Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1994/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодима, Одеської області, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, що пов»язані з додатковими витратами на розвиток дитини,

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1, звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, що пов»язані з додатковими витратами на розвиток дитини.

В позовні заяві позивач ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають одну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 26.01.2011 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини, розміром ? частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В теперішній час у зв»язку з тим, що дитина навчається і потребує додаткових витрат на розвиток розумових здібностей, призщнчених рішенням суду аліментів не вистачає. Згідно статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов»язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. У звязку з вищевикладеним просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на її користь ? частину грошових коштів, що були витрачені нею на придбання речей, що пов»язані з додатковими витратами на розвиток розумових здібностей та утримання дитини в сумі 8342,50 грн..

Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, плсавшись на те, що сплчує аліменти, визначені судом, а позивач не надала доказів того, що дитина має якісь особливі здібності, і що для їх розвитку потрібні додаткові витрати. В позові просив відмовити, справу розглянути за його відсутності.

Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (діє з 15.12.2017 року) та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, по справі призначено судовий розгляд, відповідно до п. 9 ч. 1перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. заяви підлягають розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Дослідивши вимоги позивача, відзив відповідача та матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення Кодимського районного суду Одеської області від 05.02.2015 року (справа №503/2023/14-ц) шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано (а.с.7-8).

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №184258, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області (а.с.6).

Позивач отримує аліменти на підставі рішення Кодимського районного суду Одеської області від 26 січня 2011 року (справа №2-70/11/1515) (а.с.23-24).

Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування».

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…».

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів».

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З позовних вимог позивача вбачається, що вона просить стягнути з відповідача на її користь ? частину грошових коштів, що були витрачені нею на придбання речей, що пов»язані з додатковими витратами на розвиток розумових здібностей та утримання дитини в сумі 8342,50 грн..

Згідно частини1 статті 185 СК України, на яку посилється позивач, передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення ліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягння аліментів не була подан, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з досліджених судом матеріалів справи, позивач, яких-небудь доказів, які б підтверджували обгрунтованість вимог не надала, а тому, аргументи надані відповідчем у відзиві на позов, суд вважає слушними і приймає їх.

З урахуванням зазначених обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, що пов»язані з додатковими витратами на розвиток дитини відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п/п15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд.

Суддя А.І.Гура