Справа № 369/901/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/917/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 26 27.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Фінагеєва В.О.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь 4 125 грн. згідно зобов'язання ОСОБА_5 від 09 вересня 2014 року вх. 22970 за період з 03 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в лютому 2014 року ОСОБА_4 звертався з позовом до ОСОБА_5, в якому просив стягнути на його користь 16 024 грн. 09 вересня 2014 року ОСОБА_5 подавала до суду заяву, в якій надала згоду виплатити йому 5 500 грн. З урахуванням поданої заяви, рішенням суду першої інстанції, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 16 024 грн. У квітні 2015 року було відкрито виконавче провадження, про що було повідомлено боржника. ОСОБА_5 намагалась виконати рішення суду та повернути позивачу 16 000 грн. Однак, у подальшому ОСОБА_5 було подано касаційну скаргу, за результатами розгляду якої було скасовано судові рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача зазначених коштів. На даний час борг спадкодавця, матері ОСОБА_5, не повернуто. Враховуючи розписку спадкодавця від 21 лютого 2002 року, спадкоємець ОСОБА_5 отримала обов'язок виплачувати позивачу щомісячно 1 375 грн. за прострочення повернення боргу, що становить 25 % від всієї суми боргу. З 10 вересня 2014 року, тобто після подання ОСОБА_5 до канцелярії суду заяви про надання нею згоди виплатити ОСОБА_4 5 500 грн. розпочався розрахунок за прострочення виконання боргу. Згідно розрахунку сума боргу за прострочення виконання зобов'язання становить 4 125 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні заяви ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 витрат на надання правової допомоги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та частково визнати нечинним рішення, закривши провадження в частині відмови представнику ОСОБА_5 ОСОБА_6 в задоволенні його заяви щодо стягнення витрат на правову допомогу та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, викладені ним у позовній заяві та зазначає, що суд безпідставно застосував статті спадкового права, оскільки у судовому засіданні позивач наголошував, що позовні вимоги не мають жодного відношення до спадкового права.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 12 лютого 2018 року.

12 лютого 2018 року на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач вказує на те, що вона не має жодних зобов'язальних відносин з ОСОБА_4 Вимоги, які заявлені ОСОБА_4, пов'язані з боргом, який був у померлої матері відповідача ОСОБА_7 Судовим рішенням було відмовлено у стягненні на користь позивача суми боргу у розмірі 16 024 грн. та встановлено, що у ОСОБА_5 відсутні будь-які зобов'язання перед ОСОБА_4 ОСОБА_5 також вказує на те, що позивач не пред'являв до неї вимоги у порядку ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач також зазначає про те, що ОСОБА_4, зловживаючи своїми правами, безпідставно та необґрунтовано ініціював відносно неї 10 судових справ, у тому числі і даної справи. У зв'язку з цим, відповідач була змушена звертатися до фахівця у галузі права за правовою допомогою та у зв'язку з цим нести судові витрати, а тому ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_4 на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 3 250 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути вказану суму витрат на її користь.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_5 також подавалися заперечення, у яких остання посилалася на аналогічні обставини, про які зазначено у відзиві. Крім того, відповідач посилалася на те, що позивач змінив предмет та підставу позову з порушенням вимог ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно розписки від 21 лютого 2002 року ОСОБА_8 взяла у борг у ОСОБА_4 гроші в сумі 5 500 грн. ОСОБА_7 зобов'язалася повернути борг після продажу свого будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, в день продажу будинку. За прострочку повернення боргу зобов'язалася виплачувати щомісячно по 25 % від всієї суми (5 500 грн.) (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла. Спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_5, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 16 024 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що строк для виконання зобов'язання не настав, а також з безпідставності позовних вимог (а.с.72).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення таку підставу для відмови у задоволенні позову як ненастання строку виконання договору позики. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.131-137).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має жодних зобов'язань перед позивачем, оскільки вона не укладала з ним жодних правочинів. Відповідач є спадкоємцем померлої ОСОБА_7, яка склала розписку від 21 лютого 2002 року, а тому ОСОБА_5 може нести відповідальність лише в межах спадкового майна. У відповідача не виникло обов'язку перед ОСОБА_4 по сплаті відсотків від суми боргу.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту заявлених ОСОБА_4 позовних вимог вбачається, що ОСОБА_5 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, яка отримала у позивача у борг кошти у розмірі 5 500 грн. ОСОБА_5 успадкувала всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент смерті, у тому числі і боргове зобов'язання.

Уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначив, що 09 вересня 2014 року ОСОБА_5 написала до суду заяву, в якій надала згоду виплатити позивачу 5 500 грн., а тому з цього моменту у відповідача виникло грошове зобов'язання. У розписці ОСОБА_7 було зазначено, що у разі прострочення повернення боргу вона зобов'язалася виплачувати щомісячно по 25 % від всієї суми боргу. Оскільки ОСОБА_5 погодилася виплатити 5 500 грн., тобто визнала свій обов'язок щодо виконання умов розписки, ОСОБА_4 просив виплатити йому 25 % від суми боргу за період з 03 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року, що становить 4 125 грн.

Однак, висновки позивача щодо виникнення грошового зобов'язання з поданої відповідачем до суду заяви є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи наявність у ОСОБА_5 грошового зобов'язання перед ОСОБА_4 написанням нею заяви, останній не звернув увагу, що законом не передбачено виникнення зобов'язань на підставі поданої відповідачем до суду заяви 09 вересня 2014 року, від якої в ході розгляду справи 05 жовтня 2016 року ОСОБА_5 відмовилася та зазначила, що нею помилково визнано позовні вимоги на суму 5 500 грн.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, яка являлася боржником ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку.

Відповідно до ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Відповідно до вимог ст. ст. 1281, 1282 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Судом встановлено, що у серпні 2014 року ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_5, як спадкоємця прав та обов'язків боржника за договором позики. За результатами розгляду даної справи у задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено. Підставою для відмови у позові стала відсутність оцінки спадкового майна для визначення обсягу відповідальності спадкоємця, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 суд вважав недоведеними.

Отже, ОСОБА_4 не довів, що вартість майна, яке ОСОБА_5 отримала у порядку спадкування, буде достатньою для задоволення його вимог як кредитора.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_4 не довів наявність у ОСОБА_5 зобов'язань перед ним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача коштів у розмірі 4 125 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_4 на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 3 250 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути вказану суму витрат на її користь.

Однак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 366 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту рішення суду вбачається, що ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_4 витрат на надання правової допомоги.

У разі незгоди з рішенням суду учасник справи має право оскаржити його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, яка повинна відповідати вимогам, встановлених ст. 356 ЦПК України. Однак, ОСОБА_5 не подавала апеляційну скаргу, тобто не оскаржувала у встановленому законом порядку рішення суду в частині відмови у задоволенні її заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд не приймає до уваги вимоги ОСОБА_5 про стягнення на її користь витрат на правову допомогу, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив закрити провадження у частині відмови представнику ОСОБА_5 ОСОБА_6 в задоволенні його заяви щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Однак, провадження у справі може бути закрито у разі пред'явлення позову у випадках, визначених ст. 255 ЦПК України. У даному випадку ОСОБА_5 було подано заяву про стягнення на її користь витрат на правову допомогу, які відносяться до судових витрат, і суд має вирішити питання про їх розподіл під час ухвалення судового рішення.

Посилання ОСОБА_5 на порушення вимог ст. 31 ЦПК України при зміні предмету та підстав позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_4 подав заяву про зміну позовних вимог до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_4 у задоволенні позову відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: ________________ Фінагеєв В.О.

________________ Кашперська Т.Ц.

________________ Яворський М.А.