"28" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач з 30.12.2014 року по 11.08.2016 року перебував на обліку в Київському міському центрі зайнятості. 30.12.2014 року він подав заяву з проханням надати йому статус безробітного. Наказом РЦЗ від 05.01.2015 року № НТ150105 відповідачу був наданий статус безробітного з 30.12.2014 року, та призначено допомогу по безробіттю. Однак, у зв'язку з встановленням факту подання відповідачем недостовірних даних наказом РЦЗ від 11.08.2016 року № НТ160811 з 11.08.2016 року реєстрацію припинено. Як було встановлено в ході обміну інформації між Державною службою зайнятості (Центральним апаратом) та Пенсійним фондом України відповідач подавав в червні 2016 року цивільний договір, згідно якого ним надавалися послуги за договором цивільно-правового характеру КМР «Телекомпанія «Київ» з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року та отримував доходи згідно акту здачі-приймання послуг в розмірі 3 500,00 грн. Оскільки, відповідач не подав відомості про одержання ним доходів, наказом РЦЗ від 10.10.2016 року № 161010 було прийнято рішення про повернення коштів виплачених відповідачу за період з 01.06.2016 року по 09.08.2016 року в сумі 2 656,77 грн. На адресу відповідача направлявся лист-повідомлення від 10.10.2016 року № 3257-07 щодо необхідності повернення коштів, проте кошти в добровільному порядку не повернуті.
В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. В разі неявки відповідача в судове засідання щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Враховуючи відсутність в судовому засіданні сторони відповідача, відсутність заяви про розгляд справи у його відсутність, чи відкладення розгляду справи з поважних причин, суд вважає за можливе прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим сторонами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Дана справа зареєстрована в суді 01.11.2017 року. Після перевірки місця реєстрації відповідача в Дніпровському районі м. Києва, ухвалою від 21.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.
По справі призначалося два судових засідання, одне з яких відкладалося у зв'язку з неявкою до суду відповідача.
В суді встановлено, що 30.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. В заяві вказано, що він через відсутність роботи не має заробітку або інших доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; пенсії не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності; не отримує допомоги по догляду за дитиною, інвалідом І-ої чи ІІ-ої групи, особою похилого віку, грошове забезпечення як батьки-вихователі; не є членом особистого селянського господарства; не є фермером або членом фермерського господарства; не навчається на денній (очній) формі навчання. З правами та обов'язками, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» був ознайомлений.
Наказом РЦЗ від 05.01.2015 року № НТ150105 ОСОБА_1 був наданий статус безробітного з 30.12.2014 року.
Наказом № НТ150106 від 06.01.2015 року ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з 06.01. 2015 року по 17.11.2016 року.
Наказом від 12.02.2015 року № НТ150212 скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з недотриманням ОСОБА_1 рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню на строк з 11.02.2015 року по 25.02.2015 року.
Наказом № НТ150226 від 26.02.2015 року з 26.02.2015 року розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 14.09.2015 року № НТ150914 виплати перераховані.
Згідно Акту № 455 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 05.10.2016 року, в результаті обміну інформацією між ДЦЗ(ЦА) та ПФУ виявлено факт надання послуг (за угодами ЦПХ) та отримання доходу у ІІ кварталі 2016 року (у червні) ОСОБА_1 у КП КМР «Телекомпанія «Київ». Дохід склав 3 500,00 грн. Вказані обставини підтверджуються Договором на виконання робіт від 01.06.2016 року та Актом про виконані роботи від 30.06.2016 року, підписаними ОСОБА_1 та представником юридичної особи,
Згідно наказу № НТ160811 від 11.08.2016 року ОСОБА_1 з 11.06.2016 року припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з встановленням факту подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення надання йому статусу безробітного.
Наказом № НТ160811 від 11.08.2016 року з 11.08.2016 року припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного у зв'язку з встановленням факту подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення надання йому статусу безробітного.
10.10.2016 року прийнято наказ № 161010 про повернення ОСОБА_1 виплат у встановленому порядку відповідно до частини 3 ст. 36 ЗУпЗДССВБ за період з 01.06.2016 року по 09.08.2016 року, сума боргу 2 656,77 грн.
На адресу відповідача направлявся лист-повідомлення від 10.10.2016 року № 3257-07 щодо необхідності повернення коштів, проте спір в досудовому порядку не вирішено, кошти в добровільному порядку не повернуті.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками.
Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Згідно з ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до довідки - розрахунку від 10.10.2016 року № 3263-05 за період з 01.06.2016 року по 09.08.2016 рік ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в сумі 2 656,77 грн. В добровільному порядку кошти відповідачем не повернуто.
Враховуючи надані докази та вимоги Закону, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, які викладені в позовній заяві підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов'язань.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 31, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 4, 22, 43 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: