АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1644/17 22-ц/774/613/К/18
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 213/1644/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Міністерство оборони України,

позовному розглянув у спрощеному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України з позовом про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що в умовах здійснення військових обов`язків в зоні Антитерористичної операції (далі АТО) на сході України, ним було отримано травми та захворювання, а саме: закритi переломи обох п`яткових кісток, наслідком яких є посттравматична стiйка комбiнована контрактура обох гомiлкових суглобiв з порушенням їx функцiй; пошкодження капсульно- зв`язкового апарату п`ясно-фалангових суглобiв правоi стопи; остеохондроз грудного та поперекового вiддiлiв хребта; дисциркуляторна енцефелопатiя I ст. змiшаного генезису у виглядi дрiбно- осередкової неврологiчноi симптоматики; гiпертонiчна хвороба I ст.; ангiопатiя сiткiвки обох очей.
У вiдповiдностi до Витягy з Протоколу вiйськово-лiкарської комісії Пiвденного регiону по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контyзiй, травм, калiцтв від 04.11.2015 року підтвержджено, що вказані травми та захворювання пов`язанi з захистом Батькiвщини.
Позивач зазначає, що до призову на військову службу він, відповідно до довідки військово-лікарської комісії, був визнаний здоровим.
Висновком Дніпропетровської обласної МСЕК №5 від 24.11.2015 року позивачу первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності.
Міністерством оборони України в 2016 році була виплачена йому одноразова грошова допомога, у зв`язку із встановленням 25% втрати професійної працездатності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Оскільки на час звільнення з військової служби він мав вислугу років, то йому, як військовому пенсіонеру та учаснику бойових дій, була встановлена пенсія, що становить 2164 грн.80 коп.
Інших виплат, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, він не отримував.
Від отриманих травм у позивача розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я: він ходить з милицями, не може тривалий час ходити та стояти, його часто охоплюють судоми на нижніх та верхніх кінцівках, відчуває сильний біль у спині, декілька раз втрачав свідомість через що опинявся в лікарні. Він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування, не може повноцінно продовжувати займатися професійною діяльністю, яку мав до призову по мобілізації надавати правову допомогу фізичним та юридичним особам.
Вина відповідача в завданні йому моральної шкоди полягає в самому факті отримання ним травми та захворювань.
Позивач вважає, що мінімальною сумою компенсації за перенесені ним душевні та фізичні страждання є сума 43296 грн., яку просив стягнути з Міністерства оборони України.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2017 року позовні позивача задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 9000 гривень.

В решті в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що Міністерство оборони України є належним відповідачем по справі.

Також представник відповідача посилається на те, що відсутній зв`язок між моральною шкодою, спричиненою позивачеві та протиправними діяннями Міністерства оборони України та розмір моральної шкоди позивачем не доведений.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки військово-лікарської комісії, за результатами медичного огляду ВЛК від 04.09.2014 року, було встановлено, що ОСОБА_1 здоровий, придатний до військової служби (а.с. 21).

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України по мобілізації з 05.09.2014 року по 22.09.2015 року (а.с.11-13).

В період з 17.12.2014 року по 24.12.2014 року; з 29.12.2014 року по 20.04.2015 року; з 28.04.2015 року по 08.06.2015 року брав участь безпосередньо в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО с. Покровське Донецької області, м.Попасна Луганської області на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2014 року №3/393 (а.с. 16).

В період с 09.06.2015 року по 30.07.2015 року (на дату видачі довідки) позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в м. Попасна Луганської області сектору «С» (а.с. 17).

Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №377 від 04.11.2015 року встановлено травму «наслідки закритих переломів обох п`яткових кісток (09.09.2014) у вигляді посттравматичної стійкої комбінованої контрактури, обох гомілковостопних суглобів з помірним порушенням функції. Остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта без порушення функції» - пов`язані із захистом Батьківщини. Також встановлено захворювання: «дисциркуляторна енцефалопатія І ст., змішаного ґенезу у вигляді дрібно-осередкової неврологічної симптоматики з незначним порушенням функції. Гіпертонічна хвороба І ст. Ангіопатія сітківки обох очей» - ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Також встановлено, що вказаним протоколом скасовано Постанову ВЛК ВМКЦ Південного регіону в свідоцтві про хворобу №748 від 30.03.2015 року про причинний зв`язок (а.с.18, 23-24).

Довідкою про обставини травми військової частини ПП НОМЕР_2 від 08.10.2015 року №2841 підтверджується отримання позивачем 17.12.2014 року травми під час виконання бойового завдання в зоні АТО, а саме пошкодження капсульно-зв`язкового апарату п`ясно-фалангових суглобів правої стопи (а.с 19).

Висновоком МСЕК від 24.11.2015 року ОСОБА_1 було встановлено 25% втрати професійної працездатності, причина втрати травма пов`язана з захистом Батьківщини (а.с. 20).

Згідно виписки Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни із медичної картки стаціонарного хворого №961, встановлено, що ОСОБА_1 був переведений з Дніпропетровського військового госпіталю для проведення лікування та медичної реабілітації, дата госпіталізації - 10.02.2015 року, основний діагноз: консолідуючий перелом обох п`яткових кісток. Дата виписки 06.03.2015 (а.с.22).

Згідно довідки №439 (протокол ВКК №55 від 14.08.2015 року) травма отримана ОСОБА_1 09.09.2014 року - за станом тяжкості відноситься до тяжкого ступеня травми, за станом здоров`я останній потребує реабілітаційного медикаментозного лікування (а.с 27).

ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій, дата видачі 17 жовтня 2017 року та є пенсіонером за вислугу років з 21.02.17 року (а.с 14,15).

З матеріалів справи вбачається, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол засідання №19 від 01.04.2016 року), відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 року №975, молодшому сержанту у запасі ОСОБА_1 звільненому 22.09.2015 року у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, що сталася 17.12.2014 року на підставі довідки МСЕК серія 12 ААА №009501 від 24.11.2015р. - призначена виплата одноразової грошової допомоги в сумі 24115 грн. 00 коп. (а.с.76).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, яке діє на час вирішення судом спору, встановлено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.
До повноважень Міністерства оборони України підпунктами 81, 82 пункту 4 Положення віднесено здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; здійснення відповідно до законодавства правового і соціального захисту військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.
Отже, саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, покладається обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду, у зв`язку із чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача стосовно того, щоМіністерство оборони України є належним відповідачем по справі.

Також не приймає до уваги колегія суддів доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що відсутній зв`язок між моральною шкодою, спричиненою позивачеві та протиправними діяннями Міністерства оборони України, оскільки висновком МСЕК від 24.11.2015 року ОСОБА_1 було встановлено 25% втрати професійної працездатності, причина втрати травма пов`язана з захистом Батьківщини.

Крім того, наявність причинно-наслідкового зв`язку між виконанням позивачем обов`язків військової служби по мобілізації та наслідками (в тому числі і заподіянні позивачеві моральної шкоди) підтверджується також призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 25% втрати професійної працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю, у зв`язку з чим обов`язок компенсування йому шкоди внаслідок інвалідності вже виконаний державою, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011 від 20.12.1991 рокувказано, що одноразова грошова допомога у разі інвалідності військовослужбовців це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби.
Вказана одноразова допомога, є окремим видом гарантії в системі правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Натомість право військовослужбовця на отримання компенсації заподіяної моральної і матеріальної шкоди, передбачене статтею 17 Закону України № 2011, є іншим окремим видом в системі таких гарантій, яка ґрунтується на нормах ЦК України.
Чинним законодавством не передбачено заборони одночасного застосування як положень ст. 16, так і положень ст. 17 Закону України № 2011.
Виходячи з вищевикладеного, колегія вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням його здоров`я.
Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом необґрунтований розмір моральної шкоди спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи, оскільки судом взято до уваги роз`яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням тривалості, характеру та глибини фізичних і душевних страждань позивача, ступіню вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності внаслідок отриманої травми, що пов`язана з проходженням військової служби в Збройних силах України по мобілізації, а також з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецькогорайонного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 28 лютого 2018 року.
Головуючий:

Судді: