АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/709/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/253/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря Романська К.М.

та сторін: представника апелянта ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 597/709/15-ц за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2015 року, ухваленого суддею Дудяк С.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання об'єкту будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки в спільній сумісній власності.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання об'єкту будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки в спільній сумісній власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 грудня 2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції, актовий запис №70.

18 березня 2011 року сесією Заліщицької міської ради було видано рішення №126 про надання ОСОБА_5 земельної ділянки для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3.

За час спільного проживання на вищевказаній земельній ділянці був споруджений будинок.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2015 року шлюб між ними розірвано.

Вважає, що так як будинок споруджений за час перебування нею у шлюбі з відповідачем, то спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності.

Просить визнати житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3, вартістю 924479,00 гривень, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та визнати ? частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,0770 га, кадастровий номер НОМЕР_2, нормативною грошовою оцінкою 71887,20 грн., що розташована в АДРЕСА_3.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2015 року ухвалено:

"Позов задоволити.

Визнати об'єкт будівництва - будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_3, вартістю 924479,00 гривень, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителькою АДРЕСА_1 право власності на ? частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,0770 га, кадастровий номер НОМЕР_2, нормативною грошовою оцінкою 71887,20 грн., що розташована в АДРЕСА_3 та згідно державного акта серії НОМЕР_3, зареєстрованого та виданого 19.03.2012 року за реєстраційним номером 01046 належить ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, жителя АДРЕСА_4 в користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_1 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні судових витрат."

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати рішення в частині визнання об'єкту незавершеного будівництва - будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_3, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_4, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині визнання об'єкту незавершеного будівництва - будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_3, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_4, відмовити повністю.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та неповно з'ясованих обставин справи, які мають значення для справи.

Зазначає, що вищенаведеним рішенням порушені права та законні інтереси ОСОБА_3, оскільки останній позичив кошти у розмірі 14000 доларів США своєму братові - ОСОБА_5 на будівництво спірного будинку.

Вказує, що даний факт підтверджується копією квитанції про грошові перекази через Western Union та Money Gram.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала зіславшись на доводи викладеній в ній.

Представник позивачки ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися хоч належним чином повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 4 лютого 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_4) 20 грудня 2000 року зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції, актовий запис №70.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_3, даний будинок побудований в 2014 році і його вартість становить 924479 грн.

Згідно довідки №29-1906-0.5-3725/2-15 виданої 17 червня 2015 року відділом держземагенства у Заліщицькому районі, ОСОБА_5 Видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, серії НОМЕР_3, який зареєстрований та виданий 19 березня 2012 року за реєстраційним номером НОМЕР_6. Загальна площа земельної ділянки становить 0,0770 га, кадастровий номер НОМЕР_2, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 71887,20 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, виходячи із наступного.

У зв'язку із тим, що розгляд позову здійснювався за нормами ЦПК України, які діяли до набрання чинності Законом України №2147-VII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", колегія суддів переглядає рішення суду на відповідність нормам процесуального права, які діяли на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До введення будинку в експлуатацію, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2710цс15.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, об'єктивно, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання об'єкту будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки в спільній сумісній власності.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2015 року порушено його законні права та інтереси, так як ОСОБА_3 не представив доказів, які б свідчили про порушення його майнових прав, оскільки наміри останнього в майбутньому звернутись з вимогами до брата ОСОБА_5 про стягнення можливого боргу не свідчить про порушення його прав у спільній сумісній власності подружжя.

Наявність копії квитанцій про грошові перекази ОСОБА_3 через Western Union та Money Gram на ім'я ОСОБА_5 не є належним доказом порушення майнових прав ОСОБА_3 у спільному майні подружжя -позивачки ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

За встановлених обставин, оскаржуване рішення суду не порушує права та законні інтереси ОСОБА_3 оскільки апелянтом не було надано доказів, на підтвердження вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строки визначені статтею 390 ЦПК України.

Повна постанова складена 2 березня 2018 року.

Головуюча Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.