Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Смолій Л.Д.

при секретарі Хлуд І.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 на утримання дитини. В обгрунтування позовних вимог вказує, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 серпня 2005 року. Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. У звязку з тим, що відносини між подружжям унеможливлюють подальше спільне проживання, в сімї відсутнє взаєморозуміння, матеріальної допомоги для належного утримання доньки відповідач не надає, позивач просить суд розірвати шлюб та стягувати аліменти.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що сторони рік проживають окремо.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки до суду не надіслав.

Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не зявився.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2005 року, від якого, згідно поданого свідоцтва про народження, мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Судом встановлено, що малолітня дитина проживає з позивачем, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини в розмірі 1500 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача не буде обтяжливим для відповідача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 112, 180-184, 191Сімейного кодексу України, статтями 141, 263-265, 280-284,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити .

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 05 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1022.

Доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з матірю ОСОБА_2.

Після розірвання шлюбу позивача надалі іменувати прізвищем "Янчак".

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 02.11.2017 року до її повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_2, 33000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1

ОСОБА_3, 35752, Рівненська область, Здолбунівський район, с.Будераж, вул. Радянська, буд. 40, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.

Суддя