Справа № 146/1567/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" лютого 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частину нерухомого майна, розташованого по вул.Мічуріна, 57 в с.Вила Томашпільського району Вінницької області (літня кухня «Б», прибудова «б», підвал «Б1», вхід в підвал «б», сарай «В», добудова «в», баня «Г», веранда «г», підвал «Г1», сарай «Д», гараж «Ж», сарай «ж», огорожа 1-3).

Позов обґрунтувала наступним.

11 жовтня 2012 року Томашпільським районним судом було винесено заочне рішення, згідно якого скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 667603 видане 25 квітня 2007 року і визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини нерухомого майна, розташованого по вул. Мічуріна, 57 с. Вила Томашпільського району Вінницької області. Даним рішенням за позивачкою не визнавалось право власності. Враховуючи скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності за відповідачем на ? частину нерухомого майна, право власності на іншу частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами залишилося не визначеним.

Тому з даним позовом позивачка змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, а також в разі необхідності не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, які не з»явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду від 11 жовтня 2012 року було визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини нерухомого майна, розташованого по вул. Мічуріна, 57 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області , що складається із літньої кухні «Б», добудови «б», входу в підвал « «б1», підвалу «Б1», сараю «В», добудови «в», бані « «Г», веранди «г», підвалу «Г1», сараю «Д», гаража «Ж», сараю «ж», огорожі та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 667603 видане 25 квітня 2017 року. Анульовано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 14470170 від 07.05.2007 року.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до вимог ст. 316 ч. 1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, що передбачає юридичну можливість власника панувати над нею, здійснювати щодо неї свою волю, використовувати корисні якості майна та можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконість набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визгначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння , користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у результаті втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За вимогами ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 667603 рішенням Томашпільського районного суду скасоване (а.с.6)

Згідно довідки про показники обєкта нерухомого майна КП Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації № 179 від 15 листопада 2017 року, відповідно до проведеної інвентаризації від 08 листопада 2017 року, до складу майна , що розташоване в с. Вила по вул. Мічуріна, № 57 входить :літня кухня «Б», прибудова «б», підвал «Б1», вхід в підвал «б», сарай «В», добудова «в», баня «Г», веранда «г», підвал «Г1», сарай «Д», гараж «Ж», сарай «ж», огорожа 1-3 . Станом на 31.12.2012 року право власності на майно зареєстровано за ОСОБА_2 ? частини(а.с.11).

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі застосуванні норми права до спірних прапвовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.6. Якщо одна із сторін визнала пред»явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторонни ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано дані позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за ним же.

На підставі ст.ст.60,61,63,68 Сімейного кодексу України, ст.ст. 182, 328, 355,367,370 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.12,13, 76 , 78,263,265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини нерухомого майна, розташованого по вул.Мічуріна, 57 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області, що складається із літньої кухні «Б», прибудови «б», входу в підвал «б1», підвалу «Б1», сараю «В», добудови «в», бані «Г», веранди «г», підвалу «Г1», сараю «Д», гаража «Ж», сараю «ж», огорожі 1-3 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: ОСОБА_3