Справа № 444/1955/17
Провадження № 2/444/100/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Будзан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення міся проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, укладений 03.06.2104 у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району, актовий запис № 2, визначити місцем проживання дітей, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із батьком ОСОБА_1 за адресою : Львівська область Жовківський район с. Великі Грибовичі, вул. Л. Українки 6-А.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 03 червня 2014 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району, актовий запис № 2. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Зазначає, що спочатку подружнє життя було нормальним, вони проживали в любові, мирі та злагоді. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не бажає проживати з ним і тому три місяці тому, як залишила відповідача та перейшла проживати до своїх батьків в село ОСОБА_5.

Крім цього зазначає, що з часом ситуація в сім»ї погіршилась. Вже тривалий час, ще до порушення справи у суді, сторони проживають окремо, практично не спілкуються як нормальні люди. Спільне життя як подружжя припинено, оскільки вони мають абсолютно різні погляди на життя та різні характери. Будь-яке взаєморозуміння та довір'я в них відсутні.

Вказує, що між ними виникали постійні суперечки та сварки (свідками яких бували діти). Однією із причин розірвання шлюбу та збільшення позовних вимог у даній справі стало повне ігнорування інтересів дітей із сторони відповідачки. Жодної належної уваги до дітей як мама не проявляє.

Крім цього вказує, що вже тривалий час діти проживають разом з ним, окремо від своєї рідної мами. Діти перебувають на його утриманні та забезпеченні.

Крім цього вказує, що працює, має всі необхідні можливості та ресурси забезпечити своїх дітей належним рівнем життя, освітою та вихованням. Вважає таку вимогу до відповідача обґрунтованою та справедливою.

У зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному об"ємі.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, вказавши, що діти забезпечені належним доглядом, побутові умови хороші, окрім того діти вже певний час проживають з батьком.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 червня 2014 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району, актовий запис № 2. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному об"ємі.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, вбачається, що позивач остаточно визначився та збереження шлюбу не бажає.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, збереження шлюбу є неможливим. Спорів щодо поділу майна сторони не мають.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сімї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сімя фактично не існує, примирення між сторонами не можливе. А відтак, позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити та розірвати шлюб.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дітей, то судом встановлено наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не випливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного Кодексу України України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом також встановлено, що відповідач позов визнає в повному об"ємі.

За змістом ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Разом з тим суд враховує, той факт, що жодної належної уваги до дітей як мама позивач не проявляє. Окрім цього з матеріалів справи, вбачається, що вже тривалий час діти проживають разом з батьком, окремо від своєї рідної мами. Діти перебувають на його утриманні та забезпеченні.

При вирішенні справи суд також враховує, те, що позивач працює, має всі необхідні можливості та ресурси забезпечити своїх дітей належним рівнем життя, освітою та вихованням. Щодо відповідача по справі, то судом встановлено протилежне, зокрема, відповідач мало цікавиться життям своїх дітей, розвитком та виховання, в останньої не створені належні житлово-побутові умови, що підтверджено висновком начальника служби у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей від 21.11.2017 року. Окрім цього суд враховує, те що відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, за неналежне виконання покладених на неї обов»язків щодо виховання своїх дітей.

Вирішуючи спір, суд, оцінивши надані докази та обставини справи, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позов в даній частині, враховуючи неналежне ставлення матері до своїх дітей, та враховуючи вік дітей, дотримання принципу Декларації прав дитини, приходить до висновку про те, що місцем проживання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, слід визначити разом із батьком - ОСОБА_1 за адресою : Львівська область Жовківський район, с. Великі Грибовичі, вул. Л. українки 6-А.

Таким чином, позовні вимоги позивача з приводу встановлення місця проживання дітей з ним підлягають до задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 /дошлюбне прізвище - Крупа/ ОСОБА_6, укладений 03.06.2104 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району, актовий запис № 2.

Визначити місцем проживання дітей, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із батьком - ОСОБА_1 за адресою : Львівська область Жовківський район, с. Великі Грибовичі, вул. Л. українки 6-А.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.