Провадження № 2/331/125/2018
Справа № 331/3917/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Качан К. К.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 15.06.2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 21600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі на погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого станом на 31.03.2017 року утворилася заборгованість в сумі 106000 гривень, яка складається з наступного: 9500,93 гривень заборгованість за кредитом; 96499,07 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 106000 гривень та судові витрати в розмірі 1600 гривень.

26.12.2017 року від позивача електронною поштою надійшла уточнена позовна заява, однак, з огляду на те, що вона була подана без надання доказів направлення копії вказаної заяви відповідачу, суд на підставі ч.5 ст. 49 ЦПК України не приймає вказану заяву до розгляду та повертає її заявнику.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача у вступному слові просив в задоволенні позову відмовити, пославшись на те, що банком при здійсненні розрахунку заборгованості застосовано підвищену процентну ставку , яка не була погоджена сторонами в договорі , розрахунок заборгованості є невірним. Також, з огляду на те що останній платіж відповідачем було здійснено в вересні 2013 року , просив в задоволенні позову відмовити через пропущення позивачем строку позовної давності .

Суд, вислухавши вступне слово представника відповідача , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 15.06.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна», зі сплатою 1,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії 1% , з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т.1 а.с.11).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_2 , остання погодилась, що вказана заява разом із пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки , позивачу неодноразово змінювався кредитний ліміт в сторону збільшення, а саме: 13.06.2007 року, 16.02.2010 року, 21.10.2010 року, 22.11.2010 року, 22.12.2010 року, 10.02.2011 року , 03.10.2011 року. Строк дії кредитної картки до травня 2016 року (а.с.183 т.1) .

Також, судом встановлено, що 25.06.2012 року, 23.04.2013 року банком було здійснено перевипуск кредитної карти , строк дії останнью картки виданої ОСОБА_2 до травня 2016 року , що підтверджено довідкою наданою позивачем, а також фото клієнта з карткою від 25.06.2012 року (а.с. 123, 183 т.1).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банка проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме у виписці по картрахунку відповідно до п. 4,9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта (т.1 а.с.21).

Цьому праву Банка кореспондується обов»язок клієнта, передбачений п.2.1.1.5.3 та 2.1.1.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг: отримувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції по картрахунку та у разі незгоди із змінами Правил та/або Тарифів надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість за договором (т. 1 а.с.142)

Під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,9 % в місяць або 22,8 % на рік (т. 1 а.с.11).

Банком надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за договором станом на 31.03.2017 року, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за договором в загальній сумі 106 000 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 9500 грн.93 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 96 499 грн. 07 коп.- заборгованість за відсотками (т.1 а.с.6-10).

Пунктом 2.1.1.12.12 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості у період з 13.06.2007 року по 01.01.2013 року банком була встановлена процентна ставка за користування кредитом, як на поточну, так і на прострочену заборгованість, у розмірі 22,8% річних, у період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року у розмірі 30 %, у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 32,4 % річних, у період з 01.04.2015 року по 31.10.2017 року у розмірі 43,2 % річних (т.1 а.с.6-10).

На підтвердження вищеназваних розмірів процентів, представником Банка надані Накази про затвердження нових тарифів по платіжним картам №906 СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року (т.1 а.с. 84) , № 906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року (т.1 а.с. 98) , та № 906 СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року (т.1 а.с. 108).

Відповідачка повідомлялась про встановлення нових тарифів шляхом направлення їй смс повідомлення, про що надано скриншоти таких відправлень ( т. 1 а.с. 71,72,73).

Крім того, встановлено, що наказом №СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року було зменшено суму обов"язкового щомісячного платежу від суми заборгованості до 7%, проте не менше 50 грн., а також встановлено нарахування відсотків у подвійному розмірі на всю суму заборгованості у разі виникнення прострочених зобов"язань (т.1 а.с.84).

Відповідно до роз"яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку , що тарифами, Умовами та правилами надання банківських послуг були закладені умови щодо порядку внесення змін, з чим була ознайомлена та погодилася ОСОБА_2 , що підтверджується її підписом у кредитному договорі та виконанням нею умов цього договору (ст. 642 ЦК України).

За таких обставин , суд вважає, що позивачем доведено належними та допустими доказами наявність між сторонами кредитних правовідносин , наявність заборгованості у визначеному банком розмірі , а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо доводів представника відповідача про те, що позивачем позов подано з пропуском строків позовної давності , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору в цій справі та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

З огляду на вищевикладене , суд приходить до висновку , що передбачений законом строк позовної давності позивачем у даній справі був дотриманий, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що позивачем неодноразово здійснювався перевипуск ОСОБА_2 кредитної картки, строк дії останньої картки наданої відповідачу встановлений до травня 2016 року .

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК ( місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського , буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.06.2007 року в сумі 106000 гривень 00 копійок, з яких : 9500 гривень 93 копійки заборгованість за кредитом, 96 499 гривень 07 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом , та судовий збір у сумі 1600 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 березня 2018 року.

Суддя:

05.03.2018