Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 676/3991/16-ц

провадження № 61-1876св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5

відповідачі: Колибаївська сільська об'єднана територіальна громада, ОСОБА_7, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Кам'янець-Подільська районна державна адміністрація

представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8

представник відповідача Колибаївської сільської об'єднаної територіальної громади - Надюк НаталіяПавлівна

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Бондара О. О. від 13 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області у складі суддів Корніюк А. П., П'єнти І. В., Талалай О. І., від 07 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, який неодноразово уточнював під час розгляду справи, та остаточно просив: визнати незаконним та скасувати рішення 11 сесії 14 скликання Ходоровецької сільської ради Кам'янець-Подільського району «Про розгляд заяв громадян» № 20 від 24 квітня 2002 року; скасувати рішення Колибаївської сільської ради №13.9 від 05 жовтня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність ОСОБА_7»; зобов'язати Кам'янець-Подільську районну державну адміністрацію внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна шляхом скасування права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,2455 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер НОМЕР_1, номер запису про право власності 224;

зобов'язати відділ Держземагентства в Кам'янець-Подільському районі внести зміни до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,2455 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також скасувати у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,2455 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що рішенням сесії Ходоровецької сільської ради XXI скликання від 17 жовтня 1991 року № 6 йому виділено з вільного присадибного фонду 0,25 га землі для будівництва нового житлового будинку, на якій він, отримавши необхідні дозволи та окремий погосподарський номер, розпочав будівництво будинку. У 2000 році стан його здоров'я погіршився, у зв'язку з чим він не міг самостійно завершити будівництво та обробляти землю і станом на 2002 рік на земельній ділянці був зведений лише фундамент. Вирішивши у 2015 році оформити своє право власності на виділену йому землю, він дізнався, що рішенням 11 сесії Ходоровецької сільської ради XXIV скликання №20 від 24 квітня 2002 року вказана земельна ділянка за його заявою була вилучена, переведена до земель запасу сільської ради та передана ОСОБА_7

Посилаючись на те, що в силу своєї хвороби він не міг самостійно звернутись до сільської ради із заявою, і, вилучаючи у нього земельну ділянку, сільською радою було порушено порядок здійснення добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою, визначений статтею 142 ЗК України, а також зазначаючи, що рішенням Колибаївської сільської ради Кам'янець-Подільського району №13.9 від 05 жовтня 2016 року спірна земельна ділянка надана ОСОБА_7 у власність і остання провела її державну реєстрацію та ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність будь-яких порушень при передачі відповідачу земельної ділянки у власність, реєстрації земельної ділянки, присвоєнні земельній ділянці кадастрового номеру та реєстрації права власності за відповідачем на спірну земельну ділянку.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у позові є правильним, оскільки судом не встановлено будь-яких порушень при передачі відповідачу земельної ділянки у власність, так як таке відбулось за письмової заяви позивача, тобто зі згоди землекористувача на вилучення землі.

27 листопада 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги положення пункту 1 статті 27 ЗК України, яка не могла бути підставою для вилучення у позивача земельної ділянки, оскільки передбачала збереження його права на землю; при цьому судами не враховано, що добровільна відмова від права постійного користування земельною ділянкою на час виникнення спірних правовідносин здійснювалась відповідно до вимог статті 142 ЗК України і передбачала певний порядок, зокрема прийняття власником земельної ділянки рішення про припинення права користування земельною ділянкою на підставі поданої заяви землекористувача, а тому вилучення сільською радою земельної ділянки могло бути проведено лише на підставі статті 149 ЗК України, якою передбачена згода землекористувача на вилучення землі для суспільних чи інших потреб за згодою землекористувачів та за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування, тобто основною умовою є суспільні чи інші потреби у вилученні земельної ділянки та згоди землевласника.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

07 лютого 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку за наявності підстав, визначених статтею 140 ЗК України, можливо за рішенням суду, проте скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за рішенням суду в законодавстві не передбачено, а тому такий спосіб захисту не може бути задоволений.

21 лютого 2018 року ОСОБА_7 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що позивач добровільно відмовився від спірної земельної ділянки написавши відповідну заяву, відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Частинами 1, 2 статті 17 ЗК Української РСР в редакції 1990 року встановлено, що надання земельних ділянок у володіння або користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів. У рішеннях про надання земельних ділянок у володіння або користування зазначається мета, для якої вони відводяться.

Частиною 1 статті 18 цього ж кодексу визначено, що сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення, сільськогосподарського використання, ведення особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва і традиційних народних промислів.

Право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (частина 2 статті 22 ЗК Української РСР в редакції 1990 року).

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (пункт «а» частини 1 статті 141 ЗК України в редакції 01 січня 2002 року).

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Ходоровецької сільської ради № 6 від 17 жовтня 1991 року була виділена ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,25 га з вільного присадибного фонду для будівництва нового житлового будинку, якій не було присвоєно юридичну адресу у зв'язку з тим, що будівництво жилого будинку завершено не було і тому про використання позивачем даної земельної ділянки було записано в погосподарській книзі на домоволодіння, власником якого була мати позивача, і в якому по постійному місцю проживання був зареєстрований позивач.

11 травня 1993 року районним архітектором Кам'янець-Подільського району був затверджений акт про відведення земельної ділянки в натурі для забудови садиби ОСОБА_4

Рішенням 11 сесії 14 скликання Ходоровецької сільської ради Кам'янець - Подільського району Хмельницької області № 20 від 24 квітня 2002 року «Про розгляд заяв громадян», за результатами розгляду заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було вилучено з присадибної земельної ділянки ОСОБА_4 0,25 га земельної ділянки та переведено її в землі запасу. Крім того цим же рішенням вказана земельна ділянка була виділена ОСОБА_7 (а. с. 161, т. 1).

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що заява ОСОБА_4 про вилучення його земельної ділянки розміром 0,25 га і переведення її в землі запасу розцінювалася сесією Ходоровецької сільської ради саме як згода землекористувача на вилучення землі, а тому, розглядаючи вказану заяву позивача сесія сільської ради діяла в межах своїх повноважень, і будь-які порушення при передачі відповідачу спірної земельної ділянки у власність, реєстрації земельної ділянки, присвоєнні земельній ділянці кадастрового номеру або реєстрації права власності за відповідачем на спірну земельну ділянку відсутні.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи позивача про те, що рішенням Ходоровецької сільської ради Камянець-Подільського району № 20 від 24 квітня 2002 року у нього була вилучена земельна ділянка саме на підставі пункту 1 статті 27 ЗК України в редакції 1990 року, проте стаття 27 ЗК України в редакції 25 жовтня 2001 року не регулювала процедуру вилучення земель, оскільки частинами 1, 2 статті 149 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, могли вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування і вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень КМУ, Ради міністрів АРК, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень, а тому посилання в рішенні сесії Ходоровецької сільської ради № 20 від 24 квітня 2002 року на пункту 1 статті 27 ЗК України є помилковим.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило