АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/81/18 Справа № 2-7259/11 Головуючий у 1 й інстанції - Решетнік М. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1971 року, даний шлюб було розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровска від 19 липня 2011 року.

Зазначала, що під час шлюбу за спільні сімейні кошти ними було придбано багато об'єктів рухомого та нерухомого майна, серед яких 55/100 частин домоволодіння №39 з належними будівлями та спорудами, яке знаходиться у АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці за тією ж адресою, право власності на будинок та земельну ділянку було оформлено на ОСОБА_3

Вказувала, що в 2011 році ОСОБА_3 повідомив її про свої наміри ініціювати судовий процес про розірвання шлюбу, після чого вона почала займатися процедурою розподілу спільного майна подружжя ОСОБА_3, у зв'язку з чим лише у 2011 році дізналася про те, що її чоловік ОСОБА_3 уклав з відповідачем ОСОБА_4 договір дарування.

Посилаючись на те, що ніякої домовленості про розпорядження спільним майном, зокрема щодо безоплатної передачі права власності на спірне домоволодіння, ними як подружжям досягнуто не було, укладання договору про безоплатну передачу у власність третьої особи об'єкту нерухомого майна, яке має значну вартість та знаходилось у її з чоловіком ОСОБА_3 спільній сумісній власності, є правочином, укладеним не на користь та не в інтересах подружжя, оскільки в результаті укладення такого договору її родина взагалі не отримала нічого замість спірного домоволодіння, а ОСОБА_3 ввів її в оману під час отримання від неї згоди, оскільки вона була впевнена, що підписує документи про згоду на відчуження майна їхніми сусідами та не читала текст підписаних документів, просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 серії ВМК №568296, укладений 09 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №598; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року усунено описку в рішенні шляхом зазначення третьої особи по справі.

В апеляційній скарзі, поданій 26 грудня 2016 року, позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав можливості відповідачу надати належні докази по справі, що вона перебувала в омані щодо природи правочину, а саме, що вона дає згоду не на розпорядження частиною домоволодіння та земельної ділянки сусідки ОСОБА_5, а на дарування об'єкту нерухомості майна, співвласником якого вона є.

У травні 2017 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено, що позивачем недоведений факт введення її в оману щодо вчиненого нею правочину.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Матеріали справи свідчать, що апеляційна скарга ОСОБА_2 надійшла до апеляційного суду Дніпропетровської області 10 січня 2017 року, на протязі року ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з'являлася, судові повістки, направлені їй рекомендованою поштою за вказаною нею адресою, не отримувала, своєю апеляційною скаргою не цікавиться, а тому судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами, а тому вважає можливим розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, які в ній викладені.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав і просив залишити її без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 30 жовтня 1971 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровска від 19 липня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

24 жовтня 2001 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачем ОСОБА_2) був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстрований в реєстрі за №3846, за яким ОСОБА_3 купив 55/100 частин домоволодіння №39 з належними будівлями та спорудами, яке знаходиться у АДРЕСА_1.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, право власності на яку було оформлене на ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 01 березня 2006 року №116/34.

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу право власності на зазначену частину домоволодіння також було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3

09 жовтня 2009 року між відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. та зареєстрований в реєстрі за №598, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар 55/100 частин домоволодіння №39 з належними будівлями та спорудами, яке знаходиться у АДРЕСА_1.

Відповідно до п.15 цього договору, відчуження 55/100 частин домоволодіння відбувається за письмовою згодою дружини дарувальника - ОСОБА_2

На підставі цього договору дарування за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на зазначену частину вказаного домоволодіння, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24197104 від 20 жовтня 2009 року, технічним паспортом на це майно.

В матеріалах справи міститься копія письмової заяви ОСОБА_2 від 09 жовтня 2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. 09 жовтня 2009 року, зареєстрованої в реєстрі за №597, копія якої надана ним суду, з якої вбачається, що ОСОБА_2, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 з 30 жовтня 1971 року, надає свою згоду чоловіку ОСОБА_3 на дарування ОСОБА_4 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке придбане під час шлюбу.

У вказаній вище заяві ОСОБА_2 зазначила, що такий правочин відповідає інтересам їх сім'ї та погоджується з тим, щоб умови договору дарування визначалися її чоловіком самостійно, укладання цього договору відповідає їх спільному волевиявленню.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що на час посвідчення спірного правочину було вірно встановлено дійсні наміри ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з'ясована відсутність заперечень щодо кожної з умов договору дарування, з'ясовано чи розуміють вони значення умов договору та його правових наслідків для кожного з них, на підтвердження однакового розуміння умов договору та їх правових наслідків отримав від сторін договору їх підписи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положенням ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ст.717 ЦК України).

Відповідно до ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Частиною 2 статті 719 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, при укладенні договорів дарування необхідно дотримуватися спеціальних правил, встановлених для відчуження частки у спільному майні. Так, договори про відчуження нерухомого майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, посвідчується нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Договори про відчуження нерухомого майна можуть бути посвідчені нотаріусом і без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб та інших документів видно, що зазначене майно є не спільною, а особистою власністю одного з подружжя (набуте до реєстрації шлюбу, одержане в дарунок або в порядку спадкування, здійснено поділ майна, набутого під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тощо).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірне нерухоме майно було набуте за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі та було зареєстроване на відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу), крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 2,4 ст.65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Тобто, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява позивачки ОСОБА_2, з тексту якої вбачається, що вона перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 надає останньому свою згоду на дарування ОСОБА_4 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. При цьому заявлено, що такий правочин відповідає інтересам сім'ї та вчинений за їхнім спільним волевиявленням.

Пунктом 2 Інструкції встановлено, що відповідно до Закону України «Про нотаріат», Цивільного та Сімейного кодексів України державними та приватними нотаріусами вчиняються нотаріальні дії, зокрема посвідчуються правочини (договори, заповіти, довіреності, шлюбні договори та ін.).

За правилами п.5 Інструкції тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі та тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків.

Згідно з п.п.13,14,15,16 Інструкції під час вчинення нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення водія, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, та ін.).

При посвідченні правочинів з'ясовується обсяг цивільної дієздатності фізичних та юридичних осіб, які беруть участь в угодах.

При посвідченні правочинів і вчиненні деяких інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством України (наприклад, при засвідченні справжності підпису на документі), нотаріус перевіряє справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріально посвідчуванні правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним.

Відповідно до п.44 Інструкції дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого з подружжя. Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такої угоди повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку.

Якщо в заяві другого з подружжя про згоду на відчуження спільного майна вказано, кому персонально (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи) він погоджується продати, подарувати, заставити тощо спільно набуте майно чи вказано ціну продажу, інші умови укладення угоди, нотаріус при її посвідченні зобов'язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний правочин (надання нотаріально посвідченої згоди на дарування спірного майна) нею було вчинено під впливом обману не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оскаржується договір дарування, який ОСОБА_2 не вчиняла та за правилом ст.230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.20 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06листопада 2009 року № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивачем не доведено наявності підстав для задоволення її позову.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.