АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 718/1018/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Яремка В.В., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2017 року, головуючий в 1-й інстанції Мізюк В.М.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб Кіцманської районної державної адміністрації, Кіцманська державна нотаріальна контора, про визнання права спільної сумісної власності членів сім`ї, визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації права власності, визнання

права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

Його сім'ї, жителям АДРЕСА_1, як переселенцям, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, надано дозвіл на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та виділено земельну ділянку для будівництва площею до 0,25га на території АДРЕСА_2. В подальшому батько позивача, ОСОБА_4, зареєстрував право власності на спірний будинок та земельну ділянку лише за собою, незважаючи на те, що спірне майно надано на віх членів сім'ї в порядку забезпечення житлом громадян, які підлягають переселенню з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в наслідок аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 зазначав, що після смерті батька, він з метою прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою, де йому було повідомлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2, в масу спадкового майна не входить.

Провадження 22-ц/794/64/18 Категорія 5

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 стало відомо, що право власності на незавершений будівництвом будинок та земельну ділянку, за вище вказаною адресою, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договорів дарування.

Позивач просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,235га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2, яке видане 28.08.2015р. на ім'я ОСОБА_4; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,235га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2, укладений 30.06.2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2; визнати вищевказану земельну ділянку об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2, за ОСОБА_4, номер запису про право власності «НОМЕР_2» від 31.08.2015р.; визнати недійсним договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2, укладений 30.06.2016р. між ОСОБА_4. та ОСОБА_2; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,235га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, номер запису про право власності «НОМЕР_3» та на незавершений будівництвом житловий будинок, номер запису про право власності «НОМЕР_4», що знаходяться по АДРЕСА_2; визнати незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки рішенню Мамаївської сільської ради № 11-а від 23.12.1991р., в якому зазначено, що сільська рада народних депутатів вирішила виділити земельну ділянку під будівництво виключно ОСОБА_4 І саме ним проводилось будівництво. ОСОБА_4 на законних підставах зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок і за життя розпорядився ними на користь відповідача.

Апелянт зазначає, що в рішенні не наведено ні підстав, ні правових норм для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення - скасувати, в задоволені позову - відмовити з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що спірні житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю сім'ї ОСОБА_4, оскільки земельна ділянка надавалась їм для будівництва житлового будинку, які здійснювались за кошти, надані в якості допомоги постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької обласної ради № 169 від 06.07.1991р. віднесено АДРЕСА_1 до зони гарантованого добровільного відселення. З метою організації переселення жителів вищевказаних сіл, які виявили бажання переселитись в радіоекологічно чисті райони, виконкому Кіцманської райради поставлено задачу визначити кількість сімей, що бажають переселитись, та забезпечити виділення ділянок під будівництво житла та об'єктів соцкультпобуту в екологічно чистих місцях.

На підставі рішення № 228/13 від 11.12.1991р. виконкому Кіцманської районної ради народних депутатів ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських спору та видано будівельний паспорт.

Рішенням Мамаївської сільської ради народних депутатів Кіцманського району Чернівецької області від 23.12.1991р. виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею до 0,25 га жителю АДРЕСА_1 як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС.

Розпорядженням № 188-р від 24.10.1995р. «Про виділення коштів на будівництво житлових будинків та надвірних будівель для сімей, які переселяються з територій радіоактивного забруднення» та відповідно до його додатку ОСОБА_4 та його сім'ї в кількості 4-х чоловік виділено кошти в розмірі 783 млн.крб.

В додатку до рішення виконкому Киселівської сільської ради № 59/9 від 30.08.1996р. визначено список жителів АДРЕСА_1 які виявили бажання вести будівництво житлових будинків господарським способом, де також зазначено всіх членів сім'ї ОСОБА_4 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5

Також про те, що сім'я ОСОБА_4 складається з 4-х осіб свідчать наявні в матеріалах справи лист Кіцманського відділення Агропромбанку «Україна» від 21.03.1993р. про використання бюджетних коштів на будівництво індивідуальних житлових будинків жителів АДРЕСА_1 які переселяються із забруднених територій, список переселенців з зони гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, які перебувають на обліку для забезпечення житлом від 01.03.1996р. та інформація про хід будівництва від 15.10.1997р.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон).

За приписами ст. 4 Закону, кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров'я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення. Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення.

Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затверджено Постановою КМ України від 16.12.1992 року № 706 із змінами і доповненнями.

Відповідно до п.3 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 706 від 16 грудня 1992 р., в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов'язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, одержують направлення для переселення та працевлаштування за зразком, що додається. Направлення видається на підставі заяви громадянина за підписом усіх повнолітніх членів сім'ї, які виявили бажання переселитися, та довідки з місця проживання про склад сім'ї. В разі переселення із зони посиленого радіоекологічного контролю сім'ї, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, додатково подають висновки лікарсько-консультаційної комісії про неможливість проживання у цій зоні. У направлення вписуються всі члени сім'ї, які проживають у будинку (квартирі) і виявили бажання переселитися. При цьому також ураховуються тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно із законом зберігається житлове приміщення. Направлення видається відповідною обласною державною адміністрацією за попереднім оформленням його районною державною адміністрацією або виконкомом міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів.

Згідно п. 4 Порядку, громадяни, які мають зазначені у пункті 3 цього Порядку направлення, звертаються до обласної державної адміністрації за запропонованим місцем проживання для їх реєстрації та визначення конкретних місць проживання і працевлаштування, з'ясування питань щодо забезпечення житлом (одержання в будинках державного чи громадського житлового фонду або житлово-будівельних (житлових) кооперативів, будівництво житлового будинку або придбання будинку (квартири) у власність).

Громадянам, які виявили бажання побудувати житлові будинки садибного типу з надвірними будівлями або одержати приміщення в будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, кошти виділяються обласними державними адміністраціями за новим місцем проживання виходячи з нормативної житлової площі не більше 13,65 кв. метра на кожного члена сім'ї, а також вартості 1 кв. метра житлової площі нового будівництва в даній місцевості, вартості відповідної частини надвірних будівель (п. 6 Порядку). Порядок і розмір виділення коштів для будівництва житла встановлюються обласними державними адміністраціями.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 в листопаді 2006р. звернувся із заявою до Мамаївської сільради в якій просив безоплатно передати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25га по АДРЕСА_2.

Рішенням Мамаївської сільради № 462-08/08 від 22.12.2006р. передано безоплатно у власність ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25га по АДРЕСА_2.

Згідно будівельного паспорту та рішення виконкому Кіцманської районної Ради від 11.12.1991р. ОСОБА_4 отримав дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_1, як сім'ї, яка переселилася з території радіоактивного забруднення Кіцманського району було надано кошти для будівництва спільного житла, то всі вони мали рівні права у праві власності на нього, а отже існують підстави для визнання земельної ділянки та спірного будинку спільною сумісною власністю вказаних осіб.

Однак вказані доводи позивача є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що саме подружжям ОСОБА_1 -ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в 1992р. було розпочато та здійснювалось будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2, враховуючи те, що діти були неповнолітніми.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердив своєї участі ні коштами ні працею у будівництві спірного будинку.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України( чинного на момент виникнення вищевказаних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно інформації про хід будівництва житла господарським способом переселенців із радіаційно-забруднених сіл району (кошти з Чорнобильського фонду) станом на 15.10.1997р. стан будівництва спірного житлового будинку був визначений як кладка стін.

За змістом статей 3, 60, 63, 65, 69, 70, 74 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними

Таким чином, вищевказане спірне майно належало на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно є спільною сумісною власністю також і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду не представлено.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що його матір ОСОБА_3 знала про укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зазначеного договору та надавала на це згоду.

Також як вбачається з особової справи індивідуального забудовника № 04-30/1 від 07.07.1998р., ОСОБА_5 в 1998,1999 та 2001 роках звертався з заявами до Державного казначейства про відшкодування заборгованості за придбані будівельні матеріали та виконані будівельно-монтажні роботи.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4, будуючи індивідуальний будинок, використав при цьому власні кошти.

Згідно відміток відділення Державного казначейства у Кіцманському районі Чернівецької області на вищевказаних заявах, ОСОБА_4 отримав у 1998 році-1000грн., в 1999р-2000рр.-2000грн., в 2001 році-5964грн. та 3581,72грн.

Таким чином, саме ОСОБА_4 було використано у 1998-2001рр. право на отримання компенсацій згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлено, що за ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва від 28.08.2015р. зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,235га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2.

За ОСОБА_4 здійснено державну реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2, номер запису про право власності «НОМЕР_2» від 31.08.2015р.

Враховуючи, що ОСОБА_4 був власником зазначеного нерухомого майна, він на власний розсуд розпорядився ним, уклавши 30.06.2016р. з ОСОБА_2 договір дарування земельної ділянки площею 0,235га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2 та договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 7 в АДРЕСА_1 При укладенні зазначених договорів порушень закону не виявлено.

На підставі зазначених договорів у встановленому законом порядку відповідач зареєструвала своє право власності на нерухоме майно.

Враховуючи зазначені обставини, позовні вимоги є безпідставними і задоволеню не підлягають.

Суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, не доведені обставини, які суд визнав встановленими, що відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначені норми, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 7185,45грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.374, п.1, п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2017 року скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб Кіцманської районної державної адміністрації, Кіцманська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним та скасування свідоцтва та реєстрації права власності на земельну ділянку; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки; визнання земельної ділянки об'єктом спільної сумісної власності; визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на незавершений будівництвом житловий будинок; визнання недійсним договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та на незавершений будівництвом житловий будинок; визнання незавершеного будівництвом житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності - відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7185,45грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. Дата складання повної постанови 27 лютого 2018 року.

Головуючий (підпис)

судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :