АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1324/18 Справа № 204/3516/17 Головуючий у 1 й інстанції - Книш А. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, розподіл сумісно набутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що починаючи з 2001 року вони почали мешкати разом за адресою: АДРЕСА_1, вели спільний бюджет та господарство. Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4. В 2008 році за спільні грошові кошти придбали автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оформлений на ім'я відповідача.

Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося та 21 вересня 2015 року відповідач зібрав особисті речі та документи на спірний автомобіль та виїхав до нового місця мешкання, чим фактично самостійно провів розподіл сумісно нажитого майна, а саме автомобіля DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскільки, відповідач добровільно відмовляється поділити спірний автомобіль, який придбаний за спільні кошти, враховуючи ринкову вартість автомобіля, з відповідача в рахунок поділу майна підлягають стягненню 45 252,50 грн.

На підставі вищезазначеного та з урахуванням уточнень, просила встановити факт проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю, в термін з 01 січня 2004 року по вересень 2015 року; визнати автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_3, майном таким, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності; розділити майно, що належить на праві спільної сумісної власності та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частку вартості вищезазначеного автомобіля в сумі 45 252,50 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року позов задоволено (а.с.100-102).

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по вересень 2015 року.

Визнано автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_3, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_3, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частку вартості автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_3, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 45 252, 50 грн., припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.218-223).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Судом встановлено, що у сторін під час спільного проживання без реєстрації шлюбу народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

15 липня 2008 року відповідач за договором купівлі-продажу придбав у ТОВ «Автоприват» автомобіль, марки DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 57 100 грн., який був зареєстрований на ім'я відповідача (а.с.8,93).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 29 травня 2017 року, проведеного ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія», ринкова вартість транспортного засобу DAEWOO NEXIA, без врахування ПДВ становить 90 505 грн. (а.с.9-10).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу права на об'єкт рухомого майна, що було набуте саме за час спільного проживання однією сім'єю.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

У постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13 та від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, Верховний Суд України висловив свою правову позицію щодо поділу майна подружжя, яка зводиться до наступного.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Обставини оплати коштів ОСОБА_3 за автомобіль підтверджується, виписками з її рахунку за період з 27 лютого 2007 року по 24 липня 2008 року та з 23 січня 2008 року по 24 липня 2008 року у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.94-96).

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про доведеність факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в указаний період часу, а тому майно, придбане ними у цей період, відповідно до положень ст. 74 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності й частка кожного з них в майні є рівною.

Частиною 2 ст. 74 СК України передбачено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на автомобіль, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

На підставі наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнення її на користь вартості частки у праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі в розмірі 45 252, 50 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про сумнівність звіту про оцінку майна від 29 травня 2017 року, проведеного ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія», не заслуговують на увагу суду, оскільки цей звіт містить фактичні дані про обставини, якими сторона обґрунтовує свої вимоги і стосується предмета доказування.

Крім того, суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України ( в редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції) сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зокрема роз'яснив стороні відповідача право заявити клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи для підтвердження обставин, на які вона посилається, проте ні відповідач, ні його представник в суді першої та апеляційної інстанції не скористалася вищезазначеним правом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо обов'язкового внесення позивачем суми грошової компенсації на депозитний рахунок суду у розумінні вимог ст.365 ЦК України, судом не приймаються до уваги, оскільки позивачем не ставиться питання про припинення частки відповідача у спірному майні за умов передбачених положеннями ст. 365 ЦК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров