_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/181/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника заявника та зацікавлених осіб ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, зацікавлені особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі,

ВСТАНОВИВ :

29.12.2017 року заявник звернулась до суду з даною заявою, в якій просить: встановити факт належності акту на право приватної власності на землю ОД-06 № 3738 за померлим ОСОБА_6.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прізвище померлого не збігається з прізвищем викладеним українською мовою його правовстановлюючих документах, спадкоємці не мають можливості скористатись своїм правом на спадщину та оформити право власності на земельну ділянку, що є підставою для встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі.

Згідно автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 04.01.2018 року прийняла справу до свого провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з`явилась представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1, яка одночасно є також представником зацікавлених осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2000 року помер ОСОБА_6, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Біляївського районного управління юстиції в Книзі реєстрації смертей було складено актовий запис за № 17, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 1-ЖД № 201759.

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому, на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ОД-06 № 3738, земельну ділянку площею 0, 12 га, що розташована на території Біляївської міської Ради народних депутатів, з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Вказана земельна ділянка була передана на підставі рішення І сесії ХХІІ скликання Біляївської міської Ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 19 липня 1994 року № 6

Як стверджувала представник позивача, спадкоємцями померлого є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які в установлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, в результаті чого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області була заведена спадкова справа № 493/2000.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, яки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями було розпочато розроблення документації із землеустрою, втім остання була повернута на доопрацювання в зв'язку із наявністю суперечностей в прізвищі померлого в Державному акті.

Після чого спадкоємці звернулись до Виконавчого комітету Біляївської міської Ради з метою виправлення технічної помилки в написанні прізвища ОСОБА_6 в Державному акті

Однак, листом від 03.12.2014 року № 765/02-10 Виконавчим комітетом Біляївської міської Ради було повідомлено про неможливість виправлення технічної помилки та запропоновано звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу за померлим.

Дійсно, як вбачається з копії Свідоцтва про смерть ОСОБА_7 1-ЖД №201759 прізвище, імя, по-батькові спадкодавця українською мовою записано як «Белайчук Григорій Іванович», натомість у Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому 31 січня 1996 року зазначено, що він виданий «Білайчуку Григорію Івановичу».

Разом з тим, відповідно до списку громадян садівничого кооперативу, яким було передано земельні ділянки в приватну власність, прізвище імя, по-батькові спадкодавця російською мовою було зазначено як «Белайчук Григорий Иванович».

Отже, неправильне зазначення прізвища спадкодавця сталося внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську прізвища «Белайчук».

Таким чином встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 померлого 13 січня 2000 року.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (чинниу за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо).

Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПКгромадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

З представлених заявником доказів вбачається, що доводи заявника є законними та обґрунтованими.

Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та обєктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю ОД-06 № 3738 за померлим ОСОБА_6.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_2, зацікавлені особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі - задовольнити.

Встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю ОД-06 № 3738 померлому ОСОБА_6, який помер 13 січня 2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.