ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

м.Суми

Справа №587/3274/17

Номер провадження 22-ц/788/345/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

та сторони: позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року в складі судді Черних О.М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 18 грудня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), який мотивував тим, що 20 вересня 1990 року він був прийнятий в члени колгоспу «Дружба», яке в подальшому було реорганізовано в КСП «Дружба», а 01 вересня 1994 його було звільнено з членів підприємства. 04 квітня 1992 року загальними зборами уповноважених членів колгоспу було прийнято рішення про проведення розпаювання земель. Рішенням Сульської сільської ради Сумського району від 30 серпня 1993 року затверджено список громадян, які мають право на земельну частку (пай), де вказано і його прізвище. Разом з тим, за повідомленням Держгеокадастру від 18 вересня 2017 року в списку громадян - членів КСП «Дружба», що додається до державного акта на право колективної власності на землю, його прізвище відсутнє і, відповідно, сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався. Посилаючись на те, що середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах КСП «Дружба» становить 5,57 га, позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) у зазначеному розмірі, вартістю 20892 грн., як встановлено для колишнього члена КСП «Дружба» Сульської сільської ради Сумського району.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому, вказує, що на момент прийняття рішення про передачу у колективну власність землі позивач ОСОБА_1 був членом КСП «Дружба», що підтверджується його трудовою книжкою, протоколом загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Дружба» від 04 квітня 1992 року та рішенням Сульської сільської ради від 30 серпня 1993 року про затвердження списку громадян, які працюють у підприємстві та мають право на земельну частку (пай), в якому вказано і прізвище позивача. Також в апеляційній скарзі йдеться і про те, що позивач вірно обрав спосіб захисту порушеного права і його позов подано до належного відповідача, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 до суду КСП «Дружба» не існувало, а його земельна частка (пай), як він вважає, розташована на території Сульської сільської ради, яка є органом місцевого самоврядування і наділена повноваженнями вирішувати питання про виділ земельної частки (паю) в натурі. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що суд розглянув справу без участі позивача та його представника, які не були належним чином повідомлені про дату розгляду справи, що є істотним порушенням прав позивача та підставою для скасування рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 20 вересня 1990 року по 01 вересня 1994 року був членом колгоспу «Дружба», який рішенням загальних зборів від 04 квітня 1992 року було реорганізовано в КСП «Дружба», де працював будівельником, а 01 вересня 1994 його було звільнено з членів сільськогосподарського підприємства за власним бажанням, що підтверджується даними трудової книжки позивача (а.с. 12 - 14).

Протоколом зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» від 04 квітня 1992 року було прийнято рішення про паювання колгоспу (а.с. 16 - 22).

З метою обчислення середньої частки земель, які передаються у колективну власність КСП «Дружба», рішенням Сульської сільської ради від 30 серпня 1993 року було затверджено список громадян, які працюють або раніше працювали на підприємстві, в якому вказано також і прізвище позивача (а.с. 28 - 30).

Протоколом № 1 зборів уповноважених членів КСП «Дружба» від 08 лютого 1995 року було затверджено список осіб, які вибули із членів підприємства, серед яких значиться і ОСОБА_1 (а.с. 23 - 27).

На письмовий запит адвоката ОСОБА_2 Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надало відповідь, відповідно до якої у списку громадян - членів КСП «Дружба» Сумського району, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, ОСОБА_1 відсутній і зазначено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався. При цьому, уточнено, що середній розмір частки (паю) в умовних кадастрових гектарах КСП «Дружба» Сульської сільської ради Сумського району становить 5,57 (а.с. 31).

Відповідно до довідки Держгеокадастру вартість земельної частки (паю) колишнього КСП «Дружба» площею 5,57 в умовних кадастрових гектарах станом на 1996 рік становить 20892 грн. (а.с. 32).

Згідно з даними листа Сульської сільської ради від 03 жовтня 2017 року право на виділення земельної ділянки (паю) свого часу мали загальні збори членів КСП «Дружба», сільська рада не є правонаступником сільськогосподарського підприємства (а.с. 15).

З державного акта на право колективної власності на землю від 16 травня 1995 року серії СМ 11 вбачається, що КСП «Дружба» Сульської сільської ради передано у колективну власність 3133,15 га землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення виконкому Сульської ради від 21 березня 1995 року № 17 (а.с. 58 - 59).

Додатком № 1 до вказаного державного акта передбачено список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, однак, прізвище позивача ОСОБА_1 у вказаному списку відсутнє (а.с. 50 - 57).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами тих обставин, що на момент отримання сільськогосподарським підприємством «Дружба» Сульської сільради державного акта на право колективної власності він був членом цього сільськогосподарського підприємства або його неправомірно не було включено до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського товариства, що є додатком до державного акта, що він має право на земельну частку (пай).

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з на ступного.

Статтею 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції чинній на час реорганізації колгоспу «Дружба» у КСП «Дружба») визначено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ст.ст. 5, 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Згідно зі ст. 23 ЗК (в редакції, що діяла на час прийняття рішення виконкомом Сульської сільської ради від 31 березня 1995 року про передачу землі у колективну власність та видачі державного акта на право колективної власності на землю від 11 травня 1995 року) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до п.п. 2, 4 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах рекомендовано ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю.

Статтею 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17 травня 1993 року N 51-93 встановлено, що приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій (крім тих, що підлягають приватизації за погодженням з Кабінетом Міністрів України) здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства. До членів трудових колективів підприємств прирівнюються також особи, вказані у частині третій статті 1 цього Декрету. При цьому, членам трудових колективів безплатно передається частка державного майна, розмір якої визначається як добуток вартості майна, що припадає на одного члена колективного сільськогосподарського підприємства по області (Республіці Крим), і кількості працівників підприємства, що приватизується, та прирівняних до них осіб. Решта державного майна (понад зазначену частку) приватизується за приватизаційні майнові сертифікати. Право на першочергове придбання цього майна мають члени даного сільськогосподарського підприємства та зайняті у соціальній сфері на селі особи, визначені частиною восьмою статті 6 Земельного кодексу України. Не реалізоване протягом шести місяців з дня початку реалізації за майнові сертифікати майно приватизується на загальних підставах згідно з чинним законодавством.

У ч. 3 ст. 1 вищевказаного Декрету також йдеться і про те, що до членів трудових колективів підприємств, що приватизуються, а також сільськогосподарських товаровиробників прирівнюються також особи, які вийшли на пенсію, звільнені у зв'язку із скороченням штатів і не працюють з моменту звільнення на інших підприємствах, особи, які мають право відповідно до законодавства повернутися на попереднє місце роботи на цьому підприємстві, та інваліди, які звільнені у зв'язку з каліцтвом або професійним захворюванням.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, аналіз вказаних вище нормативних документів та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач не довів, а з матеріалів справи не вбачається, що він на момент отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, тобто 16 травня 1995 року, мав право на земельну часту (пай) цього КСП «Дружба» Сульської сільської ради Сумського району, створеного на базі колгоспу, оскільки вказане право громадян, як співвласників колективної власності на землю, набувається з дня видачі в установленому порядку Державного акта на право колективної власності на землю сільськогосподарському підприємству з обов'язковим додатком - списком громадян, які є його членами.

При цьому, колегія суддів враховує і ті обставини, що 01 вересня 1994 року позивач ОСОБА_1 за власним бажанням був звільнений з членів КСП «Дружба» і рішенням зборів уповноважених членів КСП «Дружба» від 08 лютого 1995 року було затверджено список осіб, які вибули із членів підприємства, серед яких значиться і позивач. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивача було неправомірно виключено із членів КСП або ним оскаржено вищевказане рішення зборів уповноважених членів КСП «Дружба» від 08 лютого 1995 року про виключення з КСП «Дружба».

Крім того, на думку колегії суддів, сам факт членства позивача у КСП «Дружба» до 01 вересня 1994 року не може бути підставою для задоволення його позову, оскільки після отримання державного акта на право колективної власності земля стала належати на праві спільної часткової власності членам цього колективного сільськогосподарського підприємства, але позивач на той період в цьому підприємстві вже не працював.

Отже, з огляду на викладене, доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що на момент прийняття рішення про передачу землі у колективну власність ОСОБА_1 був членом КСП «Дружба» та його було внесено до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) (станом на 30 серпня 1993 року), не можуть бути підставою для задоволення позову про визнання за позивачем права на земельну частку (пай), оскільки із матеріалів справи, зокрема, із записів трудової книжки позивача, протоколу зборів уповноважених колгоспників від 08 лютого 1995 року, вбачається, що остаточне затвердження списків осіб, які в послідуючому були додані до державного акта про право колективної власності на землю, відбулося після звільнення ОСОБА_1 з членів сільськогосподарського підприємства, а державний акт на право колективної власності на землю КСП «Дружба» було видано 16 травня 1995 року на підставі рішення виконкому Сульської сільської ради народних депутатів від 21 березня 1995 року № 17.

Таким чином, місцевий суд обгрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не набув права на земельну частку (пай), відмовивши йому у позові.

Однак, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд розглянув 18 грудня 2017 року дану цивільну справу за відсутності позивача та його представника, які не були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, знайшли своє підтвердження матеріалами справи, що призвело до порушення норм процесуального права і відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, ураховуючи, що повідомлення про розгляд справи для позивача було обов'язковим.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 960 грн. за апеляційний перегляд рішення суду, оскільки ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2018 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 136, 376 ч.1 п. 4; ч. 3 ст. 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 960 грн. за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук