Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1345/18 Головуючий у 1-й інстанції: Вірченко О.М.
Є.У.№ 801/1783/2012 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , головний державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області Васильєва Людмила Юріївна,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника за дорученням ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на ухвалу судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою. Зазначав, що постановою старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльської О.Г. від 14 серпня 2017 року накладено арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржникові на праві спільної сумісної власності. Заявник вважає, що державним виконавцем було порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника, а у разі їх відсутності на належне боржнику майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення за виконавчими документами не може бути звернене на майно, вказане в додатку до вказаного Закону, що належить боржникові фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні. Майно, на яке держвиконавцем було накладено арешт, належить трьом співвласникам і є їх спільною сумісною власністю, частки у вказаному майні не визначені та не виділені в натурі. Державним виконавцем не було здійснено перевірку майнового стану боржника, не з`ясована інформація про співвласників квартири, на яку було накладено арешт, чим порушено права інших співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який на своєму утриманні має двох неповнолітніх дітей. Звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру, в яких фактично проживає боржник, відбувається в останню чергу. Накладення арешту на квартиру, що є об`єктом спільної сумісної власності декількох осіб, без виділу частки боржника в праві спільної сумісної власності суперечить вимогам ст. 371 ЦК України та перешкоджає іншим співвласникам в здійсненні права власності на квартиру. Просив визнати дії старшого державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Нєдєльської О.Г. стосовно винесення постанови про арешт майна боржника від 14 серпня 2017 року неправомірними, скасувати вказану постанову, а також визнати причини пропуску звернення до суду поважними та поновити пропущений строк для звернення до суду із скаргою.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року відмовлено у задоволені скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника за дорученням ОСОБА_4 і ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили ухвалу суду скасувати, прийняти нову, якою скаргу задовольнити в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 , його представник адвокат Амельченко Д.Д., ОСОБА_3 не з`явилися. 01 березня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла їх заява про відкликання апеляційної скарги в порядку ч.3 ст. 364 ЦПК України з тих, підстав, що оскаржувана постанова була скасована державним виконавцем 22.03.2018 року.

Відповідно до ч.2 , 8 ст. 49, ст.206, ст.364, ст.373 ЦПК заявник протягом усього часу розгляду справи, зокрема, в апеляційному суді, може відмовитися від скарги. Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи в апеляційному суді, або протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково.

Зважаючи на те, що апеляційне провадження у справі відкрито 02 лютого 2018 року, заява про відкликання апеляційної скарги подана заявниками після початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції, заяву про відмову від позову або від апеляційної скарги скаржники не подавали, передбачених законом підстав для залишення апеляційної скарги без розгляду і повернення її скаржникам не має.

Заслухавши доповідь судді, заперечення старшого державного виконавця Комунарського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Нєдєльської О.Г., обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у діях державного виконавця не вбачається порушень вимог закону дії вчинені відповідно до закону.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Судовим розглядом встановлено, що в проваджені Комунарського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області з 28 вересня 2016 року перебувало виконавче провадження ВП №52385026 по виконанню виконавчого листа №801/1783/2012, виданого 25.08.2016 р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2012 р. і до його повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькькій області Недєльською О.Г. від 14 серпня 2017 р. по ВП №53685026 накладено арешт на майно, що належить божнику квартиру, трикімнатну, яка належить боржникові на праві спільної сумісної власності за адресою АДРЕСА_2 (а.с.45).

Відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження від 14 серпня 2017 року вищевказане виконавче провадження було передано до Бердянського МРВ ГТУЮ у Запорізькій області з тих підстав, що боржник звільнився з В/Ч НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає в м. Бердянську.

Загальний розмір заборгованості за аліментами станом на 31 жовтня 2016 року складав 54 871,64 грн. (а.с.47-48).

Станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постановою про перевірку виконавчого провадження ВП №52385026 від 22.02.2018 року, винесеною в.о. начальника Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області Бородіної Ю.О. накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч 1, 2, 3 ст. 56 вказаного Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 вказаного Закону України стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Під час виконання рішення про стягнення зі скаржника аліментів на утримання дитини у зв`язку із наявністю боргу за період більше, ніж три місяці, державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, а не звернуто стягнення на майно, як вважає заявник, причому в постанові зазначено, що арешт накладено на трикімнатну квартиру, яка належить боржникові на праві спільної сумісної власності.

При винесенні державним виконавцем постанови про арешт майна закон не передбачає здійснення процедури визначення частки майна боржника в спільному майні, як цього вимагають норми розділу VII Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, державний виконавець при винесенні постанови про арешт майна боржника від 14 серпня 2017 року діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення з боржника аліментів на утримання неповнолітньої дитини, права інших співвласників діями державного виконавця порушені не були, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою належність арештованого майна на праві спільної сумісної власності декільком особам, а також що виконавець повинен був звернутися до суду з поданням про виділ частки боржника є неспроможними.

Державним виконавцем не вживалися заходи до звернення стягнення на майно боржника, а тому і підстав для виділу його частки в натурі у спільному сумісному майні не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державний виконавець безпідставно нарахував заборгованість за аліментами за минулі роки, що розрахунок заборгованості зроблено неправильно, що суд першої інстанції не мав права видавати дублікат виконавчого листа, висновків суду першої інстанції про правомірність винесення оскаржуваної постанови не спростовують.

Боржник як учасник виконавчого провадження не позбавлений можливості оспорювати правомірність видачі дублікату виконавчого листа, розмір заборгованості за аліментами, підстави її нарахування у спосіб, передбачений законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що боржнику взагалі не було відомо про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, не звільняють його від обов`язку утримувати свого сина.

Подальше скасування державним виконавцем оскаржуваної постанови в процесі здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення не є підставою для висновку про неправомірність його дій під час вжиття заходів примусового виконання судового рішення зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини боржника.

Обставини у справі, які мають значення для вирішення даної справи та висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону, що регулюють дані правовідносини.

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду без змін.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника за дорученням ОСОБА_4 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: