Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 465/1455/16-ц

провадження № 61-1164св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

треті особи: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Франківський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Львові, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І., від 21 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

17 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Франківський РВ ДМС України у м. Львові, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визначення місця проживання малолітнього сина, надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації місця проживання.

Позовна заява мотивована тим, що 18 січня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений шлюб. У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син - ОСОБА_7. 18 квітня 2013 року рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу і на сьогоднішній день малолітній син проживає разом із батьком. Позивач зазначає, що він самостійно виховує сина, піклується про здоров'я дитини, його фізичний, культурний, духовний та моральний розвиток, забезпечує здобуття дитиною належної освіти. Згоди на зміну місця реєстрації проживання сина ОСОБА_6 не надала.

Із урахуванням зазначеного, а також уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_3 та надати дозвіл Франківській районній адміністрації Львівської міської ради на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси: АДРЕСА_1 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем реєстрації батька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 без згоди матері ОСОБА_6

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_9 - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, із батьком ОСОБА_4 за місцем його проживання - за адресою АДРЕСА_3.

Надано дозвіл Франківській районній адміністрації Львівської міської ради на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_9 - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси: АДРЕСА_1 та здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_9 - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем реєстрації батька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, без згоди матері ОСОБА_6 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, із урахуванням положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, статей 160, 161, 171 СК України виходив із того, що поняття розлучення дитини та матері не є тотожним поняттю визначення різних місць проживання матері та дитини, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботою про дитину та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини, за рішенням органу опіки та піклування чи судовим рішенням. Малолітній ОСОБА_7 на протязі 4-5 років проживає з батьком, який ним опікується, доглядає, матеріально утримує. Дитина висловила свою згоду на проживання з батьком. Судом враховано висновок органу опіки та піклування, який достеменно вивчив відносини між батьками і дитиною та умови проживання.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині надання дозволу Франківській районній адміністрації Львівської міської ради на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з адреси: АДРЕСА_1 та здійснити реєстрацію місця проживання за місцем реєстрації батька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, без згоди матері ОСОБА_6, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що Франківська районна адміністрація Львівської міської радибула залучена до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог, а відтак цивільним процесуальним законодавством не передбачено покладення обов'язку на третю особу. Порядок та місце реєстрації неповнолітніх дітей, які не досягли чотирнадцяти років визначається Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077 від 22 листопада 2012 року, а тому батьки самостійно відповідно до зазначеного Порядку повинні визначити місце реєстрації дитини, враховуючи її місце постійного проживання.

11 грудня 2017 року ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду в частині прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 не надає згоди на зняття з реєстрації місця проживання дитини за фактичним постійним місцем проживання дитини, а тому, саме з цих підстав позивач просив задовольнити позовні вимоги в цій частині. Крім того, 04 квітня 2016 року набув чинності Закон України № 888 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», відповідно до якого повноваження у сфері реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб делегуються органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради, сільському голові). Відтак, в даному випадку у зв'язку із змінами законодавства органом реєстрації, що здійснюють реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці є Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, а тому судом першої інстанції було правомірно надано дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 червня 2007 року. (а.с. 16).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 30 жовтня 2013 року № 2583 виданої ЛКП «Південне» ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований разом із ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 17).

Згідно довідки про склад сім'ї і прописки ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3. ( а.с. 18).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов приміщення від 09 жовтня 2013 року та від 15 березня 2016 року складених комісією ЛКП «Сокільницьке» встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з батьком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25 листопада 2013 року № 35-4747 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4 (а.с. 23).

26 лютого 2016 року ОСОБА_4 скерував рекомендованим відправленням ОСОБА_6 лист, в якому просив надати дозвіл на зміну місця реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_7 та зареєструвати сина за фактичним місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3, який отримано ОСОБА_6 01 березня 2016 року (а.с. 21, 22, 24).

Відповідно до частини першої та другої статті 11 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, із урахуванням уточнених позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що надання дозволу на вчинення певних дій третій особі, яка бере участь у справі без самостійних вимог, не передбачено чинним на момент розгляду справи цивільно-процесуальним законодавством. Суд при ухваленні рішення позбавлений можливості вирішити позовні вимоги відносно третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду і приходить до висновку, що судамивірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта