АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1371/18 Справа № 204/4041/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Баранніка О.П., Пономарь З.М.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Чечелівська районна у місті Дніпрі рада, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року Дніпровська міська рада звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 08.07.2015 року робочою групою з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Красногвардійського району м. Дніпропетровська було проведено позапланову перевірку дотримання фізичними (юридичними) особами вимог земельного законодавства та підтверджено актом №16-15, що по вул. Ігоря Клюєва, 11 розташовано приватне домоволодіння, на території якого розташовано житловий будинок з прибудовами до нього та господарчими спорудами. Власником 1/2 частини домоволодіння ОСОБА_2 поза межами території домоволодіння, встановлено збірно-розбірний залізобетонний паркан загальною довжиною 15,5 метрів погонних (14 м. + 1,5 м.), висотою близько 1,8 м. У зв'язку із цим було самовільно зайнято земельну ділянку загальною площею близько 0,0021 га. Користувачем квартир №2 та №3 по вул. Ігоря Клюєва 11, а саме ОСОБА_3, були вжиті заходи з перенесення вїзних воріт у бік вулиці приблизно на 0,60 м., у наслідок чого була самовільно зайнята земельна ділянка загальною площею близько 0,00018 га ((0,60 м. * 3,0 м) = 1,8 м.кв/10000 = 0,00018 га). Тому позивач просив зобов'язати ОСОБА_2 повернути самовільно займану земельну ділянку за адресою: м. Дніпро, вул. Ігоря Клюєва, буд. 11, загальною площею близько 0,0021 га, привівши її у придатний для подальшого для використання стан шляхом знесення усіх існуючих споруд; зобов'язати ОСОБА_3 повернути самовільно займану земельну ділянку за адресою: м. Дніпро, вул. Ігоря Клюєва, буд. 11, загальною площею близько 0,00018 га, привівши її у придатний для подальшого для використання стан шляхом знесення усіх існуючих споруд.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується рекомендованими повідомлення про вручення їм судових повісток, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що Актом №16-15 робочої групи з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року, проведено позапланову перевірку щодо дотримання фізичними (юридичними) особами вимог земельного законодавства України при користуванні земельною ділянкою (ділянками) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ігоря Клюєва, 11, квартири № 1,2,3. При візуальному обстеженні домоволодіння по вул. Ігоря Клюєва, 11 та при порівнянні з матеріалами технічної інвентаризації, з фотоматеріалами, було зясовано, що користувачами та власниками квартир, розташованими у житловому будинку по вул. Ігоря Клюєва, 11, вжито заходи по самовільному зайняттю земельних ділянок у межах «червоних ліній» вулиці. Власником 1/2 частини домоволодіння ОСОБА_2 за межами території домоволодіння самовільно зайнято земельну ділянку загальною площею близько 0,0021 га. Користувачами квартири №2 та № 3 у домоволодінні по вул. Ігоря Клюєва, 11 було вжито заходи по перенесенню вїзних воріт у бік вулиці приблизно на 0,60 м., унаслідок чого була самовільно зайнята ділянка загальною площею близько 0,00018 га. (а.с. 6-8).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №90757479 від 29.06.2017 року вбачається, що загальна площа земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Клюєва, 11 становить 756 кв.м. по фактичному користуванню. Самовільно збудовано: сіни літ.а 1, літ. а 41, літ.а5 1, сарай літ. В. В житловому будинку літ. А 1 приміщення 1-4 площею 13.0 кв.м. самовільно переобладнане в житлове. Узаконена житлова площа по літ. А-1 82,5 кв.м. (а.с. 10-11).

Апеляційним судом встановлено, що власником 1/2 земельної ділянки та 1/2 будинку по вул. Ігоря Клюєва, 11 у м. Дніпро є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно №114448939 від 19.02.2018 року та №114448786 від 19.02.2018 року, що долучені до матеріалів справи.

Згідно вказаних інформаційних довідок від 19.02.2018 року, право власності, речове право на інші половини зазначених земельної ділянки та будинку у відповідних державних реєстрах не зареєстровані.

У паспорті громадянина України відповідачки ОСОБА_3 наявна інформація про те, що по 12.05.2013 року вказана особа була зареєстрована проживаючою ІНФОРМАЦІЯ_1; на цей час паспорт відповідачки не містить інформації про місце її реєстрації. ОСОБА_3 не зареєстрована та не була зареєстрованою у якості проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2 (м. Дніпропетровську); копія паспорта долучена до матеріалів справи.

Крім того, встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року у цивільній справі №204/8443/16-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на частину домоволодіння по вул. І.Клюєва, буд.11 у м. Дніпро в порядку спадкування за законом - відмовлено. Рішення набрало законної сили 27.03.2017 року (а.с. 32-38).

Суду не представлені докази, що ОСОБА_3 є власником (співвласником) або користувачем земельної ділянки та (або) будинку по вул. І. Клюєва, 11 у м. Дніпро; клопотань про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено.

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Статтею 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають:а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно п. а) ч. 4 вказаної вище статті до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинку, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А згідно ч. 2 вказаної вище статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За змістом ст. ч. 1 ст. 13 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 3 вказаної вище статті встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до п. 1.5 Технічних вказівок «щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах», затверджених Земельним комітетом України по земельних ресурсах 15.05.1998 року, межа наземні матеріальні рубежі, які позначають межі земельної ділянки, або умовна лінія на поверхні, яка розділяє дві проінвентаризовані ділянки. Встановлення меж - процес закріплення в правовому документі меж власності із узгодженою і зареєстрованою точною лінією розмежування.

Згідно п. 2.3 вказаних вище Технічних вказівок, розмір земельної ділянки характеризується фізичною та аналітичною площами. В правоустановлюючих документах наводиться аналітична площа земельної ділянки.

Аналітичної площі земельної ділянки - площа проекції межі ділянки на площину проекції, в якій встановлена геодезична система координат. Аналітична площа визначається за координатами кутів поворотів межі земельної ділянки (п. 1.5 Технічних вказівок).

Таким чином, під межею слід розуміти прямовисну площину, яка проходить через розмежувальні знаки двох суміжних ділянок. Така площинна межа, проходячи через границі ділянки, визначає однорідне правове поле для реалізації прав і обов'язків власника чи користувача цієї ділянки. Встановлення меж земельної ділянки забезпечується проведенням комплексу польових і камеральних робіт кадастрових зйомок, у процесі яких вимірюються лінійні і кутові розміри меж, проводиться їх погодження із суміжними власниками землі і землекористувачами, обчислення координат межових точок, складання проекту зовнішніх меж земельної ділянки та перенесення їх в натуру. Межа чітко фіксується на місцевості. Зі встановленням межі земельної ділянки виникає інша невід'ємна її ознака - місце розташування. Система координат встановлених меж забезпечує просторову визначеність земельної ділянки і дозволяє розпізнавати її серед інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в позовній заяві не зазначені межі земельної ділянки площею 756 кв.м., координати поворотних точок, не вказано про наявність на земельній ділянці будь-яких споруд із зазначенням їх площі та місця розташування, не зазначені докази зайняття більшого розміру земельної ділянки та спосіб, у який вона має бути приведена у придатний для використання стан.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивач в ході розгляду справи судом першої інстанції позовні вимоги не уточнив, не надав доказів на підтвердження меж земельних ділянок, які вимагає повернути, зазначивши в позовній заяві лише посилання на «загальною площею близько 0,0021 га» та «загальною площею близько 0,00018 га»; враховуючи, що міською радою не надано доказів розташування земельних ділянок (які позивач вимагає повернути) на місцевості, їхні точні площі та конфігурації; враховуючи, що позивачем не конкретизовано які саме споруди він вимагає знести, колегія дійшла висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв»язку з обранням позивачем невірного способу захисту та недоведеністю.

Позивач не наводить необхідних технічних даних, за якими можливо достовірно встановити, що площа чи конфігурація земельної ділянки, яка зайнята на цей час домоволодінням №11 вул. І.Клюєва у м. Дніпро, не відповідають технічній документації.

Представлений суду акт №16-15 від 08.07.2015 року не містить інформації про проведення замірів земельної ділянки вул. І. Клюєва, буд.11 у м. Дніпро, даних щодо межових знаків. Натомість, згідно тексту вказаного акту, дослідження проводилась шляхом «візуального обстеження домоволодіння». Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що акт №16-15 від 08.07.2015 року не є належним доказом факту порушення меж земельної ділянки по вул. І.Клюєва, буд.11 у м. Дніпро.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження доводів позивача про те, що ОСОБА_3 є належним відповідачем.

Колегія наголошує, що позивачем на підтвердження свого позову не надано доказів, що відповідають вимогам ст.ст.58, 59 ЦПК України в редакції, що діяла по 14.12.2017 року (ст.ст. 77 - 79 ЦПК в редакції, що діє з 15.12.2017 року), клопотань про витребування відповідних доказів судом, про призначення судової експертизи не заявлено. Викладене стверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 20.02.2018 року, у якому представник позивача був присутнім, але зазначив про відсутність будь-яких клопотань.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Колегія звертає увагу, що Дніпровська міська рада не позбавлена можливості для звернення до суду за захистом своїх прав з відповідним позовом до належних відповідачів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді