Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/291/18
Провадження №4-с/433/6/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2018 р. суддя Троїцького районного суду Луганської області Певна О.С., розглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 про арешт коштів боржника, -

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із вищевказаною скаргою,в обґрунтування якої зазначив, що постановою Троїцького районного суду Луганської області від 19 вересня 2017 року у справі №433/1224/17 він був визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладене стягнення у вигляді штрафу в сумі 10 200,00 грн і судовий збір в сумі 320,00 грн.

23 листопада 2017 року державним виконавцем Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 було відкрите виконавче провадження №55230066, в рамках якого винесена постанова від 06 грудня 2017 року про накладення арешту на його рахунки №9567 у філії Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк», №9567 та всі інші відкриті рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. При цьому заявник зазначає, що картрахунок №7669 є його рахунком, на який йому перераховують заробітну плату. Через накладення арешту даний рахунок був повністю заблокований, у звязку з чим він позбавлений єдиного засобу існування. У добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не має права розблокувати його рахунок. Про накладення арешту він дізнався лише тоді, коли звернувся до співробітників банку у звязку з тим, що не зміг зняти кошти зі свого рахунку, тому не мав можливості своєчасно оскаржити постанову. У звязку з цим він просить суд поновити пропущений строк для подання скарги і скасувати постанову державного виконавця Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 від 06.12.2017 року про накладення арешту на його картрахунок №7669.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали суд приходить до висновків, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанова у справі про адміністративне правопорушення є виконавчим документом.

При цьому сторонами виконавчого провадження, згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», є стягувач та боржник.

Боржником є фізична або юридична особа, яка відповідно виконавчого документа зобовязана виконати певні дії або утриматись від їх вчинення на користь стягувача.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення. За рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Як вбачається з документів доданих до скарги, сторонами у ВП №55230066 є стягувач Троїцький ВП ГУНП України в Луганській області, тобто орган, за матеріалами якого прийнята оскаржувана постанова, та боржник правопорушник, якого притягнуто до адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 статті 74 зазначеного вище закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Порядок оскарження дій державного виконавця слід розуміти як розгляд скарги за процесуальним законом , в якому було розглянуто справу по суті, тобто в даному випадку в порядку, передбаченому КУпАП.

Главою 26 та 28 Розділу V КУпАП не передбачено розгляду скарг на дії державного виконавця після виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, у тому числі у вигляді штрафу.

З постанов державного виконавця, в тому числі з оскаржуваної, вбачається, що сума стягнення складає 11 220,00 грн., до якої входить адміністративний штраф та виконавчий збір, витрати виконавчого провадження.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За вимогами вказаної вище норми вбачається, що однією з підстав звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, є випадок, коли законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За таких обставин, зважаючи на той факт, що ОСОБА_1, який є боржником, вважає, що постановою державного виконавця про накладення арешту на його рахунок порушені його права, приймаючи до уваги той факт, що як цивільним процесом, так і законодавством у справах про адміністративні правопорушення не передбачено порядок оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на майно при виконанні постанов у справах про адміністративні правопорушення, виходячи з норми, викладеної у ч. 1 ст. 287 КАС України, заявник має право оскаржувати зазначену постанову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у разі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд відмовляє у відкритті провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 186, 258, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 про арешт коштів боржника.

Направити на адресу заявника копію даної ухвали разом зі скаргою та доданими до неї матеріалами.

Розяснити заявнику, що з даною скаргою він має право звернутись в порядку адміністративного судочинства до адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.С.Певна