Справа № 739/19/18
Провадження № 2/739/94/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"05" березня 2018 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання останнього таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком, розташованим за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Вокзальна, 10.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить їй на праві власності.. Водночас відповідач у ній лише зареєстрований, при цьому більш двох років фактично в ній не проживає. У звязку з викладеним, зважаючи на відсутність поважних причин не проживання відповідача у вказаному вище житлі, посилаючись на положення статей 391, 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивачка просять визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю, пояснила, що відповідач свого часу був зареєстрований у її житловому будинку, однак на даний час вже понад три роки в ньому не проживає, участі в його утриманні не приймає, жодних речей відповідача у вказаному будинку немає.Причини відсутності відповідача їй невідомі, жодних перешкод в користуванні даним житлом йому не створювалося. Ніяких домовленостей між нею та відповідачем щодо вказаного житло також не було. При цьому реєстрація місця проживання відповідача у вказаній квартирі створює їй перешкоди у користуванні своїм житлом. Крім того, позивачка заявила, що проти розгляду справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася як шляхом надіслання повістки про виклик за адресою його проживання, зареєстрованою у встановленому порядку, так і шляхом опублікування виклику на веб-сайті судової влади України, яке здійснено за пятнадцять днів до дня проведення судового засідання, у звязку з чим відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду згідно положень статті 128 ЦПК України.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, при цьому у судове засідання він не зявився, причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивачка проти розгляду справи без участі відповідача не заперечувала, суд прийшов до висновку про наявність підстав для розгляду справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення.

Заслухавши вступне слово позивачки, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Вокзальна 10 (а.с. 5).

З 20 листопада 2014 року у вказаному житловому будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, тобто відповідача (а.с. 16).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов у житловому будинку №10 по вул. Вокзальна у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області, на час проведення обстеження, зареєстровані і проживають позивачка, її чоловіка та їхня донька, а також зареєстрований відповідач, який близько двох років фактично у будинку не проживає і фактичне місце його проживання невідоме (а.с. 4, 6).

Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.

Як вбачається, визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, яке належить позивачці, потрібне останній для вільного здійснення нею своїх прав щодо житла, власником якого вона є.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 71 ЖК УРСР передбачено випадки збереження за наймачем житла чи членами його сімї житлового приміщення у разі їх відсутності понад шість місяців, жоден з яких в ході судового розгляду не встановлений.

Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ході судового розгляду зясовано, що відповідач, будучи зареєстрованим у житловому будинку, який належить позивачці, понад три роки в ньому не проживає, участі в утриманні даної квартири не приймає, будь-які поважні причини його відсутності у вказаній квартирі відсутні, при цьому немає жодних відомостей про створення йому з боку позивачки перешкод в користуванні даною квартирою. Ніяких домовленостей між позивачкою та відповідачем щодо вказаного житла також не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим будинком №10 по вул. Козацькій у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області, оскільки не проживає в ньому понад три роки без поважної причини, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 9, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), таким, що втратив право користування житловим будинком №10, розташованим по вул. Вокзальній у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, який має право подати її до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в тридцятиденний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Чепурко