Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 753/20151/13-ц

провадження № 61-1492св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи - Головне управління держземагенства у м. Києві, Київська міська філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Київська міська державна адміністрація,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2016 року у складі суддів: Волошиної В. М, Котули Л. Г., Слюсар Т. А.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу від 5 липня 2017 року № 753/20151/13-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 753/20151/13-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Заява мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_2 в натурі на місцевості з внесенням до земельного кадастру та встановленням меж із земельної ділянки для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва по АДРЕСА_1 в м. Києві в приватну власність (кадастровий номер НОМЕР_1 загальна площа якої складає 862 кв. м, загальною кадастровою вартістю 332 599 грн 60 коп.), - земельну ділянку площею 145 кв. м з присвоєнням нового кадастрового номеру і встановленням її меж згідно із планом-схемою № 1 висновку експертизи № 103 від 15 березня 2002 року, а частину земельної ділянки площею 88 кв. м, 19 кв. м належить на праві користування ОСОБА_2, а 69 кв. м належить на праві користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із встановленням її меж згідно із планом-схемою № 1 висновку експертизи № 103 від 15 березня 2002 року залишити у спільному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, як земельну ділянку спільної часткової власності. Зобов'язано Головне Управління держземагенства у м. Києві за умови надання ОСОБА_2 належно оформленої технічної документації внести до державного кадастру відповідні зміни щодо виділеної ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 164 кв. м на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2004 року, в тому числі зміни межі (позначки) до кадастрового плану земельної ділянки для спільного користування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 із зазначенням належності ОСОБА_2 19 кв. м з її загальної площі.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції відповідачі подали апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2015 року справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні 24 травня 2016 року позивач заявив клопотання про відмову від позову та закриття провадження у справі, посилаючись на вимоги частини 1 статті 174 ЦПК (у редакції чинній на час розгляду спірних правовідносин), в якій визначено право позивача протягом усього часу судового розгляду відмовитись від позову.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про відмову від позову та закриття провадження у справі. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне управління держземагенства у м. Києві, Київська міська філія ДП «Центр державного земельного кадастру», Київська міська державна адміністрація про виділ в натурі земельної ділянки, закрито.

Просили суд стягнути з ОСОБА_2 на їх користь понесені судові витрати у розмірі 28 387 грн 60 коп., які складаються з 6 144 грн - вартість проведеної експертизи Київським науко-дослідним інституту судових експертиз; 8 000 грн - вартість правової допомоги згідно укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договору про надання правової допомоги від 07 липня 2015 року № 7-7-15; 8 000 грн - вартість правової допомоги згідно укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 договору про надання правової допомоги від 08 липня 2015 року № 8-7-15; 3 000 грн - вартість правової допомоги згідно додатку № 2 від 17 червня 2016 року до укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договору про надання правової допомоги від 07 липня 2015 року № 7-7-15; 3 000 грн - вартість правової допомоги згідно додатку від 17 червня 2016 року № 2 до укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 договору про надання правової допомоги від 08 липня 2015 року № 8-7-15 та судовий збір на суму 121 грн 80 коп. сплачений ОСОБА_3; судовий збір на суму 121 грн 80 коп. сплачений ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2016 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов′язані із проведенням судової експертизи в сумі 6 144 грн та судовий збір в сумі 121 грн 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 121 грн 80 коп. У іншій частині заяви відмовлено.

При постановленні ухвали суд зробив висновок, що наявні підстави, передбачені статтями 79, 88, 89 ЦПК (в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали) для стягнення витрати, пов′язані із проведенням судової експертизи. Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення судових витрат в частині відшкодування витрат на правову допомогу суд виходив із того, що відповідачем не надано суду документального підтвердження фактичних витрат.

У вересні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з касаційною скаргою, у якій просять скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд не застосував статті 79, 84, 88 та частину першу статті 89, замість частини третьої статті 89 ЦПК (в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали).

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2016 року в частині стягнення витрат пов'язаних із проведенням судової експертизи, постановити в цій частині нову ухвалу, якою суму у розмірі 6 114 грн розподілити порівну між ним та ОСОБА_3

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач подав заяву про відмову від позову та закриття провадження у зв'язку з тим, що неодноразові заперечення позивача щодо проведення судової земельно-технічної експертизи не були враховані, а сама експертиза була призначена у судовому засіданні за відсутності позивача.

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_2 надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін. Вказує, що відповідачами не надано суду документального підтвердження фактичної сплати суми у розмірі 22 000 грн витрат на правову допомогу.

У грудні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 надіслали заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на пов'язаних із проведенням судової експертизи, без змін. Зазначає, що касаційна скарга містить взаємовиключні висновки без посилання на конкретні норми матеріального та процесуального права.

Верховний Суд відхиляє аргументи касаційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з таких мотивів.

Тлумачення положень статті 89 ЦПК (в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали) свідчить, що розподіл витрат у разі відмови від позову регулювався частиною першої цієї статті, натомість частина третя стосувалася всіх інших випадків закриття провадження у справі, а також залишення заяви без розгляду.

Судом встановлено, що при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачами (ОСОБА_3, ОСОБА_4 окремими платежами сплачено кожним по 121 грн 80 коп. судового збору. Також у ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_7 заявили клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року по справі призначено земельно-технічну експертизу. Оплату вартості проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_3

25 березня 2016 року з Київського наукового-дослідний інституту судових експертиз надійшла цивільна справа разом з висновком експерта від 24 березня 2016 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи.

Акт здачі-приймання висновку судового експерта від 24 березня 2016 року свідчить про те, що вартість проведеного дослідження становить 6 144 грн та сплачена ОСОБА_3 наперед, що також підтверджується квитанцією від 16 вересня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про повернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрат із проведенням судової експертизи та судовий збір на підставі частини першої статті 89 ЦПК (в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали). Також колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що стягнення витрат пов'язаних із оплатою правової допомоги адвоката можливо лише у разі необґрунтованих дій позивача (частина третя статті 89 ЦПК (в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержанням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК (в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали), касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Оскільки оскаржена ухвала залишена без змін, а скарги без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на осіб, які подали касаційні скарги.

На підставі частини першої статті 89 ЦПК (в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали), керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. І.Крат

В. П.Курило