Справа № 201/7171/16ц
Провадження № 2/201/451/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківських вкладів, процентів по договорам банківських вкладів,

В С Т А Н О В И В :

17.05.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківських вкладів, процентів по договорам банківських вкладів. (а.с. № 2-5)

Ухвалою судді Демидової С.О. від 23.05.2016р. позовну заяву ОСОБА_1, було залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. (а.с.№ 16). Після усунення позивачем недоліків в позовній заяві, ухвалою судді від 15.06.2016р. було відкрито провадження у справі (а.с. № 22).

19.09.2016р. ПАТ КБ ПриватБанк подано апеляційну скаргу на ухвалу від 15.06.2016р. про відкриття провадження у справі (а.с. № 55-56).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2016р. (а.с. № 64) ПАТ КБ ПриватБанк було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою судді Демидової С.О. від 12.04.2017р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду (а.с. № 119).

04.05.2017р. ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 12.04.2017р. про залишення позову без розгляду (а.с. № 123-125).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.06.2017р. (а.с. № 147-148) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2017р. було скасовано, справу для продовження розгляду направлено до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2017р. головуючим по справі визначено ОСОБА_2 (у судді Демидової С.О. 18.05.2017р. сплинув п,ятирічний термін повноважень) (а.с. № 151).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.06.2017р. цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. № 152).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 15.06.2010р. між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №SAMDN1219 строком на 6 місяців. Предметом цього договору було прийняття відповідачем від позивача грошових коштів на депозитний рахунок за процентною ставкою, визначеною умовами договору під 10,5% річних. При підписанні договору позивачем було внесено на депозитний рахунок 10000 дол.США. 21.06.2010р. між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN6304 строком на 6 місяців. Предметом цього договору було прийняття відповідачем від позивача грошових коштів на депозитний рахунок за процентною ставкою, визначеною умовами договору під 10,5% річних. При підписанні договору позивачем було внесено на депозитний рахунок 9800 дол.США. Строки повернення відповідачем вкладів сплинули ще у грудні 2010р., проте, як зазначає позивач, при неодноразовому зверненні до банку з проханням видати кошти банківського вкладу, йому було відмовлено. 16.03.2016р. позивач звернувся до відповідача з листом-претензією про повернення депозиту з відсотками, однак його вимога не була задоволена банком з посиланням на припинення діяльності банку на території АРК і м. Севастополя, у звязку з тимчасовою окупацією. Дії відповідача з відмови у видачі грошових коштів за договорами банківського вкладу позивач вважає протиправними, оскільки позбавляють його вільно розпоряджатися належними йому грошовими коштами, а отже позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просив суд стягнути з відповідача суму вкладу по договору банківського вкладу №SAMDN1219 від 15.06.2010р. в розмірі 10000 дол.США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 252009,09 грн.) суму відсотків по договору №SAMDN1219 нарахованих за період з 15.06.2010р. по 30.04.2016р. в розмірі 5366 дол. США (що у гривневому еквіваленті дорівнює 135228,07 грн.), суму вкладу по договору банківського вкладу №SAMDN6304 від 21.06.2010р в розмірі 9800 дол. США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 246968,89 грн.) та суму відсотків нарахованих за період з 15.06.2010р. по 30.04.2016р. в розмірі 5259 дол. США (що у гривневому еквіваленті дорівнює 132531,57 грн.).

05.02.2018р. на електрону адресу суду надійшла заява представник позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 30.04.2016р. (а.с.№25), ордеру серії ХС №042985 від 30.04.2016р. (а.с. № 28)), в якій представник позивача просив суд вирішити питання про розгляд справи в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Каховському міськрайонному суду Херсонської області. Крім того, 05.02.2018р. разом з відповідною заявою, представником позивача була надіслана заява про долучення до матеріалів справи копії електронної ощадної книжки 404715 до договору №SAMDN1219 від 15.06.2010р. та електронної ощадної книжки 404269 до договору №SAMDN6304 від 21.06.2010р. (а.с. № 172-176)

Ухвалою суду від 06.02.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати, оскільки відповідно до положень ст. 353 ЦПК України така ухвала не оскаржується), виходячи з положень ч. 1 та ч.7 ст.212 ЦПК України в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про участь позивача та його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції було відмовлено. Проведення розгляду справи в режимі відеоконференції є правом, а не обовязком суду, крім того така клопотання заявляється не пізніше, ніж за 5 днів до судового засідання. Відмовляючи у такому розгляді, судом також враховано, що під час перебування справи в провадженні судді Демидової С.О. суд двічі відкладав судові засідання по справі з огляду на неможливість забезпечити відеоконференцію, як Жовтневим районним судом, так і Каховським міжрайонним судом Херсонської області.

Відмовляв позивачу у задоволенні клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції і апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 15.05.2017р. при розгляді апеляційної скарги (а.с. № 136).

06.02.2018р. до суду надійшло клопотання представника відповідача - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. (а.с. № 179), в якому представник відповідача просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Зазначила, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки позивачем не надано суду належних доказів внесення грошових коштів на депозитні рахунку, не надано оригіналів спірних договорів, про що зазначалося відповідачем в раніше наданих письмових запереченнях, виходячи з чого, на день розгляду справи в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування між сторонами правовідносин. Представник відповідача ОСОБА_4 06.02.2018р. також надала суду письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_5 (яка приймала участь у судових засіданнях під час перебування справи в провадженні судді Демидової С.О.) від 01.02.2018р. та відповідну судову практику (а.с. № 180-183, 184-186).

Крім того, в раніше наданих 31.01.2017р. та 01.02.2018р. суду письмових запереченнях проти позову та письмових поясненнях представником відповідача ОСОБА_5 (а.с. № 89-90, 180-183) окрім обґрунтувань, щодо ненадання позивачем належним чином завірених копій договорів банківського вкладу, а також квитанції про внесення грошових коштів, які б відповідали вимогам п. 10.1 Інструкції № 492, п. 2.9 глави IV "Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами " розділу 2 "Приймання готівки" Інструкції № 174, додатково було зазначено, що загальновідомим фактом є (і не потребує доведенню за ч.3 ст.82 ЦПК України), що на окупованій території АРК орган країни-окупанта АНО ФЗВ, за рахунок майна відповідача?, здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ ПриватБанк, договори якими були укладені з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ ПриватБанк. При цьому виплати здійснюються на підставі оригіналів документів, у тому числі договору депозитного вкладу та платіжного документу про внесення за ним коштів. На підтвердження здійснення виплат АНО ФЗВ посилалася на існуючу вже судову практику, а саме заочне рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 09.12.2015р., яким стягнуто з банка на користь ОСОБА_6 суму за договором банківського вкладу та відповідним рішенням суду встановлено, що вкладник подав до фонду захисту вкладників заяву про згоду на набуття прав по вкладам/рахункам та виплати йому компенсації за укладеними між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договорам банківських вкладів, на підставі якої АНО «ФЗВ» вкладнику була виплачена сума вкладу і з урахуванням проведеної конвертації коштів, що не виплачені АНО «ФЗВ», рішенням суду було стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 суму вкладу. Вищенаведене свідчить про той факт, що позивачі мають можливість, зловживаючи своїми правами, отримувати грошові кошти як за рішеннями судів України, так і від АНО «ФЗВ» та рішень судів на тимчасово окупованій території.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані представниками сторін додаткові докази (а.с. № 172, 164-176) та письмові заперечення щодо предмету позову (а.с. № 87-90), суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін.

При прийнятті рішення про розгляд справи 06.02.2018р. за відсутності сторін судом також прийнято до уваги те, що сторони по справі представляють фахові юристи, а також вимоги ст.ст. 158 та 210 ЦПК України щодо строків розгляду цивільних справ. Як вбачається з матеріалів справи, справа середньої складності знаходиться в провадженні суду взагалі з 17.05.2016р. (а.с. № 2-5), тобто майже 2 роки.

Підстав для винесення по справі заочного рішення, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України немає.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченнях сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р., банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відкриття та ведення рахунків клієнтів є одним із видів банківської діяльності на підставі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р. Види рахунків, які можуть відкриватися банками своїм клієнтам перелічені в ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07.12.2000р. N 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції), також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справах № 6-1286цс16 та 6-1655цс16 від 16.11.2016р.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АРК, АДРЕСА_1, що підтверджується копією його паспорту (а.с. № 7).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження укладення між сторонами договорів банківського вкладу та підтвердження внесення зазначених ним грошових сум на депозитні рахунки надав фотокопії договору №SAMDN1219 вклад «Стандарт з щомісячною виплатою» від 15.06.2010р., договору №SAMDN6304 вклад «Стандарт з щомісячною виплатою» від 21.06.2010р. (а.с. №9-10), а також фотокопії електронної ощадної книжки 404715 до договору №SAMDN1219 від 15.06.2010р., електронної ощадної книжки 404269 до договору №SAMDN6304 від 21.06.2010р. (а.с. № 172-176) та нечитабельні копії квитанцій (а.с. № 68-70).

Отже, суду не надано оригіналу касового документа, оформленого згідно з касовими операціями, визначеними п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01.06.2011р. № 174, про прийняття від ОСОБА_1 банком 15.06.2010р. суми коштів у розмірі 10000 дол. США та 21.06.2010р. суми коштів у розмірі 9800 дол. США.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно огляду судом документів позивача по договорам суд зазначає, що з відповіді представника відповідача ОСОБА_5, яка приймала участь у судовому засіданні 21.02.2017р. (а.с. № 113) вбачається, що в судовому засіданні 21.02.2017р. представником позивача було надано для огляду суду договори, на яких відсутня печатка банківської установи. При цьому, слід звернута увагу суду на те, що у відповідності до ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Представник відповідача ОСОБА_5 зазначала, що з наданих суду квитанцій про внесення коштів не можливо ідентифікувати операцію з огляду на їх погану якість, а тому твердження представника позивача про те, що за спірними договорами кошти було внесено на рахунки є непідтвердженими та неналежними доказами.

Крім того, представником відповідача в письмових поясненнях від 01.02.2018р. зазначено, що в судовому засіданні 21.02.2017р. представником позивача зазначалось про те, що позивачем можуть бути надані оригінали ощадних карток, проте, вказані картки так суду для огляду не надано (а.с. № 180-183).

При цьому відповідача ОСОБА_5 наголошувала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не має можливості надати ці докази (банківські екземпляри договору та платіжного документу про внесення коштів). Загальновідомою обставиною (отже, не потребує доказуванню) є те, що банк був позбавлений доступу до своїх документів (у тому числі всіх договорів, включаючи депозитні, кредитні, оренди та т.і., документів каси, серед яких і платіжні документи про внесення коштів за договорами) та частини цілісного майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК у зв'язку з окупацією, а пізніше,орієнтовно у грудні 2014р., документи банку взагалі були конфісковані окупаційною владою.

Направлені суду представником позивача листом від 05.02.2018р. докази наявності цих ощадних книжок, суд як належний доказ не приймає, оскільки це ксерокопії ощадних книжок (а.с. № 172-176.

Таким чином, дослідивши зазначені документи, оригінали яких позивачем надані не були, суд приходить до висновку, що відповідні фотокопії договорів, електронних ощадних книжок, квитанцій не можуть свідчити про дотримання письмової форми договорів банківського вкладу.

Стосовно наявності листа банку від 24.03.2016р. вих.№ 142559, який був наданий у відповідь на претензію позивача від 16.03.2016р. (а.с. № 12), суд вважає, що він не може бути належним доказом укладення між сторонами договорів банківського вкладу, оскільки його зміст не містить посилань на наявність між сторонами правовідносин за договорами №SAMDN1219 від 15.06.2010р. та №SAMDN6304 від 21.06.2010р., а лише зазначає, про припинення діяльності банку на території АРК і м.Севастополя, у зв'язку із анексією півострова та вжиття банком заходів з метою отримання компенсації збитків завданих незаконною анексією, за результатами яких буде віршуватися питання щодо виплат коштів розміщених на рахунках відокремлених підрозділів банку, які знаходилися на території АРК.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено своїх позовних вимог, не було надано належних доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідних банківських рахункам, відкритих на ім'я позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов договорів №SAMDN1219 від 15.06.2010р. та №SAMDN6304 від 21.06.2010р., суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, сплачені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890 грн.(а.с.№20), не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 1058, 1059 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р. та Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст.259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону від 03.10.2017р.), суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківських вкладів, процентів по договорам банківських вкладів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо в апеляційний суд Дніпропетровської шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко