АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/431/18 Справа № 201/2351/17 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Посунся Н.,Є., Свистунової О.В.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 02 грудня 2015 року працював на посаді головного фахівця-керівника групи відділу вишукувань, модернізації та ремонту колії та станцій Дніпропетровського відділення Філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту ПАТ «Українська залізниця». 22 вересня 2016 року його було звільнено з роботи за власним бажання, але повний і своєчасний розрахунок з ним відразу після звільнення проведено не було. Заборгованість із заробітної плати була виплачена частинами після звільнення. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12014,55 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати зарплати при звільненні працівника за період з 22 вересня 2016 року по 23 листопада 2016 року в сумі 12014,55 грн.; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця», посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою на аркуші 59 в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_3 фактично з 02 грудня 2015 року працював на посаді головного фахівця-керівника групи відділу вишукувань, модернізації та ремонту колії та станцій Дніпропетровського відділення Філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Українська залізниця». Даний факт визнано відповідачем.

Відповідно до наказу №51/ОС від 22 вересня 2016 року позивача було звільнено з роботи з вказаної вище посади за власним бажання за ст. 38 КЗпП України (а.с. 6).

Як вбачається з виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 у ПАТ «Ощадбанк» за період з 01.09.2016 року по 23.01.2017 року, на його рахунок було проведено зарахування грошових коштів, а саме безготівкове зарахування зарплати 04.11.2016 року розмірі 466,16 грн. та 23.11.2016 року - 0,70 грн. (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевим судом правильно встановлено, що в день звільнення ОСОБА_3 22 вересня 2016 року (на підставі наказу відповідача №51/ОС від 22.09.2016 року) з ним не було проведено повний розрахунок по заробітній платі; 04.11.2016 року та 23.11.2016 року відповідачем була перерахована позивачу заробітна плата на загальну суму 466,86 грн. у безготівковій формі. За таких обставин місцевий суд прийшов правильного висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 117 КЗпП України та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника.

Колегія наголошує, що факт перерахування роботодавцем на картковий рахунок позивача заробітної плати 04.11.2016 року у розмірі 466,16 грн. та 23.11.2016 року у сумі 0,70 грн. - визнано відповідачем, що стверджується змістом апеляційної скарги та поясненнями представника відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Доводи апелянта про те, що перерахування у листопаді 2016 року на картковий рахунок позивача 466,16 грн. та 0,70 грн. відбулося помилково, а при звільненні позивача на його користь було здійснено переплату по зарплаті у сумі 214,29 грн. - не спростовують правомірність застосування судом положень ст. 117 КЗпП України, оскільки відповідачем не надано доказів, що підстави нарахування позивачу 466,16 грн. та 0,70 грн. є іншими ніж заборгованість по заробітній платі, як про це зазначено у виписці по картковому рахунку ОСОБА_3 у ПАТ «Ощадбанк». Більше того, ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 року в частині витребування у ПАТ «Українська залізниця» письмових доказів щодо підстав нарахування вищевказаних грошових сум позивачу - відповідачем не виконана без поважних причин.

Необхідно звернути увагу, що, згідно змісту апеляційної скарги та пояснень представника відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, апелянт не оскаржує розмір нарахованої місцевим судом середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, тому колегія розглядає дану справу в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом положень ст. 88 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді