Справа № 457/1326/17
провадження №2/457/97/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді: Грицьківа В.Т.

секретар судового засідання Ринда О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування коштів за використання земельної ділянки

за участю: представника позивачки ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування коштів за використання земельної ділянки.

Позов мотивує тим, що згідно заповіту який нотаріально посвідчений 01 грудня 2007 року приватним нотаріусом Трускавецького нотаріального округу Кенц - ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №2391, ОСОБА_5 заповіла їй 2/3 ідеальних частини житлового будинку, який знаходиться в м. Трускавці по вул. Садовій, 3 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0.0429 за адресою: м. Трускавець, вул. Садова, 3. 04 грудня 2007 року ОСОБА_5 померла. Після смерті ОСОБА_5О, вона у встановлений законом строк, 28.01.2008 року подала в Трускавецьку державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом, де була заведена спадкова справа № 164/07. У нотаріальній конторі її повідомили про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 раніше укладено договір довічного утримання. Згідно п. 1 даного договору ОСОБА_5 як відчужувач передала у приватну власність ОСОБА_2 належні їй на праві приватної власності 2/3 ідеальних частини житлового будинку, який знаходиться в м. Трускавці по вул. Садовій, 3, також нею складено заповіт на ім'я ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_2 Оскільки заповіт на її ім'я було складено пізніше, заповіт на ім'я ОСОБА_2 був скасований.

У 2009 році ОСОБА_2 звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до неї про визнання недійсним заповіту, складеного 01.12.2007 року ОСОБА_5 на імя позивачки посилаючись на те, що ОСОБА_5 заповіт було складено під впливом насильства та на те, що в момент складання цього заповіту ОСОБА_5 через наявні у неї хвороби, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. По даній справі 30.11.2009 року було ухвалено рішення, яким ОСОБА_2Т відмовлено в задоволенні позову. Апеляційний суд Львівської області 11.03.2010 року виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Трускавецького міського суду від 30.11.2009 року залишено без змін, отже заповіт складений ОСОБА_5 01.12.2007 року на її ім'я, на сьогоднішній день є чинним.

В січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до позивачки, третя особа Трускавецька міська рада про визнання права власності на земельну ділянку. По даній справі 04.06.2010 року було винесено рішення, яким позов ОСОБА_2 було задоволено та визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0429 га., що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 01.05.1997 року, для обслуговування житлового будинку № 3 по вул. Садовій в м. Трускавці. 28.10.2010 року Апеляційний суд Львівської області виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу позивачки відхилив, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року залишив без змін.

З рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку на думку позивачки випливає, що власником земельної ділянки по вул. Садовий, 3, ОСОБА_2 став 28.10.2010 року, а до цього згідно заповіту від 01.12.2007 року фактичним власником земельної ділянки була вона.

Отже, на думку позивачки в період з 28.01.2008 року по 28.10.2010 року ОСОБА_2 незаконно володів та розпоряджався її власністю, яка належала їй на законних підставах та залишається не вирішеним питання грошової компенсації ОСОБА_2 за використання земельної ділянки за адресою: м. Трускавець, вул. Садова 3.

Розмір заподіяної шкоди за використання земельної ділянки вона оцінює в 64 000 гривень, яка враховує в себе компенсацію за незаконну експлуатацію земельної ділянки за адресою: м. Трускавець, вул. Садова № 3 у період часу з 28 січня 2008 року по 28 жовтня 2010 року, із розрахунку 2000 гривень у місяць.

Представник позивачки в судове засідання зявився, позов підтримав, просив його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання зявився, позов не визнав з підстав зазначених ним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні першочерговим власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,0429 по вул. Садовій, 3 в м. Трускавці була ОСОБА_5 на підставі державного акту на праві приватної власності на землю від 01.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 198. Дана обставина встановлена рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року по цивільній справі № 2-171/2010 року, то у відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПК України вона не потребує доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року по цивільній справі № 2-171/2010 року визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0429 га. для обслуговування житлового будинку № 3 по вул. Садовій в м. Трускавці, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого Трускавецькою міською радою 01.05.1997 року. Дане рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.10.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.04.2011 року.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що вона мала правові підстави та володіла спірною земельною ділянкою на підставі заповіту ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Аналізуючи норму ст. 1233 ЦК України, суд зазначає, що заповіт не є прававою підставою, яка б надавала позивачці право володіння спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

визначення меж земельної ділянки в натурі;

погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, то позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували її право власності на спірну земельну ділянку в період часу з 28.01.2008 року по 28.10.2010 року, тому на думку суду даний позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Позивачкою навіть не надано як письмовий доказ заповіт, складений ОСОБА_5 на її імя, на який вона посилається у позовній заяві, як на єдиний доказ задоволення своєї позовної вимоги.

Керуючись ст. 1233 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. ст. 2, 10, 141, 263, 265, 273. 274, 354 ЦПК України, с у д,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування коштів за використання земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6