Справа № 396/198/18
Провадження № 2/396/170/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.02.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого Шепетько Володимир Іванович

за участю секретаря Корольової Ю.Г.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Новоукраїнської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулася до суду з позовною заявою до Новоукраїнської міської ради, третя особа, ОСОБА_3 в якій просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру під №4 по вул. Шевченко,112 у м.Новоукраїнка Кіровоградської області. Зазначила, що в 2000 році ОСОБА_4 в зв'язку з виїздом за межі України запропонувала ОСОБА_3 придбати квартиру. Дана угода була укладена шляхом передачі коштів за квартиру, на що була написана відповідна розписка. В подальшому ОСОБА_3 подарувала дану квартиру своїй доньці, а саме позивачці ОСОБА_1, яка з того часу проживає за вищевказаною адресою та відкрито і беперервно володіє нею, але право власності офіційно не оформила. В 2000 році ОСОБА_4 виїхала за кордон в Росію, але не знялася з реєстрації до теперішнього часу жодного разу в Україну не приїздила, ніяких відомостей про себе не сповіщала. Позивачка, починаючи з 2000р. проживає по теперішній час, відкрито та безперервно користується квартирою, утримує квартиру, ремонтує та сплачує комунальні послуги. На підставі викладеного просить суд визнати за нею визнати права на спірну квартиру за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_2Г в підготовче судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Новоукраїнської міської ради, проти вимог позивача не заперечує.

Третя особа ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з'явилася, надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки відповідач визнав, предявлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно світлокопії паспорта ОСОБА_1 народилася 12.12.1981 року (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1999 року ОСОБА_4 належить квартира, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Із копії технічного паспорту на квартиру в АДРЕСА_1, вбачається, що власником вказаної квартири являється ОСОБА_4 (а.с.15-16).

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов від 30.01.2018 року, який був складений депутатом Новоукраїнської міської ради, було проведено обстеження умов ОСОБА_5, де зазначено, що остання відкрито й безперервно володіє даною квартирою понад 17 років (а.с.17).

Згідно висновку про вартість об'єкта оцінки, оціночна вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 складає 36982 грн. (а.с.20).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відповідно до Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

У відповідності до ст.10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органом самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади. Статтею 335 ЦК України передбачено, що набувачем безхазяйної речі є територіальна громада.

Згідно п.9 Постанови ПВСУ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі №3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Факт правомірного заволодіння позивачем спірною квартири підтверджується розпискою написаною власноруч ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 6000 грн. за продаж квартири АДРЕСА_3 (а.с.14).

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Верховний Суд України в ухвалі від 10 червня 2009 року зазначив, що враховуючи положення ст.5 ЦК України про дію законів у часі та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та приймаючи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р. Аналогічну позицію висловлював і Вищий господарський суд України, зокрема, в постанові від 22.01.2008 №8/509-НМ: "Правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001, але жодним чином не з 1998 року, як гадає заявник".

З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_4.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько