АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Кулікової С.В. (суддя-доповідач)

суддів: Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 6 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

Справа № 754/11492/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/1034/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.

встановила:

у вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі - 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до зміни матеріального та сімейного стану.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначала, що вона є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи, не працює, отримує пенсію за віком в сумі 1 350 грн., інших доходів не має, тому має скрутний матеріальний стан.

Позивач стверджувала, що у неї з пенсії вираховують борг за комунальні послуги в розмірі 270 грн. щомісячно, крім того, вона має низку захворювань, які потребують лікування, проте коштів їй не вистачає.

Також позивача вказувала, що у неї є донька, яка добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча працездатна, працює, має мінливий дохід, неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні не має, аліменти нікому не платить, а відтак спроможна надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 6 лютого 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, в розмірі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 16 вересня 2016 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін та вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, оскільки справу було розглянуто у її відсутність, а відтак вона була позбавлена можливості захистити свої права.

Крім того, відповідач вважає, що позивач навмисно приховала обставини про наявність у неї ще однієї доньки Діани та інформацію про її стан здоров'я, яка була позивачу відома.

Також відповідач вказує, що у червні 2017 року їй була призначена ІІІ група, а після повторного обстеження ІІ група інвалідності.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 є донькою позивача ОСОБА_2 (а.с.15).

Позивач з 1 серпня 1992 року є інвалідом II групи безстроково, з 10 червня 2009 року є пенсіонером (а.с.4, 11).

Також позивач має ряд хронічних хвороб, у зв'язку з чим потребує постійного лікування та операційного втручання (а.с.5-14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

На вказані норми матеріального права справи не звернув уваги суд першої інстанції і дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як непрацездатна особа, звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який обґрунтований її потребою у матеріальній допомозі. Позивач, як на підставу своїх вимог, посилалась на можливість відповідача надавати їй допомогу, проте докази на підтвердження цього позивачем надані не були і, відповідно, судом не досліджувались.

Крім того, звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення відповідачем було надано виписку з її медичної картки, із зазначенням встановлених відповідачу діагнозів, які потребують лікування. Призначена відповідачу комісією МОЗ II гр. інвалідності загального захворювання безстроково та призначення пенсії у розмірі меншому, ніж пенсія позивача, підтверджує її доводи про неможливість надавати позивачу матеріальну допомогу, проте при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, вказані обставини судом були проігноровані.

Також, суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, допустив неповне з'ясування обставин справи, не врахував наявність у позивача другої доньки, на яку Сімейним кодексом також покладено обов'язок утримувати матір та не з'ясував можливість позивача отримувати матеріальну допомогу від неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 6 лютого 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: