Справа № 216/3923/16-ц
Провадження № 2/216/233/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2018 м.Кривий Ріг

Дніпропетровська область

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що наказом № 01-к від 08 січня 2013 року його було прийнято на роботу на посаду єгеря Криворізької міжрайонної організації Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі Криворізька міжрайонна організація ДООУ товариства мисливців і рибалок), а також на посаду водія за сумісництвом. Наказом № 17-к від 15 липня 2016 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Про звільнення з роботи за власним бажанням йому стало відомо 16 липня 2016 року, коли голова Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 не допустив його до роботи. Трудова книжка була видана йому 27 липня 2016 року, а остаточний розрахунок з ним проведено 02 серпня 2016 року. Копія наказу про звільнення не надана йому до цього часу. Вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки з заявою про звільнення за власним бажанням він до голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 не звертався. Він впевнений, що заява, на підставі якої його було звільнено, є підробкою і підробив її голова Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4, з яким у нього склалися неприязні відносини. У 2016 році його місячна заробітна плата складала 1 800 грн., однак надати йому довідку про розмір заробітної плати за травень і червень, тобто за два місяці, що передували звільненню, ОСОБА_4 відмовився. Незаконне звільнення з роботи завдало йому моральної шкоди, тому що викликало нервовий стрес, дуже сильні душевні переживання та моральні страждання.

У травні 2017 року позивач подав до суду уточнений позов, в якому зазначив, що заява про звільнення з роботи без дати, на підставі якої було видано наказ № 17-к від 15 липня 2016 року про його звільнення з роботи за власним бажанням, була написана ним на імя голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 під його тиском. При цьому, піддавшись тиску та підписавши вказану заяву, він чітко усвідомлював, що ОСОБА_4 не є тією посадовою особою, яка має повноваження звільняти його з роботи, а отже звільнятися з роботи за власним бажанням він наміру не мав. Підписуючи вказану заяву, він, аби убезпечити себе від незаконного звільнення, навіть не поставив дату її підписання. Оскільки з головою Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 у нього склалися неприязні відносини, він впевнений, що той, маючи за мету будь-якою ціною звільнити його з роботи, не повідомив голову ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 про обставини написання ним зазначеної заяви, чим фактично ввів його в оману.

У жовтні 2017 року позивач подав до суду уточнений позов, в якому зазначив, що він був звільнений відповідачем з роботи з істотним порушенням вимог ст. 38 КЗпП України з огляду на наступне. У заяві на звільнення, яка була написана ним 06 липня 2016 року і датована виконуючим обовязки голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_6 12 липня 2016 року, не має навіть натяку на те, що він просить розірвати трудовий договір протягом трьох днів, чи протягом девяти днів, чи протягом будь-якого іншого строку. Тому він мав право протягом двох тижнів (у період з 06 липня 2016 року до 20 липня 2016 року) у будь-який момент відкликати написану й подану ним заяву про звільнення. У цьому випадку голова ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 не мав жодних підстав видавати наказ про звільнення його з роботи за власним бажанням. Останній не мав підстав видавати такий наказ і в тому випадку, коли б він, не відкликаючи написану ним заяву про звільнення, 21 липня 2016 року (через два тижня після її написання) вийшов на роботу. Однак у порушення вимог ст. 38 КЗпП України наказ про його звільнення з роботи був виданий ОСОБА_5 15 липня 2016 року, тобто через девять днів після фактичного написання ним заяви про звільнення і через три дні після того, як виконуючий обовязки голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_6 поставив на вказаній заяві дату 12 липня 2016 року. Крім того, із написаною ним заявою про звільнення він до голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 не звертався. Зазначена заява написана ним на імя голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 і під тиском останнього. Згідно з наданою до суду відповідачем довідкою про його заробітну плату в 2016 році за останні шість місяців перед звільненням його середньомісячна заробітна плата складала 2 290 грн. 69 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати наказ відповідача № 17-к від 15 липня 2016 року про звільнення його з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, поновити його на роботі на посаді єгеря Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, а також на посаді водія вказаної організації за сумісництвом, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34 390 грн. 35 коп. і 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач і його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав і заперечував проти його задоволення, посилаючись на безпідставність позовних вимог. При цьому надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин його незаконного звільнення за власним бажанням. Саме 15 липня 2016 року позивач своєю власноруч написаною заявою на імя голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернувся до адміністрації про звільнення його за власним бажанням. Ці обставини підтверджуються письмовою заявою позивача, прохання якого про звільнення було задоволено та наказом № 17-к від 16 липня 2016 року останнього було звільнено з займаної посади єгеря-водія за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Письмова заява позивача про звільнення його з роботи була зареєстрована в реєстрі вхідної кореспонденції, про що свідчить витяг із вказаного реєстру та копія наказу голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 за погодженням із головою Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 від 15 липня 2016 року. Про ідентичність заяви про звільнення написаної власноруч позивачем свідчить порівняльний зразок його заяви від 08 липня 2016 року про зняття з нього доплати в розмірі 0,5 тарифної ставки за сумісництво на посаді водія, для визначення авторства яких спеціальних знань в області почеркознавства не треба, оскільки неозброєним оком вбачається, що їх автором є позивач. Тому твердження позивача про незаконність його звільнення є надуманим і таким чином останній вводить суд в оману, намагаючись незаконно стягнути з відповідача заробітну плату за «вимушений прогул» і моральну шкоду, «завдану» йому начебто незаконним звільненням.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який є головою Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, пояснив, що позивач був його підлеглим, останній сам написав заяву про звільнення за власним бажанням, він просив його переписати цю заяву на імя голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 і поставити дату, однак той відмовився. Дійсно між ним і позивачем відбувся конфлікт коли вони їхали на форум у м. Дніпро, він радив останньому як треба за законом випускати тварин у природу, позивачеві це не сподобалось, той зупинив машину, хлопнув дверима та піхов, у звязку з чим йому разом із головою іншої організації ДООУ товариства мисливців і рибалок довелося добиратися до м. Дніпра самостійно. Після цього позивач написав заяву про звільнення, а він доповідну. Заяву від імені позивача він не підробляв, це не його почерк в заяві про звільнення. Тиску на позивача з його боку не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка є прибиральницею Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, пояснила, що 12 липня 2016 року позивач прибіг на роботу, взяв бумагу та сказав, що пише заяву про звільнення, яку він заніс до ОСОБА_4, після чого вийшов і побіг.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8, який є єгерем Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, пояснив, що на початку липня 2016 року він був в офісі та бачив як позивач пише заяву про звільнення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є єгерем Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, пояснив, що він дійсно ставив свою резолюцію на заяві позивача про звільнення як виконуючий обовязки голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, яку йому заніс ОСОБА_4 Особисто він не був присутнім під час написання позивачем цієї заяви. Він знав про конфлікт позивача з ОСОБА_4, тому підходив раніше до позивача та казав йому, щоб той не гарячкував і не писав заяву про звільнення. Як позивач заносив указану заяву ОСОБА_4 він не бачив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який є єгерем Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, пояснив, що 05 липня 2016 року він прийшов на роботу, там був керівник і прибиральниця. ОСОБА_4 розповів йому про інцидент у машині. На роботі також був ОСОБА_6 Як позивач писав заяву про звільнення він не бачив. Цю заяву позивач залишив у ОСОБА_4, який сказав, що заяву написано не правильно, без дати. Він разом з ОСОБА_6 розмовляли з позивачем і відмовляли його писати заяву про звільнення. Він казав, що заява написана не правильно, а саме не на ту особу (не на імя ОСОБА_5Ф.) та не вказано дату. ОСОБА_4 у той час був у відпустці, виконуючим обовязки голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок був ОСОБА_6 Вважає, що цій заяві позивача не потрібно було давати хід.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який є головою ДООУ товариства мисливців і рибалок, пояснив, що він є головою цієї організації з 2005 року. Районна організація ДООУ товариства мисливців і рибалок є юридичною особою. Прийом і звільнення з роботи відбувається за його наказом на підставі заяви, погодженої керівником районної організації. Позивача було звільнено на підставі його заяви, яку подано разом із службовою запискою ОСОБА_4, у звязку з чим видано наказ про звільнення й трудову книжку, а також виплачено компенсацію. До нього особисто позивач не звертався. У грудні 2015 року на конференції позивач йому казав, що до нього претензій не має, до ОСОБА_4 в нього претензії є. Та обставина, що заява про звільнення позивачем написана не на його імя, а на імя ОСОБА_4, не є підставою для відмови в звільненні, якщо така заява погоджена керівником районної організації. Наказ про звільнення позивача з роботи за власним бажанням видано ним як головою ДООУ товариства мисливців і рибалок, тому вважає, що порушень законодавства при звільнені позивача не було.

Заслухавши пояснення сторін і показання свідків, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом відповідача № 01-к від 08 січня 2013 року позивача було прийнято на роботу на посаду єгеря Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок, а також на посаду водія за сумісництвом на 0,5 ставки (а.с. 3-4).

Наказом відповідача № 17-к від 15 липня 2016 року, за підписом голови цієї організації ОСОБА_5, позивача було звільнено з роботи з 16 липня 2016 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та нараховано компенсацію за відпрацьований час. Підстава видачі наказу: заява ОСОБА_1, погодження голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 (а.с. 24).

Із заяви позивача, в якій він просить звільнити його за власним бажанням, вбачається, що вона написана на імя голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 та не містить дати її написання. Разом з тим на ній є такі резолюції:

- звільнити згідно заяви з 12.07.2016 - виконуючий обовязки голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_6;

- не заперечую проти звільнення за власним бажанням єгеря ОСОБА_1 з 16.07.2016р. - голова Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4;

- відділу кадрів до наказу, звільнити з займаної посади за власним бажанням з 16.07.2016р. 15.07.2016р., підпис голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 (а.с. 20).

У судовому засіданні достовірно встановлено, що вказана заява про звільнення за власним бажанням, власноручно написана та підписана особисто позивачем. Цей факт ОСОБА_1 не заперечував і визнав, про що свідчать, зокрема, його уточнені позовні заяви, у звязку з чим зазначена обставина не підлягає доказуванню.

Згідно із службовою запискою голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 на імя голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 від 15.07.2016 року останній просить звільнити єгеря ОСОБА_1 з займаної посади за власним бажанням з 16.07.2016 року на підставі його заяви (а.с. 22).

Відповідно до витягу з журналу реєстрації заяв з кадрових питань відповідача 15.07.2016 року під № 12-з зареєстровано заяву єгеря-водія ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням, а під № 13-з службову записку голови Криворізької міжрайонної організації ОСОБА_4 про звільнення єгеря-водія ОСОБА_1 (а.с. 26-27).

Із доповідної голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 на імя голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 вбачається, що 30.06.2016 року, рухаючись на службовому автомобілі до м. Дніпропетровська (на нараду) водій ОСОБА_1 зупинив автомобіль і залишив його, нічого не пояснивши, перейшов на інший бік дороги із наміром поїхати до м. Кривого Рогу. Йому (ОСОБА_4А.) прийшлось сісти за кермо автомобіля та доїхати до м. Дніпропетровська, а потім і повернутись до м. Кривого Рогу. При цьому в машині перебував голова Софіївської районної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_10, який був свідком витівки водія ОСОБА_1 (а.с. 43).

Згідно із заявою позивача на імя голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 від 08.07.2016 року останній просив надати йому тарифну відпустку за 2016 рік з 12.07.2016 року. Однак у резолюції, яка міститься на цій заяві, голова Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 зазначив про відсутність можливості у звязку з наближенням мисливського сезону (а.с. 44).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено й сторонами не заперечується, що між єгерєм-водієм ОСОБА_1 і головою Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4 дійсно відбувся конфлікт з приводу виконання позивачем своїх обовязків

Разом з тим обставин написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням під тиском ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено. При цьому суд враховує, що позивач з цього приводу не звертався до голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5 як до особи, уповноваженої на його звільнення.

Стосовно відсутності в заяві позивача про звільнення за власним бажанням дати її написання слід зазначити наступне. Допитані в судовому засіданні свідки точну дату написання позивачем заяви пригадати не змогли, проте сам позивач у своїй уточненій позовні заяві та в судовому засіданні зазначив, що вказана заява була написана ним 06 липня 2016 року.

Щодо написання позивачем зазначеної заяви на імя голови Криворізької міжрайонної організації ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4, а не на імя голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5, суд враховує таке. Указана заява позивача із резолюціями як виконуючого обовязки голови міжрайонної організації ОСОБА_6, так і голови міжрайонної організації ОСОБА_4, разом із службовою запискою останнього були скеровані для вирішення питання про звільнення до уповноваженої на прийняття такого рішення особи, а саме до голови ДООУ товариства мисливців і рибалок ОСОБА_5, який своїм наказом задовільнив прохання позивача та звільнив його із займаної посади.

Доводи позивача про те, що його було звільнено до спливу двох тижнів з дня написання ним заяви про звільнення за відсутності в ній прохання про звільнення в певний строк, він не мав наміру звільнятись і хотів продовжувати працювати, але його не допускали до роботи, суд до уваги не бере з огляду на наступне.

Дійсно згідно із ч. 2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Таким чином, сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звiльнення пiсля подання працiвником заяви про це в межах двотижневого строку.

Згідно із заявою позивача про звільнення за власним бажання останній не просив роботодавця звільнити його в певний строк.

Однак у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 з цього приводу пояснив, що керівник відповідача, якому було відомо про конфліктну ситуацію між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, таким чином пішов на зустріч останньому та звільнив його до спливу двотижневого строку, не примушуючи відпрацьовувати цей час. Разом з тим позивач не звертався з заявою про відкликання своєї заяви про звільнення.

Крім того, суд враховує те, що протягом розгляду справу позивач декілька разів уточнював і доповнював підстави позову, про таку підставу позову як незаконність звільнення до спливу двотижневого строку позивач зазначив уже в судових дебатах, після чого судовий розгляд було поновлено і позивач знову уточнив позовні вимоги.

З огляду на наведене суд вважає, що таким чином позивач допустив зловживання своїми процесуальними правами.

До доводів позивача про бажання продовжувати працювати та не допуск його до роботи суд ставиться критично, оскільки в судовому засіданні позивач пояснював, що після написання заяви про звільнення він ще два місяці виходив на роботу та працював в своїх угіддях. При цьому вихід єгеря на роботу жодним чином не фіксується роботодавцем (а.с. 59).

За таких обставин роботодавець фактично не міг знати про вихід позивача на роботу після спливу двох тижнів з часу написання ним заяви про звільнення, за відсутності повідомлення про це з боку позивача, як і перешкоджати останньому виходити на роботу.

Таким чином, зазначені обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Ураховуючи все вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_11 слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Онопченко

Повне рішення складено 16 лютого 2018 року.