06.02.2018 Єдиний унікальний номер 205/7751/16-ц
Справа №2/205/1065/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Романовій А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17 жовтня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNU0GK00000685 від 06.03.2006 року банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 39 655,86 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.03.2021 року.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, - допустив порушення своїх зобовязань, у зв'язку із чим, станом на 30.09.2016 року має заборгованість в сумі 29 370,49 доларів США, з якої: 21 298,28 доларів США заборгованість по кредиту; 4 503,10 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 323,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2 246,11 доларів США пеня.

Позивач звертаючи увагу суду на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом, просить суд стягнути із ОСОБА_3 загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 21 298,28 доларів США та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач в особі свого представника діючого за довіреністю ОСОБА_1, вимоги позову підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, у судовому засіданні проти вимог позову заперечував. Просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено у судовому засіданні. Повний текст складений 15 лютого 2018 року.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 06 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNU0GK00000685, відповідно до умов якого банк зобовязався надати останньому кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 09.03.2021 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 35 000,00 доларів США, на купівлю квартири, а також 4 655,86 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 12,0% річних (а.с.11-12).

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.4-9), ОСОБА_3 станом на 30.09.2016 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 29 370,49 доларів США, що у еквіваленті становить 760 989,40 грн., з якої: тіло кредиту - 21 298,28 доларів США; заборгованість по відсоткам 4 503,10 доларів США; заборгованість по комісії 1 323,00 доларів США; пеня 2 246,11 доларів США.

До стягнення позивач заявив лише суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 21 298,28 доларів США.

У відповідності до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

В п.п. а) п.2.2.7. кредитного договору (з.а.с.11), зазначено,що банк на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування , виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення. При цьому, згідно до ст.. 212, 611 ,651, ЦК України, щодо зобовязань строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором.

Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Статтею 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст.. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Не зважаючи на покладений законом на позивача обовязок доказування своїх вимог та обґрунтувань позову, ним жодним чином не доведено направлення відповідачу повідомлення про дострокове повернення кредиту, згідно вимог п.п. а) п.2.2.7. кредитного договору. Крім того, згідно п.1.1. кредитного договору зазначено, що банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу, але жодних підтверджень та доказів цього ним не надано взагалі.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованим, недоведеними з його боку, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того згідно статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачені позивачем при подачі позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя В.С. Шавула