Постанова
Іменем України

21 лютого 2018 року
м. Київ

справа № 760/21901/15-ц

провадження № 61-5196 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Міністрерство оборони України,
представник відповідача Дорожинська Анна Дмитрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва у складі судді Козленко Г. О. від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М. від 12 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністрерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він проходив військову службу в Збройних Силах України та був звільнений в запас у 2010 році за станом здоровя. Зазначав, що згідно довідки Запорізької обласної медико-соціальної експертної комісії від 15 квітня 2010 року серії АД № 142025 йому була встановлена третя група інвалідності, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Вказував, що внаслідок травми, отриманої під час проходження військової служби, у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Позивач посилався на статтю 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, а також на положення статей 23, 1167 ЦК України.
З урахуванням наведено позивач просив стягнути з Міністрерства оборони України на свою користь моральну шкоду у розмірі 100 тисяч грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних доказів завдання йому моральної шкоди, протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено та залишено без змін рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивач не надав судам доказів, на які він посилається в позовній заяві, як на підставу її задоволення, а саме, що отримав травму під час проходження служби, як наслідок розвитку інших хвороб, які зазначені у свідоцтві про хворобу від 2 березня 2010 року №45.

10 листопада 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили у задоволенні позову, оскільки позивачем було надано усі наявні у нього докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби.
Крім того, вважає доведеним розмір моральної шкоди.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної та матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений у запас Збройних Сил України у 2010 році за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу (по особовому складу) начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 367 від 18 травня 2010 року.

Згідно із довідкою серії АБ № 001370 від 14 квітня 2010 року ступінь втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого становить 40 % у зв`язку з хворобою, пов`язаною з проходженням військової служби. Акт огляду МСЕК № 25 від 14 квітня 2010 року, що став підставою для видачі довідки, позивачем суду не надано.

Із свідоцтва про хворобу № 45 від 2 березня 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 був оглянутий госпітальною військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 за направленням військового комісара Шевченківського районного військового комісаріату м. Запоріжжя від 15 лютого 2010 року та у позивача були виявлені ряд захворювань, зокрема, гіпертонічна хвороба другої стадії; гіпертензивне серце без порушення загального кровообігу; гіпертонічна ангіопатія сітківки другого ступеню обох очей; дисциркуляторна енцефалопатія першого ступеню з псевдоневротичним синдромом; поширений остеохондроз хребта з больовим синдромом та незначним порушенням функції; вертеброгенна цервікоторакалгія; ожиріння другого ступеню, жировий гепатоз, хронічний холецистит. Комісія дійшла висновку, що ці захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби (а. с. 8).

Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 40 % у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з проходженням військової служби (а. с. 7).

З копії пенсійного посвідчення, виданого 15 червня 2010 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугою років довічно (а. с. 6).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що йому було встановлено третю групу інвалідності, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, та від травми, отриманої під час проходження служби, у нього розвинулись хвороби, стан здоров`я погіршився, що завдає йому моральні страждання.

Встановивши, що позивачем не надано доказів щодо отримання ним травми під час проходження військової служби та встановлення йому третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, суди правильно прийшли до висновку, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, є недоведеними, а надані позивачем докази підтверджують інші обставини, на які в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач не посилався.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212 - 214, 315 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, дослідили усі наявні в матеріалах справи докази та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що позивачем було надано судам докази, яких достатньо для підтвердження обставин на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Касаційним судом не беруться до уваги та не досліджуються надані позивачем копії додаткових доказів, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про обґрунтування розміру завданої моральної шкоди не заслуговують на увагу, враховуючи підстави, за яких було відмовлено у задовленні позову.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк