АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 березня 2018 року

м. Харків

справа № 640/8807/17

провадження № 22-ц/790/1725/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бровченка І.О.,

Кружиліної О.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ПАТ «СК «ВУСО»

представник відповідача - Жигальська Ю.Ю.

розглянув в порядку письмового провадження в місті Харкові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року, головуючого першої інстанції судді Шмадченко С.І. по справі № 640/8807/17 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПАТ «СК «ВУСО»), після уточнення якого просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 26 055,00 грн., пеню у розмірі 951,00 грн., витрати від інфляції у розмірі 24 636,00 грн., 3% річних у розмірі 2 240,00 грн.

В обґрунтування зазначав, що 17.06.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № -01-02, а саме: автомобіля ЗАЗ Sens, 2013 р.в., д/н. НОМЕР_3

21.08.2013 року до цього договору укладено додаткову угоду № 1, строк дії договору до 24:00 год. 20.08.2014 року, страховою сумою за додатковою угодою є 57 900,00 грн., що відповідає вартості автомобіля.

10.06.2014 року невстановлені особи у камуфляжній формі відкрито заволоділи його автомобілем, після чого зникли з місця скоєння злочину. Про вказаний факт він повідомив ПАТ «СК «ВУСО» та звернувся до правоохоронних органів, які почали досудове розслідування за ч. 2 ст. 289 КК України. Цього ж дня в службовому кабінеті Головного офісу «СК «ВУСО» старшому спеціалісту відділу безпеки ОСОБА_7 передав під розписку ключ від замка запалення автомобіля з брилком автомобільної звукової сигналізації фірми «Шеріф», та металевою біркою на котрій малася комбінація цифр та букв ТО 117.

12.06.2014 року невідомі особи підірвали викрадений у позивача автомобіль, за вказаним відділом Ворошилівського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області за цим фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0001706 за п.п. 1,5 ч. 2 ст. 115 КК України, про вказаний факт також було повідомлено представника відповідача, який в свою чергу проводив огляд знищеного автомобіля. Позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовою вимогою виплати по страховому випадку, однак відповідач ігнорує його звернення, що змусило ОСОБА_2 звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 26 055,00 грн., пеню у розмірі 951 грн., витрати від інфляції у сумі 24 636,00 грн., 3% річних у сумі 2240,00 грн., судовий збір у сумі 647,61 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «ВУСО» просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким: в частині пред'явлення позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3 % річних залишити без розгляду; в частині стягнення страхового відшкодування та пені відмовити.

Посилається на те, що п. 17.2 договору добровільного страхування наземного транспорту передбачено випадки виключення зі страхових випадків, зокрема за п. 17.2.13 не є страховим випадком ризик виникнення збитків внаслідок війни, військових дій, вторгнення військ, повстання, заколоту, громадських хвилювань, конфіскації, примусового вилучення, реквізиції, арешту або пошкодження за розпорядженням існуючого де-юре або де-факто або будь-якого іншого органу влади.

Незаконне заволодіння та подальше пошкодження об'єкту страхування мало місце протягом часу та на території проведення антитерористичної операції.

Зазначає, що оскільки сума страхового відшкодування стягненню з відповідача не підлягала, а тому і нарахування інфляційних витрат та 3 % річних, що передбачено ст. 625 ЦК України, які нараховуються на суму боргу, не здійснюється у зв'язку із тим, що борг у ПАТ «СК «ВУСО» перед ОСОБА_2 відсутній, а тому і відсутній період прострочення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов'язання, передбаченого договором страхування, зокрема виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2013 року між позивачем і відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за № -01-02 (КАСКО) (а.с.8-10), предметом якого є майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем марки ЗАЗ SENS, 2013 року випуску д.н. НОМЕР_1. 21.08.2013 року була укладена додаткова угода до договору №1.

10.06.2014 року невстановлені особи в Кіровському районі м. Донецька, заволоділи належним позивачу автомобілем НОМЕР_2. За вищевказаною подією слідчим відділом Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області 11.06.2014 року було відкрито кримінальне провадження № 0001628, за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, за ч.2 ст.289 КК України.

11.06.2014 року позивач повідомив страховика про настання страхового випадку у відповідності до умов договору.

Відповідно до договору страхування страховим ризиком є, зокрема угон транспортного засобу. Страхова сума становить 57900 грн., франшиза за ризиком становить 5790 грн.

11.06.2014 року старший спеціаліст відділу безпеки ЧАО СК «ВУСО» ОСОБА_7 у приміщенні службового кабінету головного офісу СК»ВУСО» прийняв на зберігання від ОСОБА_5 ключ від замка запалення автомобіля з брилком автомобільної звукової сигналізації фірми «Шеріф», та металевою біркою на котрій малася комбінація цифр та букв ТО 117, про що свідчить розписка ОСОБА_7 (а.с.14).

12.06.2014 року невідомі особи підірвали викрадений у позивача автомобіль, який був припаркований біля будівлі Донецької області державної адміністрації. За цим фактом слідчим відділом Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області порушено кримінальне провадження за № 0001706 за ст.115 ч.2 п1 п.5 КК України.

13.06.2014 року представником ПАТ СК «ВУСО» у присутності позивача було проведено огляд знищеного автомобіля позивача.

17.06.2014 року позивач надав начальнику відділу безпеки ПАТ «СК «ВУСО» Бахал Г.В. відповідно до умов договору страхування усі необхідні документи (а.с.15).

На протязі 2014-2015 роках позивач неодноразово звертався з заявами до СК «ВУСО» про виплату йому страхового відшкодування. Також 11.08.2014 року зі скаргою звертався до Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Проведеною перевіркою було виявлено ознаки порушення ПАТ «СК «ВУСО» законодавства у сфері фінансових послуг щодо нездійснення страхової виплати або виплати страхового відшкодування згідно з договором страхування.

За правилами ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Така відмова має бути направлена страхувальнику у строк, визначений законом або договором.

Відповідно до п.11.3 договору страхування ПАТ «СК «ВУСО» протягом 25-ти робочих днів зобов'язана була скласти страховий акт про визнання випадку страховим (не страховим) чи призначити додаткове розслідування у випадку, коли з наявних даних не може прийняти однозначне рішення.

П.11.5 договору страхування, укладеному між сторонами, визначено, що при відмові у виплаті страхового відшкодування, протягом 5-ти робочих днів з моменту складання страхового акту, страховик зобов'язаний письмово повідомити страхувальнику причину відмови.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що лише у вересні 2016 року страхова компанія направила позивачу листа, яким відмовила у виплаті страхового відшкодування з підстав пропуску позивачем 3-х робочих днів з дати настання страхового випадку, що є порушенням п.15.2 договору (а.с.18-19), при цьому не звернула уваги на розписки працівників страхової компанії ОСОБА_7, Бахал Г.В., що позивач у вказаний в договорі строк звернувся з заявою до страхової компанії і надав відповідні документи по угону автомобіля НОМЕР_2.

Посилання апеляційної скарги на п. 17.2.13 договору страхування не може бути взято до уваги судовою колегією, оскільки відповідач не довів, що шкода спричинена позивачу в результаті дій, пов'язаних з викладених у цьому пункті обставинами.

За п. 3 ч. 1 ст.20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стосовно незаконного заволодіння його авто, ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії 11.06.2014 року, а листа про відмову у виплаті страхового відшкодування було направлено відповідачем лише у вересні 2016 року, тобто з пропуском строку у два роки, що порушує вимоги п.11.5 договору страхування, укладеного між сторонами.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.03.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна