АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2018 року

м.Харків

справа № 2-21/10

провадження № 22-ц/790/1195/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2010 року, постановлене під головуванням судді Андросова О.М., в залі суду в м. Барвінкове Харківської області,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/8 частку житлового будинку з надвірними побудовами по АДРЕСА_1.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що її брату ОСОБА_3 належала ? частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, інша ? частка зазначеного будинку належала її матері - ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_3 її мати, хоч і не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, вважає, що фактично прийняла спадщину разом з іншими його спадкоємцями. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати. Барвінківською державною нотаріальною конторою 02.12.2008 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з надвірними побудовами по АДРЕСА_1. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку вказаного житлового будинку їй було відмовлено.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 складається із двох ізольованих квартир з окремими входами, в яких окремо проживали ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її син ОСОБА_3, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачка не надала доказів того, що її мати ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після померлого сина ОСОБА_3, тому підстав для спадкування позивачкою 1/8 частини будинку не вбачається.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належала 1/2 частка жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, інша 1/2 частка зазначеного будинку належала його матері ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом у рівних частках є дружина померлого, ОСОБА_2, доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мати ОСОБА_4

ОСОБА_2 подала до Барвінківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, доньки відмовилися від своїх часток в спадщині на користь матері.

28 жовтня 2001 року Барвінківською державною нотаріальною конторою відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 2833), згідно з яким спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_3, тобто 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, є ОСОБА_2.

ОСОБА_4 заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подавала. Доказів фактичного прийняття спадщини матеріали справи не містять.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

02 грудня 2008 року Барвінківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 4631), згідно з яким спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_4, тобто 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, є ОСОБА_1

19 червня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, спадкоємцем якого, на її думку, фактично була її мати ОСОБА_4 після смерті сина ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Постановою № 18 від 19.06.2009 року державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

На час смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був чинним Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, тому на правовідносини щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_3, поширюється дія ЦК, в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 529 ЦК України, в редакції 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину якщо: 1) він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому про фактичне прийняття спадщини може свідчити спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, наявність у спадкоємця документів померлого, квитанції, свідоцтв, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 його мати ОСОБА_4, хоча і мешкала з ним в одному будинку, проте не може вважатись такою, що фактично прийняла спадщину.

З поданих суду документів та показань свідків вбачається, що спірний будинок з самого початку будувався для проживання двох родин: батьків та сина ОСОБА_3 з сім'єю. Протягом життя померлі ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3 разом не проживали, спільне господарство не вели, а факт реєстрації за однією адресою за умови проживання у різних квартирах одного будинку не може бути визнаний як фактичне прийняття спадщини.

При цьому колегія суддів зазначає, що протягом життя ОСОБА_4 не пред'являла вимог щодо права на спадщину після смерті сина.

Як пояснили в судовому засіданні суду першої інстанції свідки - рідні доньки ОСОБА_4 та сестри ОСОБА_1, мати не мала наміру приймати спадщину після сина ОСОБА_3, і ОСОБА_1 спочатку не претендувала на вказану частку, а після сварки з невісткою ОСОБА_2, заявила такі вимоги.

Суд першої інстанції дав належну оцінку всім поданим сторонами доказам та обґрунтовано визнав, що ОСОБА_4 не приймала спадщину після смерті сина ОСОБА_3 та не мала наміру її приймати.

До правовідносин спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, застосовуються норми ЦК України в редакції 2004 року.

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Оскільки на час смерті матері останній належало на праві власності ? частина житлового будинку АДРЕСА_1, то свідоцтво про право на спадщину за законом було видано її спадкоємиці - доньці ОСОБА_1, яка у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини.

На 1/8 частину спірного житлового будинку право власності не може бути визнано, оскільки вказана частина житлового будинку не входить до складу спадщини, бо не належала спадкодавцеві на час смерті.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено того, що її мати, ОСОБА_4, фактично прийняла спадщину після ОСОБА_3, оскільки хоча і проживала після смерті сина разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, проте домоволодіння складається з двох ізольованих квартир з окремими входами. Підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, не вбачається.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382,383, 384 ПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2010 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

А.І. Колтунова

Повний текст судового рішення виготовлено 23.02.2018 року.