Справа № 214/6736/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 березня 2018 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретар судового засідання Бєлікова О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/6736/17
за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»
про визнання недійсним договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу)
Представники сторін:
від позивача ОСОБА_2
Представник позивача ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» (далі за текстом ОСОБА_3 «УТСК») звернувся до суду з позовною заявою 21.11.2017 року, в якій просив суд визнати недійсним договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 8391331, укладений між ОСОБА_3 «УТСК» та ОСОБА_1 25.03.2016 року; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 «УТСК» витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.
Враховуючи те, що під час укладення договору з ОСОБА_3 «УТСК» страхувальник ОСОБА_1 надав страховикові завідомо неправдиві дані про обєкт страхування, а саме підроблений технічний паспорт на автомобіль, номер кузову в якого є підробленим, тим самим умисно ввівши в оману страховика щодо обставин, які мають істотне значення, представник позивача просив визнати оспорюваний правочин недійсним в силу ст.230 ЦК України.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи.
Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Судовим розглядом встановлено, що 25.03.2016 року між ОСОБА_3 «УТСК» як страховиком та ОСОБА_1 як страхувальником було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом став автомобіль марки Хонда CR-V, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3.
Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 8391331 від 25.03.2016 року полісу, який в розумінні ч.2 ст.18 Закону України «Про страхування» посвідчує факт укладення договору страхування (а.с.5).
Як вказував представник позивача, 19.06.2016 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля марки Хонда, р/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7
Натомість, як слідує з постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2016 року, яка набрала законної сили 30.10.2016 року (з урахуванням постанови суду від 03.11.2016 року про виправлення описки) (а.с.19, 20), ДТП дійсно мала місце за участю автомобіля марки Хонда, р/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, однак 19.09.2016 року, а не 19.06.2016 року, як це помилково зазначив представник позивача. Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1, котрий будучи присутнім в судовому засіданні, факт вчинення правопорушення підтвердив та вину визнав.
Відповідна відмітка про ДТП 19.09.2016 року міститься також в тимчасовому дозволі на право керування, виданому ОСОБА_1 19.09.2016 року (а.с.6).
В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Враховуючи положення ч.4 ст.82 ЦПК України та не надання позивачем доказів в їх спростування в загальному порядку, суд приходить до висновку про доведеність обставин ДТП, що мала місце саме 19.09.2016 року за участю автомобіля марки Хонда, р/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, винного у виникненні аварійної ситуації.
Відповідно до п.33.1.4 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.
В ході проведення перевірки обставин ДТП за участю автомобіля марки Хонда, р/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, за повідомленням про настання страхового випадку, страховиком ОСОБА_3 «УТСК» встановлено, що на території України значаться зареєстрованими два автомобілі марки Хонда CR-V з р/н НОМЕР_2.
Як слідує зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 654887, виданого 14.12.2012 року, власником автомобіля марки Хонда CR-V, р/н АІ 5573ЕВ, кузов №НОМЕР_3, є ОСОБА_5 Свідоцтво видане за серією СХТ 654887 Зам.15-3687РС Ukraina 04.2015 (а.с.11). Вказане свідоцтво надане до ОСОБА_3 «УТСК» особисто ОСОБА_5
Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_5 застрахована в ОСОБА_3 «Страхова компанія «НОВА» відповідно до полісу серії АЕ 8230704, діючого станом на 19.09.2016 року (а.с.8).
Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 01.12.2016 року (а.с.9), останній зазначив, що він дійсно є власником автомобіля марки Хонда CR-V, р/н НОМЕР_2, з моменту його придбання 14.12.2012 року до ДТП він ні разу причетним не був, право керування транспортним засобом третім особам не передавав, цивільно-правову відповідальність в ОСОБА_3 «УТСК» не страхував.
Згідно з висновком експертного дослідження №11/8047/9499 від 01.12.2016 року, проведеного за заявою ОСОБА_5 (а.с.10), обєкт дослідження наданий заявником автомобіль марки Хонда CR-V, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_5. За результатами дослідження встановлено, що номер кузов, номер двигуна, ідентифікатор в транспортному засобі не змінювались. Бланк наданого свідоцтва про реєстрації транспортного засобу відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.
Натомість, як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наданого ОСОБА_3 «УТСК» особисто ОСОБА_1 із завіренням останнім копії, свідоцтво видане 14.12.2012 року, власником автомобіля марки Хонда CR-V, р/н АІ 5573ЕВ, кузов №НОМЕР_3, є ОСОБА_5 Свідоцтво видане за серією СХТ 654887 Зам.15-3201РС Ukraina 02.2015 (а.с.6).
Аналізом встановлених обставин, перевірених наявним обсягом доказів, суд приходить до висновку, що свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів не є однорідними між собою, ОСОБА_5 не є субєктом в страхових відносинах з ОСОБА_3 «УТСК», а належний йому транспортний засіб не є забезпеченим транспортним засобом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 «УТСК» посилалось на те, що під час укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник ОСОБА_1 умисно повідомив завідомо неправдиві відомості, чим ввів страхову компанію в оману, тому представник позивача просив визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 «УТСК» договір серії АЕ 8391331.
Однак суд не може повністю погодитись з такими доводами представника позивача, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В розумінні ст.203 ЦК України умовами чинності правочинів є: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності; наявність обєктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його адекватність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочинів на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.
Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.ст.215-235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.
Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.
За змістом ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним лише з передбачених законом підстав, на чому також акцентує увагу Пленум ВСУ України в п.7 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Спеціальною матеріальною нормою, визначеною в ст.998 ЦК України також передбачено, що договір страхування визнається недійсним у випадках, встановлених законом. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених ЦК України.
В той же час, ст.230 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме якщо одна зі сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Так, обман може стосуватись як обставин самого правочину, які мають істотне значення, а саме: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; так і обставин, які знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву та мети правочину.
У відповідності до роз'яснень, викладених у п.п.19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Заявляючи вимогу про визнання договору недійсним як такого, що був укладений під впливом обману, позивач не надав суду достатній обсяг доказів того, що в момент вчинення вказаного правочину саме відповідач навмисно ввів ОСОБА_3 «УТСК» в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Так, всупереч ст.10 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що на момент укладення договору відповідач діяв недобросовісно, умисно знищив номер двигуна та кузова автомобіля марки Хонда CR-V, р/н АІ 5573ЕВ.
Доказів визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, які б підтверджували дійсність вчинення ним таких дій, в ході судового розгляду також не встановлено.
За даних обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного позивачем договору недійсним в порядку ст.230 ЦК України як такого, що вчинений під впливом обману.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Як визначено ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Так, враховуючи встановлення в ході судового розгляду обставин страхування транспортного засобу з підробленими документами, номерами кузова та двигуна, тобто його фактичне «клонування» з іншим транспортним засобом, зареєстрованим на території України у встановленому законом порядку, що суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, суд приходить до висновку про можливість визнання недійсним договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 8391331, укладеного між ОСОБА_3 «УТСК» та ОСОБА_1 25.03.2016 року саме в порядку ч.1 ст.203 ЦК України, на чому також побудована одна з позицій позивача при оспорюванні дійсності правочину, що узгоджуватиметься зі ст.5 ЦПК України та забезпечить належний та дієвий захист прав та інтересів позивача.
За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 «УТСК».
Питання про застосування наслідків недійсності правочину суд не вирішує з огляду на незявлення жодною зі сторін вимоги про застосування таких наслідків, що відповідатиме визначеному ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1600 грн. стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 «УТСК».
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) задовольнити частково.
Визнати недійсним договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 8391331, укладений 25.03.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Правочин, визнаний недійсним, не створює юридичних наслідків.
Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги через районний суд протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його ухвалення.
Відомості про сторін:
Відповідач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_6, остання відома адреса місця проживання: б-р. Вечірній 1/364, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Повне рішення суду складено та підписано 06.03.2018 року.
Суддя Євтушенко О.І.