П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 758/15713/16-ц

провадження № 22-ц/796/2216/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Мазурик О.Ф.,

суддів - Кравець В.А., Кулікової С.В.,

секретаря - Синявського Д.В.,

учасники справи:

заявник - державний виконавець Управління державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Микитчик І.В.

заінтересовані особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс», ОСОБА_2,

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс»

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва в складі судді Трегубенко Л.О. від 03 січня 2017 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року державний виконавець Управління державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції Київської області (далі - УДВС ВПВР ГТУЮ Київської області) МикитчикІ.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Подання обґрунтовував тим, що на виконанні в УДВС ВПВР ГТУЮ Київської області знаходиться виконавче провадження № 51245902 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2014 № 361/7324/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» (далі - ТОВ «Факторинг Фінанс», Товариство) заборгованості у розмірі 7 648 868 грн. 20 коп.

Державний виконавець, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань, рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконує, з метою ухилення від виконання судового рішення відчужила нерухоме майно, на виклики державного виконавця не з'являється, просив задовольнити подання та тимчасово обмежити боржнику ОСОБА_2 право виїзду за межі України, а саме до повного виконання майнових зобов'язань.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 січня 2017 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «Факторинг Фінанс» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалось на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Як на підставу скасування ухвали суду апелянт вказував на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання, належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують ухиляння ОСОБА_2 від виконання грошового зобов'язання. Судом не враховано, що на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторинг Фінанс» заборгованості в розмірі 7 648 868,20 грн. боржник відчужила належну їй на праві власності квартиру, однак отримані від продажу квартири кошти не спрямувала на погашення боргу перед Товариством, що свідчить про ухиляння ОСОБА_2 від виконання рішення суду.

За наведених обставин вважав, що наявні всі підстави для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, а тому просив ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03.01.2017 скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 19 лютого 2018 року направила на адресу Апеляційного суду м. Києва відзив (а.с. 107-109).

Вказувала, що в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на те, що вона ухилялася від виконання судового рішення. Кошти, які вона отримала від продажу квартири були спрямовані для розрахунку з іншими кредиторами.

Крім цього, зазначала про те, що вона перебуває у відпустці по догляду за двома дітьми - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та має на утриманні ще двох малолітніх дітей, при цьому не має будь-якого рухомого чи нерухомого майна, що могло б бути реалізовано в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Факторинг Фінанс».

За наведених обставин просила відмовити ТОВ «Факторинг Фінанс» в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу залишити без змін.

Представники ТОВ «Факторинг Фінанс» - Гусєв Д.С., Коновалов О.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Боржник ОСОБА_2, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

УДВС ВПВР ГТУЮ Київської області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ТОВ «Факторинг Фінанс» Гусєва Д.С., Коновалова О.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, вважає таким, що суперечить нормам матеріального права та наявним в матеріалах справи письмовим доказам з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи на виконанні в УДВС ВПВР ГТУЮ Київської області перебуває виконавче провадження № 51245902 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2014 № 361/7324/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторинг Фінанс» заборгованості в розмірі 7 648 868 грн. 20 коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ; відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу держави виконавчої служби, протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувана державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем у відповідності до ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій боржнику ОСОБА_2 запропоновано добровільно виконати рішення суду в семиденний строк. Копію постанови направлено стороні виконавчого провадження.

У строк, вказаний в постанові про відкриття виконавчого провадження, боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано.

Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст. 6) одним і заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, що державним виконавцем, при зверненні до суду з поданням, не доведено належними доказами умисне ухиляння ОСОБА_2 від виконання судового рішення з огляду на наступне.

На момент звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 зі змінами (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 18 Закону передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України закордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону Закон № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, діючим законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а лише при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання цим своїх обов'язків, передбачених частиною п'ятою статті 19 Закону № 1404-VIII, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє, спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Мінісерством юстиції України; повідомити виконавцю зміни відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактом невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Дійсно, саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з подання факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.

З матеріалів виконавчого провадження, копія якого долучена до справи, що переглядається, вбачається, що державним виконавцем було проведено ряд заходів з примусового виконання рішення, а саме: 20.05.2016 направлено вимогу до відповідних установ щодо надання інформації про наявність майна та поточних рахунків, які зареєстровані за ОСОБА_2, 27.08.2015, 29.09.2015 винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 14.06.2016 направлено виклик державного виконавця, направлено запит до органу державної влади щодо доступу до персональних даних ОСОБА_2 з метою виконання останньою зобов'язань за рішенням суду.

Відповідно до інформації, наданої Регіональним сервісним центром МВС України в Київській області транспортні засоби за ОСОБА_2 станом на 08.06.2016 не значаться.

Згідно інформації Держегеокадастру відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за ОСОБА_2 відсутні.

Згідно інформації, наданої Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку станом на 31.03.2016 ОСОБА_2 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків статутного капіталу і більше), відсутня.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання; говорити про щось інше.

Отже, з погляду на словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», означає об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов'язання у боржника, в даному випадку грошового зобов'язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останньої від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов'язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду не виконується з 2013 року, про що достовірно відомо ОСОБА_2., а статтею 129-1 Конституції України визначено, що рішення суду є обов'язковим до виконання.

Матеріали справи також не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 вчиняла будь-які дії щодо виконання зобов'язання, покладеного на неї судовим рішенням, при цьому відсутні також докази наявності об'єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду, хоч в будь-якій його частині. Крім цього в матеріалах справи відсутні докази наявності непереборної сили та того, що боржник є непрацездатним, а вагітність, на яку посилалася боржник не є хворобою, і не є такою обставиною, що унеможливлює виконання рішення суду.

Натомість як пояснив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник стягувача - ТОВ «Факторинг Фінанс» Коновалов О.С. на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2014 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 7 648 868 грн. 20 коп. остання відчужила квартиру, яка належала їй на праві власності, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Отримані від продажу квартири грошові кошти було спрямовано ОСОБА_2 не на виконання судового рішення, за яким Броварським міськрайонним судом Київської області 13.01.2014 видано виконавчий лист, а на розрахунок з іншими кредиторами за власним міркуванням.

Як вбачається з матеріалів справи 10.08.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, пунктом 2.1. якого визначено, що ціна за квартиру складає 886 795,00 грн. (а.с. 110). За умовами договору покупець передав ОСОБА_2 забезпечувальний платіж на суму 500 000 грн.

08 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено Договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_2 відчужила останній квартиру та отримала обговорену в договорі залишкову вартість за продаж квартири у розмірі 386 795,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2. здійснивши продаж квартири за 886 795,00 грн., перерахувала 500 000 грн. на погашення кредиторської заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк», а кошти в розмірі 386 795,00 грн. передала ОСОБА_8 за цивільно-правовою угодою (а.с. 115, 120, 121).

При цьому, ОСОБА_2 добровільно, без наявності будь-якого судового рішення, вчинила дії щодо перерахування коштів у розмірі 386 795,00 грн. на погашення заборгованості перед фізичною особою за договором позики, в той час, коли вже існувало рішення Броварського міськрайонного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторинг Фінанс» заборгованості у розмірі 7 648 868 грн. 20 коп.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що такі дії ОСОБА_2 свідчать про ухиляння від виконання судового рішення.

Даний факт ОСОБА_2 підтвердила у своєму відзиві на апеляційну скаргу. Також зазначила, що перебуває у відпусті по догляду за дітьми, 2015 та 2017 рокународження, та має на утриманні ще двох малолітніх дітей, не маючи при цьому іншого рухомого чи нерухомого майна за рахунок якого б можна було погасити заборгованість. Вважала, що за таких обставин відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця про її обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів відхиляє такі доводи ОСОБА_2, оскільки перебування у відпустці по догляду за дітьми не позбавляє боржника від виконання обов'язку за рішенням суду, що відповідає положенням ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України.

Так, за приписами ст. 18 ЦПК України, які кореспондуються з положеннями ст. 14 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Наведені обставини та положення закону приводять до висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у справі виїзду за межі України на строк до повного виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими, достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання, та наявності правових підстав для задоволення подання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом ухвалено рішення з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, що в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 січня 2017 року - скасувати.

Подання державного виконавця Управління державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Микитчик І.В. - задовольнити.

Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянку України, уродженку м. Чита, Росія, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2) у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням Броварьского міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2013 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді С.В. Кулікова

В.А.Кравець