АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 753/145/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/645/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 14 січня 2013 року ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 34 000, 00 грн. зі сплатою 14,99 % річних за користування кредитом зі строком користування лімітом кредитної лінії 364 календарних дні. Відповідач погодився на те, що заява на отримання кредиту разом з Правилами надання послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифами банку становить між ним та ПАТ «Дельта Банк» договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 10 листопада 2016 року утворилася прострочена заборгованість у розмірі 62 433,04 грн., з яких: 30 875,85 грн. прострочена заборгованості за кредитом, 31 557,19 грн. прострочена заборгованості за відсотками. Визначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 30 875,85 грн. суми простроченого тіла кредиту, 31 557,19 грн. суми процентів та комісії. Здійснено розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 1 378,00 грн. судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам відповідача про те, що поповнення карткового рахунку від 30.10.2013 та від 16.04.2014 здійснювалось не відповідачем, а третьою особою шляхом переведення коштів. Вважає, що строки позовної давності слід відраховувати від 28.11.2013, так як позивач не надав інформації щодо руху коштів і не спростував пояснення відповідача. Отже, звертаючись до суду 29 листопада 2016 року позивач пропустив трирічний строк позовної давності, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні позову по суті.

У поданому відзиву на апеляційну скаргу представник позивача зазначив про те, що судом першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів встановлено та відображено у рішення суду, що відповідач належним чином не виконував свої договірні зобовꞌязання щодо своєчасного повернення кредитних коштів. Щодо строків позовної давності зазначив про те, що позивач ПАТ «Дельта Банк» в межах строку позовної давності звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, при цьому відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт зарахування коштів на його платіжну картку іншою особою.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарга. Представник позивача Липовський Д.В. - заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2013 року відповідачем ОСОБА_5 підписано заяву-пропозицію про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Дельта Банк» з відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Новий Класичний» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умови та характеристика тарифного пакету «Новий Класичний» визначені у тарифах на обслуговування платіжних карток, а також правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб (а.с. 5, 47, 85-111).

Про те, що клієнт попередньо ознайомлений з Правилами та Тарифами банку, які є складовою та невід'ємною частиною цієї пропозиції, повністю згоден, їх зміст розуміє й положення яких зобов'язується виконувати зазначено у п. 7.1. заяви-пропозиції.

Таким чином, шляхом підписання відповідачем заяви-пропозиції про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Дельта Банк» (частина перша статті 634 ЦК України) між сторонами укладено договір про надання банківських послуг.

На підставі зазначеного договору позичальник ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 34 000,00 грн. на строк користування лімітом кредитної лінії 364 календарних дні, тобто до 13 січня 2014 року.

Відповідно до заяви-пропозиції та умов тарифного пакету «Новий Класичний» позичальник зобов'язується погашати щомісячно частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу (ОМП). Обов'язковий мінімальний платіж складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту (2% від суми використання коштів станом на день розрахунку), нарахованих процентів за користування кредитною лінією у розмірі 14,99 % (тариф 1.4.1), плати за обслуговування у розмірі 3,95 % (тариф 1.5), овердрафту, процентів за овердрафт у розмірі 48% (тариф 1.4.3), штраф за прострочену заборгованість у розмірі 0,01% (тариф 3.1.) та суми заборгованості за минулий період.

Факт укладення договору на зазначених базових умовах та отримання кредиту не заперечував відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні. Доказів щодо своєчасного та належного виконання зобов'язання суду не надав.

Згідно з виписки про здійснення операцій та розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем, вбачається, що відповідач допустив прострочення заборгованості за договором з серпня 2013 року. Останню операцію по картці щодо зняття готівки здійснив 30 грудня 2013 року, щодо поповнення - 16 квітня 2014 року (а.с. 4, 40-46).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за договорами та виникненням заборгованості, кредитор звернувся до суду, пред′явивши позов до ОСОБА_5 про стягнення простроченої заборгованості за тілом та процентами.

Перевіряючи законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, так і в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія виходить з такого.

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Встановивши при розгляді справи, що позичальник порушив свої зобов′язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом унаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кредитор має право стягнути з боржника прострочену заборгованість за основним зобов'язанням.

Висновок суду в цій частині є правильним, ґрунтується на зібраних у справі доказах та відповідає нормам матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначеного розміру заборгованості.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем вбачається, що за період з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2013 року відповідачем зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів (тіла) та сплати процентів за користування кредитом виконувалось належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. З серпня 2013 року відповідач допустив прострочення з повернення частини кредитних коштів (тіла) та сплати процентів за користування кредитом, з цього часу прострочені платежі обліковувались як прострочена заборгованість. Внесені позичальником після 01 серпня 2013 року щомісячні платежі, що перевищували суму прострочення, зараховувались банком на погашення як простроченої заборгованості, так і поточних платежів, що відображено у розрахунку заборгованості (а.с. 4). Останній платіж на погашення частини кредитних коштів (тіла) та сплату процентів за користування кредитом здійснено позичальником - 16 квітня 2014 року.

Із наданих сторонами доказів, які були досліджені у судовому засіданні, колегією суддів встановлено, що із загального розміру отриманого кредиту в сумі 34 000,00 грн. відповідачем сплачено та банком зараховано 5 458,62 грн. Таким чином, прострочена заборгованість за тілом кредиту становить суму 28 541,38 грн. (із розрахунку 34 000,00 грн. за мінусом сплачених платежів в сумі 5 458,62 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З цієї суми існуючої заборгованості за тілом кредиту (28 541,38 грн.) підлягає обрахуванню прострочена заборгованості за процентами за період з 03 січня 2014 року по 10 листопад 2016 року за формулою: заборгованість за тілом кредиту за місяць окремо помножена на 14,99 % процентів за користування кредитною лінією і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 10 275,30 грн. визначена шляхом додавання нарахованих процентів за кожен із прострочених платежів за кожен місяць.

Доказів того, що у відповідача виникло зобов'язання за договором овердрафту (перевищення суми ліміту кредитної лінії) в межах максимально погодженої сторонами суми 50 000,00 грн. (п. 3 заяви-пропозиції), яке виникає з моменту зняття клієнтом коштів (ст. 212 ЦК України - договір з відкладальною обставиною) позивачем не надано. При цьому як свідчить розрахунок заборгованості та виписка по картці, що останню операцію по картці щодо зняття готівки відповідач здійснив 30 грудня 2013 року, здійснені ним у подальшому платежі щодо поповнення рахунку вчинялись з метою погашення простроченої заборгованості (а.с. 4, 40-46).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що банк звернувся до суд з пропуском строку позовної давності відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно у умовами укладеного сторонами договору від 14 січня 2013 року кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості визначено 13 січня 2014 року, з позовом до суду банк звернувся 30 листопада 2016 року, тобто в межах загальної позовної давності установленої статтею 257 ЦК України.

Що стосується обчислення позовної давності окремо за кожним простроченим платежем, то колегія суддів виходить з такого.

За умовами укладеного сторонами договору від 14 січня 2013 року сторонами визначено як кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості, так і щомісячне погашення частини заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

У випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач з серпня 2013 року допустив прострочення з повернення частини кредитних коштів (тіла) та сплати процентів за користування кредитом. В подальшому продовжив виконувати зобов'язання, а внесені відповідачем після 01 серпня 2013 року щомісячні платежі - 14 серпня 2013 року, 27 серпня 2013 року, 27 вересня 2013 року, 26 вересня 2013 року, 30 жовтня 2013 року, 28 листопад 2013 року та 16 квітня 2014 року були зараховані банком на погашення як простроченої заборгованості, так і поточних платежів, що відображено у розрахунку заборгованості (а.с. 4). Такі дії відповідача свідчать про визнання свого боргу та переривання перебігу позовної давності щодо місячних платежів за правилами статті 264 ЦК України.

Суд першої інстанції відхиляючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності,правильно виходив з того, що позивач не пропустив строк позовної давності, у зв'язку із чим відсутні підстави для застосування наслідків його спливу.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру простроченої заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», зменшивши прострочену суму заборгованості за кредитом з 30 875,85 грн. до 28 541,38 грн., прострочені проценти з 31 557,19 грн. до 10 275,30 грн.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України колегія суддів змінює розподіл судових витрат, зменшивши суми судового збору на відшкодування з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» сплаченого судового збору з 1 378,00 грн. до 388,16 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року в частині стягнення заборгованості за надання банківських послуг з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» змінити, зменшивши прострочену суму заборгованості за кредитом з 30 875,85 грн. до 28 541,38 грн., прострочені проценти з 31 557,19 грн. до 10 275,30 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Змінити розподіл судових витрат, зменшивши суми судового збору на відшкодування з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» сплаченого судового збору з 1 378,00 грн. до 388,16 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2018 року

Головуючий

Судді: