АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3243/16-ц 22-ц/774/169/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа 214/3243/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Євтодій К.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2 центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2017 року, ухваленого суддею Щеняєвою І.Б. у м. Кривому Розі

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа - керівник Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3, про відшкодування збитків, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він є журналістом, який за завданням видання готував матеріали щодо порушення прав людини в ОСОБА_4 і знімав відеоматеріали по справі «ОСОБА_5 проти України».

21 березня 2016 року в приміщенні Донецького юридичного інституту був заарештований ОСОБА_5П, що було зафіксовано ним на фото та відео. Після чого ОСОБА_5 доставили в Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу, де йому забезпечили безкоштовного державного захисника ОСОБА_6, від якого ОСОБА_5 відмовився. Всі ці події позивач, який був там присутнім, знімав на відео зі свого мобільного телефону Леново S860. Побачивши це, адвокат ОСОБА_6 підійшов до нього, вихопив телефон та розбив його.

Посилаючись на те, що адвокат ОСОБА_6 був призначений ОСОБА_2 центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області і діяв за трудовим контрактом, вважає, що відповідальність за спричинену йому шкоду повинна нести державав особі Державної казначейської служби України.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3825 грн. реальних збитків, 5000 грн. відшкодування на правову допомогу, 16000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Вважає, що він повністю довів факт завдання йому шкоди адвокатом ОСОБА_6, який є працівником ОСОБА_2 центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, а тому останнє повинно нести відповідальність в порядку ст. 1172 ЦК України за завдану ним під час виконання трудових обовязків шкоду. У звязку з чим, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову вважає помилковим, а його позицію про залучення належного відповідача такою, що протирічить вимогам ст. 11 ЦПК України та ст. 12 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 березня 2016 року в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу адвокат ОСОБА_6, який для надання вторинної правової допомоги уклав контракт з ОСОБА_2 центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, вихопив з рук позивача ОСОБА_1 мобільний телефон Леново S860, на який він здійснював відеозйомку, після чого повернув його ОСОБА_1, який помітив, що його телефон пошкоджено та відновленню не підлягає.

Саме з цих підстав, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення збитків та відшкодування спричиненої шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав діями відповідача ОСОБА_2 центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 ч.1 ст. 15 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, за змістом наведених вимог, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Предявляючи вимоги до ОСОБА_2 центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 послався на порушення його прав у звязку з діями адвоката ОСОБА_6 при здійсненні ним обовязків щодо надання правової допомоги за контрактом, укладеним з відповідачем.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи, передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, частина 4 ст. 60 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи, вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем не надано суду жодних допустимих та належних доказів в підтвердження порушення відповідачем ОСОБА_2 центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області його прав у звязку із заподіянням, на його думку, шкоди внаслідок дій адвоката ОСОБА_6

При цьому, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про доведеність його позовних вимог та наявність підстав для стягнення завданої шкоди в порядку ст. 1172 ЦК України з ОСОБА_2 центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, як з роботодавця, з яким адвокат ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_6 не є штатним працівником вказаної юридичної особи, а надає правову допомогу громадянам на підставі укладеного з ОСОБА_2 центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області контракту № 71 від 02.03.2015 року, за дорученням останнього й відносини між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_2 центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області регулюються у відповідності до вимог Закону України «Про безоплатну правову допомогу» (а.с. 23-25).

При цьому, пунктом 8 вказаного контракту передбачено відповідальність центру за порушення принципу незалежності та конфіденційності адвокатської діяльності, передбаченої законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи позивача про порушення його прав ОСОБА_2 центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області та наявність підстав для покладення на нього відповідальності за спричинену позивачу діями адвоката ОСОБА_6 шкоду, ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування на користь позивача відповідачем збитків, матеріальної та моральної шкоди, відмовивши з цих підстав в задоволенні поданого ОСОБА_1 позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, якому було розяснені судом першої інстанції його процесуальні права, в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи, клопотання про заміну відповідача не заявляв. У звязку з чим, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі про те, що позиція суду першої інстанції про залучення належного відповідача протирічить вимогам ст. 11 ЦПК України та ст. 12 ЦК України.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: