№ 317/2396/17
№/п2/317/74/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Запорізький районний суд Запорізької області

у складі : головуючого судді Яркіної С.В.

при секретарі Ігнатченко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_1, зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вони перебували в шлюбі з 17.11.2001 року, зареєстрованому Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області. 03.12.2014 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано. Від сумісного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою. За час шлюбу за сумісні кошти, набуті під час ведення спільного господарства, сторони придбали житловий будинок за адресою: с. Лежине, вул. Привокзальна, буд. 81 Запорізького району Запорізької області, розташований на земельній ділянці площею 2335 кв.м. Житловий будинок був придбаний за договором купівлі-продажу, засвідченим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_4 11.11.2002 року, реєстровий номер 4187. Право власності зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 Оскільки ніякого договору про набуте майно між сторонами не було, воно належить кожному на праві спільної сумісної власності. Здійснити розподіл житлового будинку та земельної ділянки у добровільному порядку відповідач не бажає, тому позивач була вимушена звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку № 81 по вул. Привокзальній в с. Лежине Запорізького району Запорізької області. В обгрунтування збільшення своєї частки зазначила, що коштів на забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини відповідач не надає. Крім того, дитина знаходиться на диспансерному обліку у хірурга стоматолога консультативної поліклініки КУ «ЗОКДЛ» ЗОР. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, надала через канцелярію суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та просить суд розглядати справу без її участі та без участі позивача.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 69 5, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Раніше в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1, але ніяких доказів на підтвердження своєї позиції до суду не надав.

Суд, оцінивши і дослідивши докази по справі, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 17.11.2001 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 019980, виданого 17.11.2001 року Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області.

Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 069533, виданого 18.06.2002 року Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області.

Право власності на житловий будинок № 81 по вул. Привокзальній в с. Лежине Запорізького району Запорізької області дійсно зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується наданими до суду копіями: договору купівлі-продажу, засвідченого 11.11.2002 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 4187; ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 157868, виданого 13.03.2003 року ОП ЗМБТІ; технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 07.03.2003 року.

Оскільки вказаний договір купівлі-продажу було укладено під час дії Цивільного кодексу УРСР (1963 року) і до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на вказаний будинок обумовлено моментом нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу будинку і не потребує державної реєстрації.

На час купівлі відповідачем спірного житлового будинку шлюбні відносини регулювались Кодексом про шлюб та сімю (1969 року), статтею 22 якого передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Згідно зі ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03.12.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 16.12.2014 року.

Відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18.11.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти у розмірі 643 гривні щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.08.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 27.04.2020 року.

Відповідно до облікової картки обєкта погосподарського обліку домогосподарства за адресою: с. Лежине, вул. Привокзальна, 81, зареєстрованими членами господарства є: ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93708023, сформованої 04.08.2017 року, власником житлового будинку № 81 по вул. Привокзальній в с. Лежине, Запорізького району, Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 11.11.2002 року приватним нотаріусом Запорізького райнотокругу ОСОБА_4, зазначено ОСОБА_2.

Відповідно до довідки № 1426, виданої 08.08.2017 року виконкомом Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та має склад сімї: син ОСОБА_3, колишній чоловік ОСОБА_2.

Згідно з відповіддю № 9-8-0.181-1297/117-17, наданої 16.11.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області Міжрайонним управлінням у Запорізькому районі та м. Запоріжжі, за даними Державного реєстру земель, станом на 31.12.2012, право власності на земельну ділянку, що розташована на території Наталівської сільської ради, с. Лежине, вул. Привокзальна, 81 не зареєстроване.

Крім того, до матеріалів справи долучено довідку № 237/01-13 про стан здоровя дитини ОСОБА_3, надану 16.02.2018 року КУ «ЗОКДЛ» ЗОР, відповідно до якої з 2015 року по теперішній час ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку у хірурга стоматолога консультативної поліклініки КУ «ЗОКДЛ» ЗОР, неодноразово був оглянутий хірургом стоматологом, кожні 6 місяців проводиться рентгенологічне дослідження.

Позивач працює в дитячому дошкільному закладі № 262 м. Запоріжжя помічником вихователя, отримує мінімальну заробітну плату, на підтвердження чого до матеруалів справи надано довідку з Територіального відділу освіти Комунарського району ДОН ЗМР м.Запоріжжя від 18.08.2017 року № 07 01-19/398.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно

встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час

припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і

час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з

того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною

власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме

майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім

майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного

проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало

одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної

власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним

контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за

час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або

грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути:

квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на

них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні

засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до

кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному,

дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова

сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів

подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому

розірванні договору страхування або які міг би одержати один із

подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час

фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні

подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний будинок набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Шлюбного договору або іншої домовленості з приводу належних часток кожному з подружжя сторони не укладали. При цьому відповідачем по справі не надано жодного доказу в обгрунтування своїх заперечень проти позову, які б підтверджували факт придбання спірного будинку за його особисті кошти або інше.

При цьому позивач просить відступити від рівності часток, та визнати за нею право власності на 2/3 частки будинку, посилаючись на те, що з нею проживає неповнолітня дитина, відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини.

Однак, як зазначено в ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що

заслуговують на увагу.

Доказів, які б підтверджували зазначені обставини, позивачем не додано. Надані позивачем довідки про стан здоровя дитини та необхідністю постійного нагляду та лікування можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини, а не є підставою для збільшення її долі при розподілі майна подружжя.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку про поділ між сторонами вказаного житлового будинку, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на ? частину спірного житлового будинку.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 28 КпШС України (в редакції 1969 року), ст.ст. 10, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України , ст.ст. 112, 115 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року), постановою Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України" від 12 червня 1998 року N 16, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Лежине, вул. Привокзальна, буд. 81.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Яркіна