Справа № 415/4227/17
Провадження № 2/415/108/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1, Україна до Лисичанської міської громади в особі Лисичанської міської ради, місцезнаходження якої за адресою: вул. Грушевського, 7, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна про визнання права на недоотриману пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до Лисичанської міської громади в особі Лисичанської міської ради про визнання права на недоотриману пенсію.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 03 лютого 2006 року, згідно з свідоцтвом про право власності на житло № 17331 квартира № 53, яка знаходиться в м. Алчевську, Луганської області, по вул. Попова, в будинку № 75, і перебуває на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, та його дружині ОСОБА_3, тобто по 1/2 частині кожному.

09 серпня 2015 року помер ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_3, згідно свідоцтва про смерть про, що 16 березня 2016 року складено відповідний актовий запис № 431 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, серія І-ЕД № 484019.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частині квартири АДРЕСА_2. Тому після смерті чоловіка, її двоюрідна сестра прийняла вище вказану частину квартири у спадщину.

Так як на момент смерті чоловіка, ОСОБА_3 була зареєстрована в цій кватирі, то вона вступила у спадок свого чоловіка, але оформити спадщину нотаріально не встигла і померла 24 серпня 2015 року, згідно свідоцтва про смерть, серія І-ЕД № 484010 де складено актовий запис № 424 зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, від 16.03.2016 року.

Вона її за свій рахунок поховала, розпоряджаюсь її майном, а також утримую майно померлої.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3, а також недоотримана пенсія, що належала померлої у розмірі 23104 (двадцять три тисячі сто чотири грн..) 97 коп., згідно з інформації УПФ України в м. Лисичанську Луганської області,

Спадкоємці першої та другої черги відсутні, спадкоємець третьої черги відмовилась від спадщини в судовому засіданні. Тобто інших спадкоємців крім позивача не має.

Для захисту своїх прав, позивач звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області і 25.03.2016 року рішенням Лисичанського міського суду Луганської області, за цивільною справою № 415/1090/16-ц, суд визнав право власності на вище вказану квартиру, в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_3, за мною, ОСОБА_1

Оскільки померла була є пенсіонеркою, то вона періодично в'їжджала в зону АТО, де ведуться бойові дії, і коли вона знаходилась на підконтрольній території, то настала смерть останньої.

В зв'язку з пожвавленням бойових дій, вона не мала можливості виїхати на підконтрольну територію України, тому на день її смерті розмір пенсії складає 23104 (двадцять три тисячі сто чотири гри..), 97 коп.

У відповідності до ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зазначено, що пенсія померлого члена сімї, яка йому належала і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сімї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сімї, які перебували на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи ні.

На підставі викладеного просила суд, визнати за, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на належну, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 24.08.2015 року, суму пенсії нарахованої але залишеною недоотриманої в зв'язку з її смертю, за період 01.08.2014 року по 31.08.2015 року у розмірі 23104,97 грн., в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача Лисичанської міської громади в особі Лисичанської міської ради ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, просив справу розглядати без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №484010 від 16.03.2016 р. виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 померла 24.08.2015 року, у віці 64 роки, про що зроблено відповідний актовий запис №424 в м. Алчевськ.

Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25.03.2016 р. №415/1090/16-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_3, яка померла 24.08.2015 р.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України,Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються за правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Згідно приписів ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України ОСОБА_6 як донька спадкодавця є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною пятою ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із листом №2441 від 12.04.2017 Управлінням пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області за пенсіонеркою ОСОБА_3, яка померла 24.08.2015 р. недоотриманої пенсії за 01.08.2014 по 31.08.2015 в сумі 23104,97 грн. .

Згідно з ОСОБА_6 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Процедура реєстрації у Спадковому реєстрі заведених на підставі статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і статті 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» спадкових справ (далі - заведені спадкові справи) визначена в Порядку реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі затвердженого Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210.

Згідно з п.2, 3, 5, 6 вказаного порядку Реєстраторами Спадкового реєстру щодо заведених спадкових справ є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які мають доступ до Спадкового реєстру відповідно до Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. № 491. Порядок внесення до Спадкового реєстру відомостей про заведені спадкові справи визначається Мінюстом. Внесення до Спадкового реєстру відомостей про заведені спадкові справи здійснюється реєстраторами на підставі заяв, що свідчать про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Реєстратор здійснює реєстрацію заведених спадкових справ у Спадковому реєстрі у день заведення спадкової справи.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема,законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Разом з тим, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

До цього ж, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13- висловлено думку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №17/02-14/8-2018 від 29.01.2018 р. наданою приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_7, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майна, що належало ОСОБА_3, померлій 24.08.2015 року в звязку з відсутністю доказів прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, суд при прийнятті рішення враховує вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод «Право на справедливий суд», згідно яких кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у позивача ОСОБА_1 існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з чим її право має бути захищене судом, шляхом визнання за ОСОБА_1 право на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2015 р. у розмірі 23104,97 грн. в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлої 24.08.2015 року і позивач позбавлений можливості оформити спадщину, відповідає належному способу захисту порушеного права позивача.

Тому, реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд, у відповідності до ст.16 та ст. 392 ЦК України.

Інших спадкоємців в ході розгляду справи не встановлено.

При відсутності інших спадкоємців за законом чи заповітом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи що спадкова справи відкрита у м. Лисичанськ, інших спадкоємців не встановлено, належним відповідачем є Лисичанської міської ради Луганської області.

Отже, перевіривши відповідно до статті 69 Закону України «Про нотаріат» факт смерті спадкодавця ОСОБА_3, час і місце відкриття спадщини після її смерті, встановивши склад спадкового майна, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, окрім цього визнанні відповідачем, за таких обставин суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Лисичанської міської громади в особі Лисичанської міської ради про визнання права на недоотриману пенсію підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивач не зазначив про стягнення з відповідача на його користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 321, 328, 392, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1, Україна до Лисичанської міської громади в особі Лисичанської міської ради, місцезнаходження якої за адресою: вул. Грушевського, 7, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна про визнання права на недоотриману пенсію, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на належну, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 24.08.2015 року, суму пенсії нарахованої але залишеною недоотриманої в зв'язку з її смертю, за період 01.08.2014 року по 31.08.2015 року у розмірі 23104 (двадцять три тисячі сто чотири) гривні 97 копійок, в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА