Справа № 134/805/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2018 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Балух О.В.

розглянувши в спрощеному судовому провадженні в залі суду в смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу, в якому просила розділити між ними спільне майно, а саме легковий автомобіль «Hyundai-Accent», 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, визнавши за нею право на 3/4 автомобіля, за відповідачем 1/4 автомобіля; стягнути з позивача на користь відповідача 1/4 оціночної вартості автомобіля в сумі 47886,75 грн., а автомобіль залишити у її власності; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що шлюб між нею та відповідачем було укладено 28 серпня 2011 року, про що було видане Свідоцтво про шлюб та в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 29. Вказаний шлюб розірвано рішенням Піщанського районного суду від 14 січня 2016 року в справі № 142/1668/15-ц.

Від цього шлюбу у них є спільна дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу ними велось спільне господарство, об'єднувались доходи та було нажито майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, частину якого вони розділили в добровільному порядку, а щодо розподілу іншої частини між нею та відповідачем виник спір.

29 вересня 2011 року ними був придбаний легковий автомобіль «Hyundai-Accent», 2011 року випуску, кузов № Z94CT41CAВR060400, реєстраційний номер НОМЕР_2. На даний час вказаний автомобіль знаходиться у неї в користуванні та зберігається за місцем її проживання за вищевказаною адресою. Оціночна вартість вказаного автомобіля станом на 05 червня 2017 року складає 191547,00 грн. Відповідач відмовляється будь-яким чином розподілити вказаний автомобіль, посилаючись на різні причини.

Оскільки з нею проживає їхня спільна дитина, яка часто хворіє, потребує посиленого медичного нагляду, їй приходиться часто з нею відвідувати лікарські заклади, тому позивачу потрібен транспортний засіб. Оскільки цього потребують інтереси дитини, просила суд, розподіливши автомобіль, передати їй автомобіль. В силу ст. 183 Цивільного кодексу України, автомобіль є неподільною річчю - його неможливо розділити на частини без шкоди для його подальшого використання за прямим призначенням, спільне використання автомобіля неможливе через віддаленість місць проживання сторін.

Крім того, відповідно ч. 3 ст. 71 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аліментів, які сплачує відповідач на утримання їхньої дитини, недостатньо для повноцінного медичного нагляду та лікування.

Згодом, позивач ОСОБА_1, звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила суд розділити між ними спільне майно - легковий автомобіль «Hyundai-Accent», 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, визнавши за позивачем право на весь автомобіль, залишивши його у власності позивача ОСОБА_1; стягнути з позивача на користь відповідача 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 95773,50 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в своїх письмових запереченнях заперечував проти позовної заяви та заяви позивача про збільшення позовних вимог з наступних підстав.

Автомобіль з моменту придбання та до теперішнього часу знаходиться у позивача, що не заперечується самим позивачем. Вказаним автомобілем відповідач користувався дуже рідко, так як більшу частину часу працював і проживав в іншій місцевості, а отже даним автомобілем користувалася і продовжує користуватися позивач.

Документи на право власності, які надають право на користування автомобілем, оформлені на відповідача, як єдиного власника та на даний час знаходяться у нього.

Таким чином, власником автомобіля згідно документів являється відповідач, а позивач має право лише на поділ даного автомобіля та отримання своєї частки, а не на володіння, користування та розпоряджання автомобілем.

Позивач користується належним відповідачу на праві власності автомобілем протиправно, не маючи на те дозволу відповідача, без документів, які підтверджують її право користуватися даним автомобілем.

Позивач разом з своїми батьками перешкоджає вирішенню питання поділу автомобіля, не йдучи на контакт з відповідачем та вимагаючи сплати позивачу грошових коштів за повернення автомобіля у користування відповідача.

Так, як відповідач не мав безпосереднього доступу до автомобіля, то його продаж здійснювався відповідачем через мережу Інтернет. Коли в травні 2016 року Відповідач звернувся до позивача з пропозицією надати автомобіль відповідачу для показу покупцям, які бажали провести огляд автомобіля та для того, щоб спробувати продати його на автомобільному ринку позивач відповіла йому відмовою та в категоричній формі заявила про необхідність сплатити грошової суми і лише після цього відповідач отримає доступ до автомобіля.

Також вважає експертну оцінку автомобіля незаконною, оскільки оцінка транспортного засобу проводилася без його, як власника, дозволу та відому.

Про те, що їхня спільна дитина хворіє та потребує додаткового догляду та витрат на лікування позивач не повідомляла і відповідач дізнався про зазначені обставини з даного позову.

Позивач в своєму позові сама собі протирічить, з одного боку стверджуючи, що коштів на утримання та лікування дитини недостатньо, з іншого, хоче залишити в себе автомобіль, який потребує значних матеріальних витрат на його експлуатацію та утримання.

Відповідач вважає, що найкращим способом захисту прав дитини та сторін є продаж даного автомобіля, а отриманні кошти необхідно спрямувати для забезпечення щоденних потреб дитини та покриття витрат на лікування. Враховуючи те, що позивач не хоче здійснювати такий поділ добровільно, необхідно в судовому порядку визначити, що при поділі автомобіля частки позивача та відповідача є рівними, для уникнення спорів після його продажу.

Враховуючи те, що автомобіль документально оформлений на відповідача для полегшення його подальшої реалізації та усунення порушень прав відповідача, вважає, що автомобіль необхідно передати відповідачу. На отримання компенсації за автомобіль відповідач не згоден, також не бажає виплатити таку компенсацію позивачу.

Позивач в судове засідання не з'явилась, просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач в судове засіданні не з'явився, позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК.

Встановлено, що 28 серпня 2011 року між сторонами уладено шлюб, який розірвано 14 серпня 2016 року.

В період шюбу 29 вересня 2011 року сторонами був придбаний легковий автомобіль «Hyundai-Accent», 2011 року випуску, кузов № Z94CT41CAВR060400, реєстраційний номер НОМЕР_2. На даний час вказаний автомобіль знаходиться у позивача в користуванні та зберігається за місцем її проживання. Оціночна вартість вказаного автомобіля станом на 05 червня 2017 року складає 191547,00 грн. Відповідач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником автомобіля, відмовляється будь-яким чином розподілити вказаний автомобіль - відмовляється сплатити позивачу половину вартості автомобіля, отримавши собі автомобіль, також відмовляється ввідати позивачу автомобіль, отримавши від позивача компенсацію, яка позивачем поміщена на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З підстав, зазначених в ст. 365 ЦК України позивач до суду не звертався.

Оскільки позивач вніс кошти на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму для компенсації відповідачу половини вартості автомобіля, але відповідач відмовляється отримати дану компенсацію, тому суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 957 грн. відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати легковий автомобіль «Hyundai-Accent», 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, по 1/2 за кожним без його реального поділу, залишивши автомобіль в їх спільній частковій власності.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з відповідача на користь позивача 957 грн. витрат по оплаті судового збору.

Повернути ОСОБА_1 кошти внесені на депозитний рахунок суду в сумі 47886 грн 75 коп. згідно квитанції № 27859190 від 21 листопада 2017 рокув; в сумі 47886 грн 75 коп. згідно квитанції № 23750744 від 08 червня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: