Ухвала

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 520/84/15-ц

провадження № 61-284св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Тавровський СергійГригорович,

відповідач - ОСОБА_5,

вирішив питання про зупинення касаційного провадження у справі № 520/84/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Тавровського СергіяГригоровича в інтересах уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року в складі суддів: Станкевича В. А., Варикаші О. Д., Бабія А. П., до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/14438/15-ц,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року у складі судді Прохорова П. А. позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 травня 2008 року б/н у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту від 29 травня 2008 року в розмірі 1 535 240 грн 82 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 978 222 грн 04 коп.; сума заборгованості за відсотками - 557 018 грн 77 коп., шляхом визнання права власності та передання у власність ПАТ «Дельта Банк» квартири АДРЕСА_1, загальною площею 52,8 кв. м, жилою площею 21,6 кв. м, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Відповідно до статті 217 ЦПК України зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Рішення мотивоване тим, що іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки у разі порушення боржником умов кредитного договору. Відповідач порушив умови кредитного договору, а тому є правові підстави для визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року скасовано.

Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при вирішенні цієї категорії справ судам слід установити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом як правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Крім того, стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тому в судовому порядку позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню лише із вищевказаних підстав.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Тавровський С. Г. в інтересах уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що умовами договору іпотеки та Законом України «Про іпотеку» передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 грудня 2017 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, апеляційний суд зазначив, що при вирішенні цієї категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом як правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо це передбачено умовами договору іпотеки.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15.

У постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15 зазначено, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні цієї категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

14 вересня 2016 року Верховний Суд України відійшов від указаної вище правової позиції та в постанові № 6-1219цс16 зазначив про те, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України можна дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудові способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передання іпотекодержателю права власності.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що умови договору відповідач не виконав, кредит не погасив, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки або на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Аналогічне застосування норм права, що закріплені в статтях 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», а також статтях 328, 335, 376, 392 ЦК України, зазначено у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1243цс16, від 12 жовтня 2016 року № 6-504цс16, від 26 жовтня 2016 року № 6-1625цс16, від 2 листопада 2016 року № 6-2457цс16, від 22 березня 2017 року № 6-2967цс16, від 5 квітня 2017 року № 6-3034цс16, від 27 квітня 2017 року № 6-679цс17, від 24 травня 2017 року № 6-1388цс16, від 9 серпня 2017 року № 6-2213цс16, від 13 вересня 2017 року № 6-1446цс17, від 27 вересня 2017 року № 6-2853цс16.

Ухвалюючи вказані вище судові рішення, Верховний Суд України не зазначив про відступлення від раніше прийнятої правової позиції, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року № 6-1851цс16.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 760/14438/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6. про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 7 червня 2016 року.

З цієї ухвали вбачається, що колегія суддів вирішила відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс16).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Оскільки справа № 760/14438/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 520/84/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 520/84/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ТавровськогоСергія Григоровича в інтересах уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича -на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року в складі суддів: Станкевича В. А., Варикаші О. Д., Бабія А. П. до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/14438/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик