Справа № 182/4005/17
Провадження № 2/0182/91/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.02.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

за участю секретаря

судового засідання - Снєгульської В.М.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника органу опіки і піклування ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за межі України дитині , -

Учасники справи подали наступні заяви по суті справи.

Позивач звернулась з позовом до відповідача та просить надати дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі України громадянки України, малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Російської федерації строком дії до ІНФОРМАЦІЯ_6.

В обґрунтування позову послалась на те, що вона через втрату роботи за скороченням штатів вимушена була шукати роботу, яку знайшла в Російській Федерації. У зв'язку з постійною роботою в Російській Федерації та тим, що після розірвання шлюбу було визначено місцем проживання дитини з нею вона бажає забрати дитину за своїм теперішнім місцем проживання в Російській Федерації на час її постійної роботи. Однак вона не може вивезти дитину через те, що відповідач дозвіл не надає.

Відповідач відзиву на позов не надав, в підготовчому засіданні 30.01.2018 року пояснив , що частково заперечує проти позову та буде надавати усні пояснення під час розгляду справи по суті.

30.01.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду справи по суті.

28.02.2018 року в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач 28.02.2018 року в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання.(а.с. 56)

Зі згоди позивача справу заслухано заочно на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04.07.2007 року до 04.10.2016 року (а.с.12,16). Від цього шлюбу вони мають спільну доньку ОСОБА_6 (а.с.15).

Згідно рішення суду про розірвання шлюбу судом встановлено, що з вересня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини (а.с.12)

Після припинення спільного проживання в вересні 2015 року донька ОСОБА_6 залишилась проживати з матір'ю (а.с.12).

Отже, судом встановлено, що між сторонами існує домовленість про місце проживання дитини з матір'ю ще з вересня 2015 року

Відповідач спілкується з донькою, однак проживає окремо в іншому місті.

Відповідач ОСОБА_5. в травні 2017 року відмовив ОСОБА_2 (а.с.9) у наданні дозволу на виїзд доньки ОСОБА_6 за межі України - до Російської Федерації разом з матір'ю.

Згідно пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні, встановлено, що відповідач не надає дозвіл доньці на виїзд за межі України , так як бажає частіше спілкуватись із донькою і вважає, що строк на який просить позивач надати дозвіл на виїзд дитини надто тривалий.

Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 з січня 2017 року перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю (ас.8) до 17.05.2017 року.

17.10.2017 року вона отримала патент Російської Федерації у зв'язку з роботою за трудовим договором в м. Видное, що укладений з Акціонерним товариством „Московський коксогазовий завод". Термін роботи за трудовим договором визначено терміном дії патенту до 17.10.2018 року (а.с. 69-78).

ОСОБА_2 на час роботи проживає в Російській Федерації, АДРЕСА_1 у своєї рідної тітки ОСОБА_8 (а.с.10)

Судом було вислухано малолітню ОСОБА_6, яка пояснила суду, що вона любить обох батьків, дуже сумує за мамою, яка виїжджає на роботу до Російської Федерації і бажає бути та проживати поряд з нею.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні, вважає, що виходячи з усіх обставин справи та інтересів дитини, слід дозволити дитині виїзд за межі України без дозволу батька на час постійної роботи матері.

Враховуючи вище викладене , виходячи з інтересів малолітньої ОСОБА_6, суд вважає, щзо слід надати їй дозвіл на виїзд за межі України - до Російської федерації разом з матір'ю на час її постійної роботи , так як виїзд дитини з матір'ю за межі України не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини. При цьому суд вважає за можливе встановити строк до якого надає дозвіл на виїзд дитині до 17.10.2018 року, оскільки саме до цього дня діє патент на роботу позивача ОСОБА_2

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 640 грн.(а.с.1)

Керуючись ст.55 Конституції України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, ст.ст.7,141,157,161 СК України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 10-12,76-82, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виїзд за межі України - до Російської Федерації разом з матір'ю ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1, що зареєстрована АДРЕСА_3, фактично проживає Російська Федерація, АДРЕСА_2) і в її супроводі без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІПН НОМЕР_2, що проживає АДРЕСА_4) на час роботи матері до 17.10.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІПН НОМЕР_2, що проживає АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1, що зареєстрована АДРЕСА_3, фактично проживає Російська Федерація, АДРЕСА_2) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 640 грн. 00коп. (шістсот сорок грн.. 00 коп.) .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня повного складення рішення, через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 02.03.2018 року

Суддя: А. Г. Багрова