Справа № 206/4836/17
Провадження № 2/206/115/18
15.02.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Стахів О.О.
представників позивача ОСОБА_1,
ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПУЛЬС - КОМПАНІ" в особі директора Лімарєвої Олени Петрівни, треті особи: ОСОБА_5, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно - страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -
ОСОБА_6 виклад позиції позивача.
У судовому засіданні представники позивача позов підтримали просили задовольнити.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
09.10.2017 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 25.10.2017 на адресу суду надійшли письмові заперечення ПрАТ "УПСК" на позовну заяву (а.с.20-21). 31.10.2017 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.35). 07.12.2017 на адресу суду надійшли письмові заперечення ПрАТ "УПСК" на уточнену позовну заяву (а.с. 59-61). 13.12.2017 позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с.87). 17.01.2018 позивач надав заяву про заміну неналежного відповідача (а.с.142-143). 30.01.2018 ухвалою суду замінено відповідача у справі з ТОВ «ГОЛМЕТРЕСУРС-ІНВЕСТ» на ТОВ "ІМПУЛЬС - КОМПАНІ" в особі директора Лімарєвої О.П. (а.с.149). 15.02.2018 у судовому засіданні суд не виходячи до нарадчої кімнати, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано пояснення учасників справи. 15.02.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
12.04.2017 постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська визнано винним ОСОБА_5 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень. Під час розгляду адміністративної справи, судом було встановлено, що 11.03.2017 о 13:40 год. в м. Дніпро по вул. Роз'їздна, 54, водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Камаз», д.н.з. НОМЕР_3, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_5 порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.7).
Відповідно до полісу № АК/0478986 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів від 25.08.2016, транспортний засіб «Камаз» НОМЕР_3 було застраховано ТОВ «ГОЛМЕТРЕСУРС-ІНВЕСТ» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - у розмірі 100000 грн. Строк дії полісу встановлено до 18.11.2017 (а.с.22).
13.03.2017 ПрАТ "УПСК" отримало повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, яка сталась 11.03.2017 по вул. Роз'їздій, внаслідок якої автомобіль НОМЕР_4отримав ушкодження (а.с.62).
13.03.2017 представником ПрАТ "УПСК", у присутності позивача складено акт огляд транспортного засобу Fiat Ducato, д.н.з. НОМЕР_5, під час якого виявлено механічні пошкодження транспортного засобу, здійснено їх опис (а.с.63).
22.05.2017 ПрАТ "УПСК" отримано заяву позивача про відшкодування шкоди (а.с.72).
ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представниками позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
В той же час, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Так, ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
Виходячи із змісту даної статті, а також з урахуванням положення ст. 1187 ЦК України, позивач звертаючи свою вимогу щодо стягнення матеріальної шкоди до роботодавця, завданої позивачу його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, підлягають встановленню обставини щодо ідентифікації володільця джерела підвищеної небезпеки (особа, яка на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо володіє транспортним засобом), а також, наявність трудових відносин між роботодавцем та винною особою/особою, яка завдала шкоди на момент завдання такої шкоди.
Так, відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 07.09.1998 №1388 (далі - Правила), власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх в органах Державної автоінспекції Міністерства внутрішніх справ. При цьому прізвище, ім'я, по батькові або найменування юридичної особи - власника (співвласника) транспортного засобу вказуються у свідоцтві про реєстрацію такого транспортного засобу. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державної автоінспекції, забороняється. Частина 1 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Таким чином, належними та достатніми доказами, що підтверджують правову підставу володіння автомобілем, можуть бути свідоцтво про реєстрацію автомобіля або документ, що підтверджує право користування та (або) розпорядження вказаним автомобілем, і виданий на період дії такого документа тимчасовий реєстраційний талон, та/або інший правочин, що підтверджує набуття права власності на рухоме майно.
Між тим, як встановлено судом жодного належного, достатнього та допустимого доказу права власності на «Камаз» НОМЕР_3 за ТОВ "ІМПУЛЬС - КОМПАНІ", перебування вказаного транспортного засобу на балансі вказаного підприємства, та/або права власності за будь-якою іншою особою позивачем та його представниками не надано. Інформація про неможливість долучити вказані докази та/або відсутність підстав для їх отримання зі сторони позивача нічим об'єктивно не підтверджена. Відповідно до ст. 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи із вищевикладеного, суд враховуючи відсутність належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з ТОВ "ІМПУЛЬС - КОМПАНІ" на момент заподіяння шкоди/дтп, та виконання ОСОБА_5 трудових (службових) обов'язків на цей час, приходить до висновку про відсутність підстав для можливості стягнення з ТОВ "ІМПУЛЬС - КОМПАНІ" завданої позивачу матеріальної шкоди. Крім вищевикладеного, також необхідно звернути увагу, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів, транспортний засіб «Камаз» НОМЕР_3 було застраховано ТОВ «ГОЛМЕТРЕСУРС-ІНВЕСТ», в той час як позивач, просить стягнути кошти з ТОВ "ІМПУЛЬС - КОМПАНІ" не надавши жодного доказу перейменування юридичної особи, наявності помилки в страховому полісі та або інших підстав, що обумовили зміну у назві товариства.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 23, 509, 599, 999, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст., 5, 9, 22-31, 35, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 23.02.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак