Номер провадження: 22-ц/785/157/18
Номер справи місцевого суду: 495/7872/16-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Поділля», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права забудовника, за апеляційною скаргою ПП «Поділля» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив суд визнати за ним права забудовника щодо незданих в експлуатацію будівель та споруд бази відпочинку «Поділля», що знаходиться у м. Білгород-Дністровський смт. Затока Одеської області, на земельній ділянці площею 1,112 гектарів з правом реєстрації речового права на незавершене будівництво, введення в експлуатацію, отриманням документів, що посвідчують право власності на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2016 рокупозов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Поділля» задоволений.

Визнано за ОСОБА_2 права забудовника щодо незданих в експлуатацію будівель та споруд бази відпочинку «Поділля» у Одеській області м. Білгород-Дністровський смт. Затока в Центральному районі, розташованих на земельній ділянці площею 1,112 гектарів, з правом реєстрації речового права на незавершене будівництво, введення об'єктів в експлуатацію та отриманням документів, що посвідчують право власності на ім'я ОСОБА_2

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку Приватне підприємство «Поділля».В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 24.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав позику у сумі 200 000 доларів США з метою вкладення боржником їх у розвиток бази відпочинку «Поділля».

Відповідно до умов договору позики ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання після закінчення строку договору позики у строк до 24.04.2016 року повернути позивачу суму позики.

З метою забезпечення виконання договору позики 25.02.2014 року між ОСОБА_2 та ПП «Поділля» був укладений договір поруки, відповідно до якого ПП «Поділля» поручилось перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики у розмірі 200 000 доларів США.

20.03.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір про припинення зобов'язань за договором позики від 24.02.2014року, за яким гр. ОСОБА_3 був зобов'язаний повернути позивачу суму позики у розмірі 200 000 доларів США у строк до 24.04.2016 року у зв'язку із укладанням 20.03.2014 року між ОСОБА_2 та ПП «Поділля» договору купівлі-продажу майнових прав.

Цим же договором сторони досягли згоди про те, що у зв'язку з неможливістю повернути суму позики та укладенням договору поруки від 25.02.2014 року, згідно якого ПП «Поділля» поручилось перед ОСОБА_2 за виконання ОСОБА_3 зобов'язання по договору позики від 24.02.2014 року щодо повернення суми позики у розмірі 200 000 доларів США, суму позики вважати сумою, сплаченою ОСОБА_2 за придбання у ПП «Поділля» майнових прав на забудову об'єкта нерухомості - об'єктів бази відпочинку «Поділля».

Згідно договору від 20.03.2014 року ОСОБА_3 визнав свої зобов'язання перед ОСОБА_2 у розмірі 200 000 доларів США. В свою чергу, ПП «Поділля» визнало свої зобов'язання перед ОСОБА_3 на суму 200 000 доларів США, враховуючи інвестування вищевказаної суми інвестором (в особі ОСОБА_3) у будівництво та реконструкцію бази відпочинку «Поділля» на виконання умов інвестиційного договору від 02.02.2007 року.

Відповідно до пункту 2.1 інвестиційного договору, предметом договору є інвестиційна участь інвестора (в особі ОСОБА_3) у будівництві та реконструкції бази відпочинку «Поділля» у Центральному районі смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, а саме інвестор шляхом залучення коштів та матеріалів (робіт, послуг) на суму, що в еквівалентів складає 400 000 доларів США, зобов'язується забезпечити будівництво, реконструкцію бази відпочинку «Поділля», а ПП «Поділля» введення в експлуатацію, оформлення та реєстрацію права власності на збудовані об'єкти інвестування.

Згідно з пунктами 1.1.2., 1.1.3 інвестиційного договору від 02.02.2007 року ПП «Поділля» є замовником та забудовником бази відпочинку «Поділля» в Одеській області м. Білгород-Дністровський смт. Затока Центральний район.

Відповідно до підпунктів б), в) пункту 3.1 інвестиційного договору від 02.02.2007 року, ПП «Поділля» є замовником проектної документації на будівництво та реконструкцію бази відпочинку «Поділля» в Одеській області м. Білгород-Дністровський смт. Затока Центральний район.

Згідно п. п. 2.1, 2.2 договору від 20.03.2014 року ОСОБА_2 придбав у ПП «Поділля» майнові права на об'єкт нерухомості, вказаний у п. 1 договору, а саме об'єкт реконструкції, будівництва у вигляді будівель та споруд бази відпочинку «Поділля», який розташований за адресою: Одеська область м. Білгород-Дністровський смт. Затока в Центральному районі, спорудження яких здійснює ПП «Поділля».

Відповідно до пункту 3 договору ПП «Поділля» передало ОСОБА_2 документи дозвільного характеру: висновок щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову бази відпочинку «Поділля» від 29.03.2003 року за № 93/3-1; рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 27.06.2003 року за №433; рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 21.03.2003 року за №437; проект ПП ОСОБА_4 ліцензія АА №237034 від 26.11.2001 року щодо реконструкції бази відпочинку «Поділля»; наказ від 05.10.2004 року за №137 «Про призначення тех. надзору будівництва об'єкта»; зобов'язання про надання тех. нагляду від 05.10.2004 року; зобов'язання про надання авторського нагляду; висновок по робочому проекту Держ. Управління екології та природних ресурсів від 20.05.2004 року; архітектурно-планувальне завдання за №19 від 30.08.2004 року; робочий проект реконструкції бази відпочинку «Поділля»: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Центральний район; висновок про проект будівництва від 22.03.2004 року за №294; рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 06.10.2004 року за №198; дозвіл на виконання будівельних робіт від 09.11.2004 року за №54; рішення Затоківської селищної ради від 26.06.2005 року за №192 «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництво котеджу для відпочинку»; дозвіл на виконання будівельних робіт від 16.10.2006 року за №78.

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу майнових прав між ОСОБА_2 та ПП «Поділля» 20.03.2014 року було підписано відповідний акт приймання - передачі.

Згідно з п. 2.4 договору дата початку будівництва об'єкта нерухомості - 2006 року, плановий термін введення в експлуатацію - 2014 рік.

Як вбачається з п. 5 договору від 20.03.2014 року, ПП «Поділля» взяло на себе зобов'язання: переоформити документи дозвільного характеру на будівництво на ім'я ОСОБА_2, ввести об'єкт в експлуатацію; повідомити ОСОБА_2 про дату, коли необхідно з'явитися для отримання декларації про готовність об'єкту до експлуатації. В свою чергу, ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання з'явитися у визначений строк ПП «Поділля» для отримання декларації про готовність об'єкту до експлуатації; прийняти декларацію про готовність об'єкту до експлуатації; прийняти об'єкт нерухомості згідно п. 3.2. на підставі акту прийому - передачі об'єкта нерухомості.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово у 2015 році та 2016 році звертався до ПП «Поділля» з приводу невиконання ним п. п. 5.1.2, 5.1.3 договору купівлі-продажу майнових прав від 20.03.2014 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року по справі №822/3473/14 було скасовано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації №ОД 29 від 10.04.2014 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, видане 16.07.2014 року реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на будівлі та споруди бази відпочинку «Поділля». Будівлі та споруди бази відпочинку «Поділля» є незавершеним будівництвом.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав від 20.03.2014 року, позивачу не було передано право звернення до органів державного архітектурно-будівельного контролю з приводу внесення змін до проектної документації будівництва, реконструкції бази відпочинку «Поділля», в частині внесення змін відносно інформації із приводу особи «замовника» з подальшою можливістю отримання декларації про готовність об'єкту до експлуатації на своє ім'я.

Відсутність такого пункту у договорі унеможливлює звернення позивача особисто до органів державного архітектурно-будівельного контролю, таке право залишилось за ПП «Поділля».

Як вбачається із матеріалів справи, ПП «Поділля» не виконало взятих на себе зобов'язань передбачених п.п. 5.1.2, 5.1.3 Договору. В порушення умов договору оформило на своє ім'я 10.04.2014 року декларацію про готовність об'єкту до експлуатації. Крім того, в порушення ч. 7 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в продовж 3-х днів, із моменту укладення договору купівлі-продажу майнових прав від 20.03.2014 року, ПП «Поділля» не звернулось до органів державного архітектурно-будівельного контролю з приводу підтвердження зміни замовника будівництва та реконструкції бази відпочинку «Поділля».

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В момент укладення договору купівлі-продажу майнових прав від 20.03.2014 року, підписання акту приймання-передачі із ПП «Поділля» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбувся процес припинення зобов'язань за договором позики від 24.02.2014 року шляхом укладення нового зобов'язання (новація).

Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Інвестиційним договором був визначений порядок участі інвестора (ОСОБА_3) в фінансовому забезпеченні будівництва та реконструкції бази відпочинку «Поділля». За умовами інвестиційного договору, замовником будівництва та забудовником бази відпочинку «Поділля» є ПП «Поділля». Як забудовник ПП «Поділля» замовило виготовлення проектної документації на будівництво та реконструкцію бази відпочинку «Поділля» в Одеській області м. Білгород-Дністровський смт. Затока Центральний район.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційна діяльність може здійснюватись за рахунок: власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо); позичкових фінансових коштів інвестора (облігаційні позики, банківські та бюджетні кредити); залучених фінансових коштів інвестора (кошти, одержані від продажу акцій, пайові та інші внески громадян і юридичних осіб); бюджетних інвестиційних асигнувань; безоплатних та благодійних внесків, пожертвувань організацій, підприємств і громадян.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суб'єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно ч. 7 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі якщо право на будівництво об'єкта передано іншому замовникові або змінено генерального підрядника чи підрядника (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни орган державного архітектурно-будівельного контролю, що видав дозвіл, з поданням засвідчених у встановленому порядку копій документів, що підтверджують зазначені зміни. Продовження виконання будівельних робіт без такого повідомлення забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Згідно п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України «Про прийняття в експлуатація закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 року за №461, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач самостійно протиправно здійснив заходи щодо введення об'єкта будівництва та реконструкції в експлуатацію на своє ім'я, порушивши при цьому умови п. 5.1.2. договору від 20.03.2014 року, чим не визнав за позивачем його майнові права придбані по договору купівлі-продажу майнових прав від 20.03.2014 року, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року по справі №822/3473/14 декларацію про готовність об'єкту до експлуатації №ОД 29 від 10.04.2014 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, видане 16.07.2014 року реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на будівлі та споруди бази відпочинку «Поділля» скасовано, ОСОБА_2 з 10.04.2014 року позбавлений можливості реалізації своїх прав в частині переоформлення прав замовника/забудовника будівництва та реконструкції на своє ім'я, а дії/бездіяльність відповідача роблять неможливим набуття позивачем статусу замовника/забудовника, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про визнання права забудовника (замовника будівництва) щодо незданих в експлуатацію будівель та споруд бази відпочинку «Поділля» та про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

При цьому, докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що рішенням суду визнано за позивачем право власності на незавершене будівництво є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права забудовника щодо незданих в експлуатацію будівель та споруд бази відпочинку «Поділля». Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було визнано за позивачем право власності на нерухоме майно, а було визнано за ОСОБА_5 права забудовника щодо незданих в експлуатацію будівель та споруд бази відпочинку «Поділля».

Що стосується доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляду справи без участі та повідомлення ПП «Поділля» про час та місце розгляду справи, то колегія суддів не погоджується з такими доводами, так як в матеріалах справи є заява повноважного представника ПП «Поділля» Костенко О.В. про розгляд справи без участі ПП «Поділля». При цьому ПП «Поділля» не надало суду доказів, що довіреність від 10.04.2015 року на ім'я представника на той час була скасована (т.1 а.с.85, 86).

Інших доводів про неправильність судового рішення апелянтом в скарзі не зазначено.

Одночасно висновки суду першої інстанції, викладені в резолютивній частині рішення щодо права позивача на реєстрацію речового права на незавершене будівництво, введення об'єктів в експлуатацію та отриманням документів, що посвідчують право власності на ім'я позивача є передчасними, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Кабінету Міністрів України «Про прийняття в експлуатація закінчених будівництвом об'єктів» від 13 квітня 2011 року №461 (у редакції постанови КМУ від 08 вересня 2015 року №750), якою регулюється порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, а також Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року №1127, якою визначається порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для введення об'єкта нерухомості в експлуатацію, реєстрації речового права на незавершене будівництво та нерухоме майно та отримання документів, що посвідчують право власності на ім'я позивача, позивачу необхідно вчинити ряд юридично значимих дій та подати певні документи до компетентних органів та державного реєстратора.

Зокрема, відповідно до діючої редакції Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів залежить від класу наслідків (відповідальності) та здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За таких обставин визнання за позивачем права забудовника (замовника будівництва) вже надає йому право вчинити юридично значимі дії для реєстрації речового права на незавершене будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту та реєстрації права власності, після чого отримати документ, що посвідчує таке право. Однак це не дає суду право визнавати за позивачем право на реєстрацію речових прав, введення об'єктів в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності, оскільки позивач не надав суду докази порушення таких прав і як замовник будівництва (забудовник) позивач повинен виконати вимоги чинного законодавства для їх реалізації. І лише у разі порушення таких прав позивач може звернутися до суду за їх захистом, обравши відповідний ефективний спосіб захисту права, а тому рішення суду має бути змінене з виключенням з резолютивної частини судового рішення посилання «з правом реєстрації речового права на незавершене будівництво, введення об'єктів в експлуатацію та отриманням документів, що посвідчують право власності на ім'я ОСОБА_2».В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Поділля» задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення суду посилання «з правом реєстрації речового права на незавершене будівництво, введення об'єктів в експлуатацію та отриманням документів, що посвідчують право власності на ім'я ОСОБА_2»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01 березня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець