернулася з дитиною із пологового будинку, то побачила, що з квартири АДРЕСА_6, де позивач проживала з ОСОБА_4, останній вивіз усі речі, в тому числі і позивача. Після народження дитини, ОСОБА_4 не забрав ОСОБА_3 із пологового будинку, і в подальшому припинив відносини із ОСОБА_3. Також зазначила, що 19.09.2011 року позивач розірвала шлюб із колишнім чоловіком ОСОБА_3, будинок із ОСОБА_4 був придбаний після розлучення. ОСОБА_4 продав спірний будиок, який є спільною власністю сторін, своїй бабусі ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, при цьому пояснив, що він та ОСОБА_3 разом хрестили дитину, а потім зустрілись у кумів. Вони з позивачкою підтримували відносини, одного разу їздили разом відпочивати до Єгипту за його рахунок, один платіж сплатила ОСОБА_3. Інколи вони з ОСОБА_3 мали статеві відносини і зустрічалися для цього у квартирі бабці ОСОБА_4 - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_6. В той час ОСОБА_3 була у зареєстрованому шлюбі, вони приховували стосунку, щоб не дізнався чоловік. Проте окрім нього ОСОБА_3 зустрічалася з іншими чоловіками, і мала з ними статеві відносини. Він мешкав із батьками, іноді в квартирі бабусі, коли вона була на дачі. Мати позивачки попросила його допомогти продати квартиру, він давав оголошення про продаж квартири, залишав свій номер телефону, ходив показувати квартиру. Після продажу квартири мати позивача подякувала йому надав 2000 дол. США. Із матір»ю позивачки у нього були ділові стосунки, він був у неї як «дах». Автомобіль «Honda Accord» він придбав за кошти, які йому позичив його приятель ОСОБА_12. Перший внесок за автомобіль було здійснено ОСОБА_3 за його кошти, оскільки в той день він забув паспорт. Після ДТП він автомобіль продав за 28-29 тисяч доларів США, перед купівлею будинку. Будинок АДРЕСА_5 він придбав за власні кошти, ОСОБА_3 не має відношення до придбання даного будинку. Він займався будівництвом магазинів на ринку Барабашово, у нього були гроші, декілька автомобілів. Також зазначив, що мати позивачки придбала квартиру його бабусі. У нього із матір»ю позивачки був конфлікт, через те, що вона забрала майно його бабусі, що було в квартирі. Із ОСОБА_3 вони не мешкали разом, не було спільного бюджету та спільного господарства, були іноді інтимні стосунки, він не збирався утворювати сім»ю із позивачкою, вважає, що дитина ОСОБА_3 не його.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_13, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, надав письмові заперечення проти позовних вимог, які долучені до матеріалів справи. Також зазначив, що майно автомобіль та будинок ОСОБА_4 придбав за кошти, які він позичав, з ОСОБА_3 у ОСОБА_4 були інтимні стосунки, але ОСОБА_3 мала стосунки із декільками чоловіками. Під час вагітності ОСОБА_3 ОСОБА_4 нею не опікувався, ОСОБА_3 намагається заволодіти майном ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд у задоволенні позову відмовити, та пояснила, що її онук ОСОБА_4 в її квартирі ні з ким не мешкав. В 2010-2011 роках вона мешкала у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_6, до її подажу. До 2014 року вона працювала, тому мешкати на дачі не могла, тільки їздила на вихідні. ОСОБА_3 вона узнала коли продавали квартиру, ОСОБА_3 та її матері. Її онук ОСОБА_4 з ОСОБА_3 разом не мешкав, ніякого майна не придбали. Свого онука ОСОБА_4 разом із ОСОБА_3 вона у вказаній квартирі ніколи не бачила, і в цій квартирі вони разом не проживали. В літку 2011 року вона на свої кошти за допомогою онука зробила ремонт, а на початку 2012 року квартиру подала. У 2014 році вона придбала у свого онука ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_5. Коли будинок придбали він розвалювався, був після пожежі. Також зазначила, що онук в квартирі ОСОБА_10 не мешкав, він мешкав в квартирі своєї матері, за які гроші онук придбав автомобіль та будинок, не знає.

Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 3 СК України сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Згідно ст.. 293, 315 ЦПК України - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: п. 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (п.5ст.315 ЦПК).

В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти позову судом були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_14 в судовому засідані пояснила, що в 2010 році вона бажала придбати квартиру, за допомогою реєлтора. Вона познайомилась із парою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, квартира була матері ОСОБА_15, вони бажали продати квартиру та придбати будинок. Вона дала завдаток, їй віддали ключі від квартири, квартиру віддали із майном, що там знаходилось. Вона погодилась, так як мешкати в квартирі вона не збиралась, здавала наймачам. Позивача та відповідача свідок бачила три рази, коли давала завдаток, коли батько відповідача вивозив майно з квартири та коли укладали угоду. Вони спілкувались, свідок зрозуміла, що позивач із відповідачем щаслива сімейна пара, у них буде дитина. Вони поспішали з продажем квартири, після отримання завдатку в розмірі 2000 доларів США, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поїхали до Єгіпту. Зазначила, що вона більше спілкувалсь із ОСОБА_4, гроші - завдаток, вона передавала ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала реєлтором, продавалась квартира АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_10. ОСОБА_4 давав оголошення щодо продажу квартирти, залишав свій номер телефона та наполягав, щоб квартиру показували в його присутності. Вона із покупцями довго очікувала на вулиці на морозі, ОСОБА_3 була в цей час вдома, а ОСОБА_4 прийшов пізніше. Вона вважала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подружжям, ОСОБА_4 казав, що це його родина, його дружина ОСОБА_3 вагітна на останньому місяці ,без нього дивитись квартиру неможна. В квартирі мешкали ОСОБА_3, ОСОБА_10 та напевно ОСОБА_4, коли вона приходила до квартири, то бачила усіх трьох. Свідок приймала участь у двох угодах купівлі-продажу, з ОСОБА_3 познайомилась, коли прийшла на показ квартири, ОСОБА_10 знала раніше. Увесь час, коли свідок бачила ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вважала їх подружжям, ОСОБА_4 дуже уважно відносився до ОСОБА_3, свідок зазначила, що не знає, чи жили вони разом чи ні.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що 7 років тому назад її знайома ОСОБА_14 придбала квартиру по АДРЕСА_7, вона допомогала, оскільки на той час працювала ріелтером. Квартира належала матері позивача ОСОБА_10. Продажем квартири займались ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у яких були романтичні відносини, вони їздили відпочивати до Єгіпту. Перед купівлею квартири вони із ОСОБА_14 давали завдаток ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які тримались за руки, обіймались. ОСОБА_3 відрекомендувала ОСОБА_4, як свого хлопця. Оголошення про продаж квартири було за номером телефону ОСОБА_4. Свідок зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона бачила приблизно 5 разів на протязі місяця, вони разом приходили на зустріч та уходили, свідку не відомо чи мешкали вони разом. При продажі квартири вона із ОСОБА_14 просили про поступки в ціні, але ОСОБА_3 відмовила та зазначила, що вони будуть придбати будинок.

Допитана в якості свідка мати позивача - ОСОБА_10 пояснила, що її дочка ОСОБА_3 з літа 2010 року по 10 січня 2012 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4. Свідку залишилась за договором довічного утримання квартира АДРЕСА_1, яку їй допоміг продати ОСОБА_4, квартира продана за 38000 доларів США. Гроші від продажу квартири вона віддала ОСОБА_18, щоб він доніс додому, так як було пізно, та віддав її доньці ОСОБА_3. ОСОБА_4 заволодів грошима її доньки та придбав автомобіль. Її донька давала завдаток на придбання автомобіля «Honda Accord», який був зареєстрований на ОСОБА_4, також на гроші від продажу квартири вони поїхали відпочивати в Єгіпет. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкали разом в його квартирі по АДРЕСА_6, яка належала бабусі ОСОБА_4 - ОСОБА_5. Потім коли стали робити в квартирі ремонт, жили в її однокімнатній квартирі на АДРЕСА_2, разом із нею. Коли ОСОБА_3 завагітніла ОСОБА_4 сказав, що треба купити будинок. Вони з ОСОБА_3 продали автомобіль «Honda Accord» і купили будинок АДРЕСА_5. Даний будинок був оформлений лише на ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 знаходилася у лікарні. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 планували зареєструвати шлюб після народження дитини. Коли дочка повернулася з дитиною із пологового будинку, то побачила, що з квартири АДРЕСА_6, де вона проживала з ОСОБА_4, останній вивіз усі речі, в тому числі і особисті речі ОСОБА_3 і в подальшому припинив відносини із ОСОБА_3, всіляко заперечуючи факт їх спільного проживання.

Вислухавши свідків зі сторони позивача, ОСОБА_14, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 судом встановлено, що вони були знайомі із позивачем та відповідачем короткий проміжок часу, у них не було постійного, тривалого спілкування, вони бачились декілька разів на протязі місяця та в судовому засіданні зазначили, що не знають чи мешкають позивач та відповідач разом, вони їх тільки сприйняли як пару,у якої романтичні стосунки. Показання свідка ОСОБА_10 про спільне мешкання її доньки із відповідачем в квартирі бабусі відповідача, спростовується показаннями самої бабусі відповідача - ОСОБА_5, а мешкання, як зазначала свідок її доньки із ОСОБА_4 у її однокімнатній квартирі разом із нею, на погляд суду є неправдивим. Передача ж грошей свідком ОСОБА_4, крім її показань та зазначення цих обставин в позові, нічим не були підтверджені.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що з 2007 року на протязі 6 років він працював із ОСОБА_4 на ринку Барабашова будували магазини, на будівництві ОСОБА_4 був прорабом, проводив розрахунки. Потім свідок робив ремонт в квартирі по АДРЕСА_6, де мешкала ОСОБА_5. За ремонт квартири розрахувався ОСОБА_4 або його батько. В квартирі свідок жодного разу не бачив ОСОБА_3 та її мати. У ОСОБА_4 була своя квартира. Свідку відомо, що у ОСОБА_4 є син та дружина ОСОБА_28, з якою він жив то разом, то окремо. Також свідок робив ремонт в будинку на АДРЕСА_5, який ОСОБА_4 придбав для себе та родини.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що його син ОСОБА_4 хорошо заробляв, будував магазини на ринку Барабашова. Мешкав син разом з ними - батьками на АДРЕСА_2. ОСОБА_5 мешкала сама в квартирі на АДРЕСА_6, син відвідував бабусю, але ніколи в її квартирі не мешкав. ОСОБА_5 не мешкала на дачі ,так як там не має води та неможливо мешкати. Його син ОСОБА_4 ніколи не мешкав однією родиною разом із ОСОБА_3, у нього було багато жінок. У ОСОБА_4 до автомобіля Хонда, який він придбав сам, було декілька автомобілів: БМВ, Лексус, Пежо, які він придбав та продавав. Син придбав земельну ділянку по АДРЕСА_5, на якій був занедбаний будинок, де жили бомжі, та відбудував його.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що він товаришує із ОСОБА_4, вони разом працювали на ринку Барабашова, будували магазини. Приблизно 13-14 років тому назад у нього був магазин. ОСОБА_4 приблизно 6 років назад придбав собі автомобіль Хонда в салоні, вони разом їздили дивитись. На придбання автомобілю він зайняв ОСОБА_4 200000 грн. Зазначив, що вони із ОСОБА_4 часто спілкуються, але ОСОБА_3 він не знає. У ОСОБА_4 є дружина та син, мешкав він разом із батьками в квартирі. Розписку про передачу грошей, на придбання автомобіля, вони не оформлювали.

Так, покази свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_4 спростовують покази свідка ОСОБА_10 та ОСОБА_22 про походження коштів, за які ОСОБА_4 придбав у січні 2011 року автомобіль «Honda Accord».

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2011 року розірвано шлюб ОСОБА_3, яка є позивачем по даній справі, та ОСОБА_23 Рішення набрало законної сили 30 вересня 2011 року. В мотивувальній частині рішення зазначено, що фактичні шлюбні відностни між сторонами були припинені в 2009 році (а.с.11 т.1)

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 21.01.2011 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_24, вбачається, що продавець продав, а покупець придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 38000 доларів США (а.с.13 т. 1)

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Але в судовому засіданні не було надано письмових доказів передачі грошей за продану квартиру ОСОБА_10 відповідачу ОСОБА_4 або ОСОБА_3.

Згідно повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.10.2012 року , вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5, зареєстровано на ОСОБА_4, згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2011 року, р-р № 2442, що також підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.12.2013 року та від 29.08.2014 року (а.с.12, 95, 175 т.1)

Згідно договору купівлі-продажу № 006/11-07/11 від 22 січня 2011 року ОСОБА_4 придбав автомобіль «Honda Accord» за 276000 грн. (а.с. 195) Даний автомобіль був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_4 в період часу з 27.01.2011 року по 24.09.2011 року, що підтверджується повідомленням відділу Державтоінспекції від 23.12.2013 року (а.с.96)

Згідно копії квитанції від 17 грудня 2010 року ОСОБА_3 було сплачено перший внесок за придбання автомобіля «Honda Accord» у сумі 6100,00 грн. за договором купівлі-продажу № 100 від 17 грудня 2010 року (а.с. 15).

Проте, сам ОСОБА_4 пояснив, що даний внесок було зроблено за його кошти на ім'я ОСОБА_3, оскільки відповідач в цей день забув свій паспорт. Доводи відповідача матеріалами справи не спростовані. Також судом встановлено, що на час придбання ОСОБА_4 автомобіля ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із іншим чоловіком.

Згідно копії індивідуальної карти № 379/91 вагітної та породіллі ОСОБА_3, в графі прізвище та місце роботи чоловіка зазначено - ОСОБА_4, вказаний рік народження та номер телефону (а.с.16) Даний запис, на погляд суду, не підтверджує факт спільного проживання сторін, так як вноситься зі слів вагітної, без надання підтверджуючих документів. Крім того, в анкеті вагітної ОСОБА_3 місце проживання зазначено її адреса, де вона мешкала разом із матір»ю: АДРЕСА_2 (а.с.21 т.1), що протиріччить та спростовує показання представника позивача та свідка ОСОБА_10, які зазначали, що ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 мешкала за адресою: АДРЕСА_6, яка належала бабусі ОСОБА_4 - ОСОБА_5 і лише 1,5-2 місяці разом із матір"ю позивача, під час ремонту квартири.

Жодного документального підтвердження факту спільного проживання сторін за адресою: АДРЕСА_6, так і в квартирі, що належала позивачу та її матері, суду не надано.

Згідно повідомлення Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 25.11.2014 року на ім»я представника позивача було повідомлено, що в ході перевірки опитом мешканців будинку АДРЕСА_6 було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мешкали в квартирі АДРЕСА_6 в період з кінця 2010 року та впродовж 2011 року (а.с.2 т.2) До даного повідомлення суд відноситься критично та не приймає в якості доказу спільного проживання сторін, у зв»язку із тим, що жодного свідка, які мешкають в цьому будинку не було допитано в судовому засіданні. Крім того, незрозумілі правові підстави опиту представником відділу поліції мешканців будинку по даній справі.

Згідно копій оголошень від 29.11.2010 року та від 12.12.2011 року, вбачається, що було подано оголошення про продаж однокімнатної квартири на АДРЕСА_8, та трьокімнатної квартири на АДРЕСА_1, із зазначенням номеру телефону відповідача ОСОБА_4 (а.с.75,76 т.1), що не оспорював в судовому засіданні відповідач, пояснивши, що він допомогав продавати квартиру позивачки та її матері.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання батьківства, стягнення аліментів, встановлено, що ОСОБА_4 є батьком дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім»єю без шлюбу з ОСОБА_4 ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 143-147 т.1).

Проте, сама по собі наявність у сторін спільної дитини без надання суду ряду інших доказів не є підтвердженням того, що сторони, як зазначено у позові, протягом жовтня 2010 року - 11 січня 2012 року проживали однією сім'єю.

Сам відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував наявності статевих відносин із позивачем, проте вказане не доводить факту спільного проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Як не доводить це і одинична спільна туристична поїздка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у грудні 2010 - січні 2011 р.р. до Єгипту (а.с. 7-10).

Зважаючи на викладене, оскільки позивачем не надано належної кількості доказів на підтвердження проживання однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_4, а саме: доказів сумісного проживання, спільного ведення господарства, спільного бюджету тощо, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення юридичного факту проживання однією родиною позивача та відповідача без шлюбу.

З роз'яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що не підлягає встановленню факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу коли чоловік та жінка перебувають у будь-якому іншому шлюбі.

Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період час у з жовтня 2010 року по 01 жовтня 2011 року є безпідставними.

Судом встановлено, що 03 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Петриченко О.О.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об»єкта нерухомого майна від 29.08.2014 року, вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5, належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2014 року (а.с.178)

Як зазначено в ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Згідно з п.п. 8,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання вказаного правочину недійсним позивач посилалася на відсутність у відповідача ОСОБА_4 правових підстав для відчуження ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_5, з тих підстав, що вказане майно було придбане за час їх спільного проживання однією сім»єю та належить на праві спільної сумісної власності, як чоловіку та дружині.

Відповідно до ст.ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Проте, посилання позивача на належність їй на праві спільної сумісної власності частини вказаного будинку , як придбаного під час спільного проживання із відповідачем ОСОБА_4, належними та достовірними доказами по справі не доведені, як того вимагають приписи ст. ст. 76-81 ЦПК України, тому у задоволені цієї частини позовних вимог також необхідно відмовити.

Сімейним кодексом України закріплені рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в Цивільним кодексом - право на спадщину.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу повинні бути надані документи та докази того, що мали місце фактичні шлюбні стосунки, зокрема: довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, тощо); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства.

В судовому засіданні було встановлено, що дійсно між сторонами були романтичні, інтимні стосунки, що не оспорював відповідач, підтверджено свідками ОСОБА_24, ОСОБА_17, ОСОБА_25, копією договору № 20/12-2010 на туристичне обслуговування від 20.12.2010 року, укладеного між ТК «Арго Тревел» та ОСОБА_3 на бронювання комплексу туристичних послуг туристів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по відвідуванню Єгіпту (Шарм Єль Шейх) за період з 26.12.2010 року по 09.01.2011 року (а.с.7-10 т.1), та підтверджується народженням спільної дитини сторін, батьківство відповідача було встановлено в судовому порядку.

В судовому засіданні, з досліджених доказів не підтверджується факт спільного проживання однією сім'єю з жовтня 2010 року по січень 2012 року, разом без реєстрації шлюбу, сторін по справі, тобто факт налагоджених шлюбних відносин із взаємними права та обов»язками, спільним веденням господарства та побутом та наявністю спільного бюджету. Позивачем не було надано переконливих доказів в підтвердження вказаного факту, зокрема, а ні довідки з місця спільного проживання, а ні жодного свідка-сусіда за спільним місцем мешкання, а ні листів ділового та особистого характеру, спільних фото, підтвердження спільного придбання речей, техніки, а також спірного автомобіля та будинку.

Згідно ст.. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та давши їм належну оцінку, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог, так як достовірних та достатніх доказів на підтвердження проживання сторін без реєстрації шлюбу однією сім'єю, як чоловіка та жінки, не надано, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні інших позовних вимог, так як доказів придбання майна спільно, надано не було, тому у задоволені позову необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Петриченко Ольга Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, визнання угоди недійсною та витребування майна із незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_6, паспорт громадянина України НОМЕР_2.

Представник позивача: ОСОБА_11, місце проживання АДРЕСА_9.

Відповідачі: ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

ОСОБА_5, місце проживання: АДРЕСА_5.

Представник відповідача: ОСОБА_27, місце знаходження: АДРЕСА_11.

Третя особа: Приватний нотаріус ХМНО Петриченко Ольга Олександрівна, місце знаходження: АДРЕСА_12

Повне судове рішення буде складено 16 лютого 2018 року.

Суддя І. В. Ульяніч