Справа № 225/271/18
Провадження № 4-с/225/3/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повна та вмотивована)

01 березня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.,

за участю:

секретаря - Голубової О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "ПІВДЕНКОМБАНК" ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Ленінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "ПІВДЕНКОМБАНК" ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною вище скаргою, в обґрунтування якої посилається на те, що 14 вересня 2015 року Дзержинським міським судом Донецької області ухвалено рішення у цивільній справі № 225/4911/15-ц (провадження №2/225/2068/2015) за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Південкомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Виконавчий лист від 28.09.2015 року по справі № 225/4911/15-ц (провадження №2/225/2068/2015) про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «ПІВДЕНКОМБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 932 (девятсот тридцять два) долара 67 центів США, пені за прострочення виконання зобовязань у сумі 115340 (сто пятнадцять тисяч триста сорок) грн. 10 коп. було направлено на виконання до Ленінського районного ВДВС м. Донецьк ГТУЮ у Донецькій області.

07.04.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції ОСОБА_3 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №50755467.

01.12.2017 року державним виконавцем Ленінського районного ВДВС м. Донецьк, ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_4 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не виявлено майна боржника, на яке можна було звернути стягнення.

Заявник вважає, що державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», чим суттєво перешкоджено процесу виконання виконавчого провадження, а саме не здійснені усі необхідні дії, які передбачені вказаним Законом. Вважає, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа винесена передчасно та неправомірно, а тому підлягає скасуванню, а виконавче провадження відновленню.

Представник заявника в судове засідання не зявився, надав клопотання з проханням розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує.

Головний державний виконавець Гринько С.О. у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомої причини, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином.

У відповідності до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

Як встановлено судом, 14 вересня 2015 року Дзержинським міським судом Донецької області ухвалено рішення у цивільній справі № 225/4911/15-ц (провадження №2/225/2068/2015) за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Південкомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На підставі вищезазначеного рішення 28.09.2015 року Дзержинським міським судом Донецької області був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «ПІВДЕНКОМБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 932 (девятсот тридцять два) долара 67 центів США, пені за прострочення виконання зобовязань у сумі 115340 (сто пятнадцять тисяч триста сорок) грн. 10 коп., який був направлений на виконання до Ленінського районного ВДВС м. Донецьк ГТУЮ у Донецькій області

07.04.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції ОСОБА_3 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №50755467. (а.с.9)

Постановою головного державного виконавця Ленінського районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 від 01.12.2017 року по виконавчому провадженню № 50755467 повернуто стягувачу виконавчий документ про стягнення боргу в розмірі 115340,10 грн. з ОСОБА_5 на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.5)

Копія даної постанови була направлена стягувачу та отримана їм 03.01.2018 року. (а.с.6-8)

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюється іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При винесенні зазначеної постанови державний виконавець керувався п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», але конкретних мотивів з приводу боржника в оскаржуваній постанові не навів.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» - протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України"Про іпотеку".

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Державним виконавцем у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено, що майна у боржника на яке можливо звернути стягнення не встановлено. Також, що ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 12.05.2017 року у справі №6/225/61/2017 боржника обмежено в праві виїзду громадянина України за кордон. Однак державним виконавцем не зазначено та не надано суду доказів про те, що ним було вжито усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень та здійснено заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, тобто не спростовано тверджень заявника, викладених у скарзі, не зазначено, які саме заходи вживались, та що вичерпано всі можливі заходи для повного виконання рішення суду.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника (ч. 2 ст. 451 ЦПК України).

За таких обставин, приймаючи до уваги викладене, а також принцип обов'язковості виконання рішень, встановлений ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є безпідставною і передчасною, а дії державного виконавця неправомірними, а тому скарга в цій частині підлягає задоволенню і оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Щодо вимоги, яка зазначена у скарзі і стосується зобов'язання головного державного виконавця Ленінського районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/225/2068/2015 року виданого 14.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 115340,10 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року розяснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Отже, з урахуванням вищезазначених вимог суд не вбачає підстав для фактичного зобовязання державного виконавця вчинити дії, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем, зокрема, вирішення питання про відновлення виконавчого провадження, у звязку із чим, приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні цієї вимоги.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 5, 13, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "ПІВДЕНКОМБАНК" ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Ленінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - задовольнити частково.

Визнати рішення головного державного виконавця Ленінського районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 50755467 від 01.12.2017 року неправомірним.

Постанову головного державного виконавця Ленінського районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 50755467 від 01.12.2017 року скасувати.

В задоволенні вимоги про зобов'язання Ленінського районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/225/2068/2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційного банку "Південкомбанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 932 (девятсот тридцять два) долара 67 центів США, пені за прострочення виконання зобовязань у сумі 115340 (сто пятнадцять тисяч триста сорок) грн. 10 коп. - відмовити

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Повне судове рішення складено 02 березня 2018 року.

Суддя: