Номер провадження: 22-ц/785/1003/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного Управління Національної поліції України в Одеській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, за апеляційною скаргою представника Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - Копиткової Тетяни Михайлівни на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.06.2016 року,

встановила:

07.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок неправомірних дій водія УДАІ ГУВС України в Одеській області ОСОБА_3, який 03.10.2006 року, керуючи службовим автомобілем, порушив Правил дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем позивача, внаслідок чого останньому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження та було завдано матеріальної та моральної шкоди. У зв'язку з викладеним після неодноразового уточнення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн., стягнути з Головного Управління Національної поліції України в Одеській області відшкодування матеріальної шкоди в сумі 551 056,22 грн., а також шкоду, завдану ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого щомісячно заробітку довічно, з УДАІ ГУМВС України в Одеській області відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03.06.2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з УДАІ ГУВС України в Одеській області на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн. В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена та рішення Суворовського районного суду м. Одеси 03.06.2016 рокузалишено без змін. В частині стягнутого з УДАІ ГУВС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн. рішення суду не було оскаржено відповідачем, а тому перегляду в частині суми стягнення не підлягало в силу вимог ст. 303 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.06.2016 рокута ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.11.2016 року в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а також шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого щомісячного заробітку довічно, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.06.2016 рокута ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.11.2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Під час розгляду справи у суді касаційної інстанції, з апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси 03.06.2016 року звернувся представник УДАІ ГУМВС України в Одеській області Копиткова Т.М., у якій з посиланням на порушення норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Апеляційну скаргу Копиткова Т.М.мотивує тим, що ОСОБА_2 безпідставно заявляв позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди а також шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого щомісячно заробітку довічно. Щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду моральної шкоди, то Копиткова Т.М.вважає, що при його визначенні судом першої інстанції не визначено будь-якої мотивації розрахунку розміру відшкодування. Крім того зазначає, що ОСОБА_2 безпідставно посилається на душевні страждання, яких він зазнав, на його думку, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, оскільки будь-яких обґрунтувань щодо протиправної поведінки та доказів, якими вона встановлена ним не зазначається та не додано до матеріалів справи, у позовній заяві не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також представник УДАІ не погоджується з твердженням ОСОБА_2 про те, що він був працездатною особою та став інвалідом після ДТП, оскільки позивач є ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на 1996 рік він вже був непрацездатною особою, окрім того, йому було встановлено інвалідність довічно ще у 2010 році. Також, на думку Копиткової Т.М., не відповідають дійсності твердження ОСОБА_2 щодо втрати ним працездатності у зв'язку з травмами, отриманими внаслідок ДТП, які нібито складають 100%, оскільки згідно з актом судово-медичного дослідження в результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які тягнуть втрату працездатності в розмірі 40%. Крім того, Копиткова Т.М. звертає увагу на те, щонаказом МВС України від 30.11.2015 року ліквідовано УДАІ ГУМВС України в Одеській області без визначення правонаступника та встановлено двомісячний строк заявлення кредиторами своїх вимог, а саме до 10.02.2016 року.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.06.2016 рокута ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.11.2016 року в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а також шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого щомісячного заробітку довічно, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв'язку з чим колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

03.10.2006 року об 06-55 год. на проспекті Добровольського, навпроти будинку № 99 в м. Одесі інспектор ДПС УДАІ ГУВС України в Одеській області старший прапорщик міліції ОСОБА_5, керуючи службовим марки «Фольксваген Пассат» д/н НОМЕР_1, порушив п.1.3, 1.5, 2.3, 10.1, 11.2, 11.4, 11.5, 12.1, 12.3, 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 року, № 1306, скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_2, в наслідок чого ОСОБА_2 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

11.07.2014 року вироком Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 був визнаний винним в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, стягнуто з засудженого на користь потерпілого 50000 грн. моральної шкоди, а з УДАЇ УМВС України в Одеській області було постановлено стягнути на користь позивача 7 351,82 грн. - витрати, пов'язані з лікуванням, 616 грн. - витрати на автотоварознавчу експертизу, 3866,40 грн. - витрати на автотоварознавчу експертизу № 1296810, 10 572 грн. - витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом автомобіля НОМЕР_3, 3 500 грн. - витрати, пов'язані з послугами адвокатів, а також втрачений заробіток за період з 03.10.2006 року по 01.06.2014 року в розмірі 384770 грн., а всього було стягнуто на користь ОСОБА_2 410 676,27 грн. (а.с. 3-11).

Разом з тим, 19.11.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області відносно ОСОБА_5 була застосована амністія та його було звільнено від кримінальної відповідальності й провадження по кримінальній справі відносно нього було закрито, роз'яснено потерпілому право звернутися до суду з цивільним позовом (а.с. 11-15).

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду (а.с. 22, 23).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до наступних висновків.

Згідно п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

За положеннями п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК країни моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів - ч.1 ст. 1168 ЦК України.

А як вбачається з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Зокрема, як роз'яснює Пленум ВСУ у своїй Постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в п.8 за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що належним відповідачем по вимогах ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди а також шкоди, завданої ушкодженням здоров'я є УДАІ ГУВС України в Одеській області, оскільки УДАІ ГУВС України в Одеській області не ліквідовано, відомості про його правонаступника в ЄДРПОУ відсутні.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги що позивач безпідставно заявляв позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди а також шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого щомісячно заробітку довічно, оскільки ці вимоги не є предметом апеляційного розгляду.

Також колегія суддів відхиляє доводи, апеляційної скарги, щонаказом МВС України від 30.11.2015 року ліквідовано УДАІ ГУМВС України в Одеській області без визначення правонаступника та встановлено двомісячний строк заявлення кредиторами своїх вимог, а саме до 10.02.2016 року, з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припиналася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення, отже позивач не позбавлений права пред'явити вимоги заявлені вимоги до УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Також не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 будь-яких обґрунтувань щодо протиправної поведінки та доказів, якими вона встановлена ним не зазначається та не додано до матеріалів справи, у позовній заяві не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, оскільки обставина, що 03.10.2006 року об 06-55 год. на проспекті Добровольського, навпроти будинку № 99 в м. Одесі інспектор ДПС УДАІ ГУВС України в Одеській області старший прапорщик міліції ОСОБА_5, керуючи службовим марки «Фольксваген Пассат» д/н НОМЕР_1, порушив п.1.3, 1.5, 2.3, 10.1, 11.2, 11.4, 11.5, 12.1, 12..3, 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 року, № 1306, скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_2, в наслідок чого ОСОБА_2 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, визнана сторонами у справі, а також підтверджена судовими рішеннями, що містяться в матеріалах справи.

Необґрунтованими є й доводи апеляційного скарги, що ОСОБА_2 безпідставно посилається на душевні страждання, яких він зазнав, на його думку, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, оскільки будь-яких обґрунтувань щодо протиправної поведінки та доказів, якими вона встановлена ним не зазначається та не додано до матеріалів справи, у позовній заяві не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з огляду на те, що, як було встановлено судом, позивачу було заподіяно шкоду здоров'ю, з огляду на таке.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, слід дійти висновку, що оскільки позивач отримав ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду незалежно від вини.

Колегія суддів зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на рішення ЄСПЛ «Саундерс проти Сполученого Королівства» від 29.11.1996 року та рішення «Гольм проти Швеції» від 25.10.1993 року є недоречними, оскільки зазначені рішення не стосуються предмету даного спору.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з апеляційною скаргою, а саме щодо розміру стягнення морального шкоди.

Так, колегія суддів з урахуванням віку позивача, отриманих ним в внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тяжких тілесних ушкоджень, дійшла висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 200000 грн.

Отже враховуючи вищевикладене, рішення районного суду в частині визначення розміру моральної зміні, на підставі п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - Копиткової Тетяни Михайлівни- задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.06.2016 рокув частині розміру стягнутої з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_2 моральної шкоди - змінити, стягнувши моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.02.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С Комлева