Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 757/41195/15-ц

провадження № 61-9308 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року у складі судді Литвинової І. В. та на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у складі суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 березня 2015 року та 3 вересня 2015 року внаслідок роботи перфоратора в квартирі відповідача на стелі і стінах квартири позивача утворились тріщини. 17 квітня 2015 року, 21 липня 2015 року та 7 жовтня 2015 року внаслідок недбалого використання водонагрівача в квартирі відповідача сталося залиття квартири позивача, а також з вини працівників, які виконували ремонтні роботи в квартирі відповідача, сталися залиття квартири позивача, що підтверджується актами працівників КП УЖГ «Печерськжитло».

Оскільки відповідач як власник квартири відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завданні залиттям та пошкодженням квартири збитки, позивач просив суд стягнути з неї вартість завданих матеріальних збитків в розмірі 32 767 грн, 3 тис грн на відшкодування моральної шкоди та 4 тис грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 32 767 грн, моральної шкоди 1 тис грн та судовий збір в сумі 357 грн 67 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю причинного зв'язку між винними діями відповідача та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження приміщень належної позивачу квартири.

Разом з тим підлягає відшкодування моральна шкода, яку суд визначив в розмірі 1 тис грн з врахуванням характеру моральних страждань позивача, принципів розумності та справедливості.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції входив з доведеності факту пошкодження майна позивача з вини відповідача та відсутністю правових підстав для звільнення її від обов'язку відшкодувати завдану шкоду.

24 жовтня 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно встановили вину відповідача у завданні збитків позивачу.

Суди попередніх інстанцій безпідставно прийняли до уваги акти про залиття та пошкодження квартири позивача, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема не підписані відповідачем.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина перша та друга статті 1166 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналогічні розʼяснення містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічні розʼяснення викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами встановили, що шкода завдана ОСОБА_4 внаслідок залиття та пошкодження його квартири, є такою, що завдана з вини ОСОБА_5, а тому підлягає відшкодуванню на підставі положень статі 1166 ЦК України.

Вказане підтверджується актами від 13 березня 2015 року, 17 квітня 2015 року, 2 травня 2015 року, 9 червня 2015 року, 21 липня 2015 року, 3 вересня 2015 року, 7 жовтня 2015 року, складених працівниками КП УЖГ «Печерськжитло», відповідно до яких внаслідок проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_5, пошкоджено приміщення нижчерозташованої квартири АДРЕСА_3, співвласником якої є ОСОБА_4, протягом 2015 року належна позивачу квартира неодноразово піддавалася залиттю з вищерозташованої квартири.

Проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 не заперечується ОСОБА_5, а також підтверджено наявним в матеріалах справи договором підряду № 1807 від 18 лютого 2015 року, копією листа Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві від 20 травня 2015 року № 54/вих13286.

Доводи касаційної скарги про недоведеність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди внаслідок затоплення належної йому квартири - безпідставні, оскільки у деліктних зобов'язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість у заподіянні такої шкоди позивачу.

Крім того, суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин обґрунтованими є висновки апеляційного суду, що ОСОБА_5 не довела, що шкоду завдано не з її вини та не спростувала визначеного суб'єктами оціночної діяльності розміру майнової шкоди, яка завдана ОСОБА_4

Згідно положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов'язує.

Відповідно до частини другої статті 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Враховуючи викладене, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від обов'язку відшкодувати позивачу завдану шкоду у зв'язку з тим, що вона не користується належною їй квартирою, є обґрунтованим та таким, що відповідає положенням статей 317, 319 ЦК України.

Відповідач не спростувала визначеного суб'єктами оціночної діяльності розміру майнової шкоди, яка завдана ОСОБА_4 Клопотання про призначення судової експертизи відповідач не заявляла.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 тис грн, врахувавши засади розумності, справедливості, ступінь душевних страждань та розмір пошкодженого майна позивача.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскаржуваними судовими рішеннями дана належна правова оцінка доказів та доводів поданих ОСОБА_5, наявні обґрунтування та зазначення доказів, що доводять її вину у завданні збитків та вказують на причинно-наслідковий звʼязок між неналежними діями та/чи бездіяльністю відповідача та завданням таких збитків.

Висновки судів відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 26 жовтня 2016 року зупинено виконання оскаржуваних рішень суду до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта