справа №176/1684/17
провадження №2/176/120/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.

за участі секретаря Яценко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою квартирою, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просять визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими , що втратили право користування житловою квартирою АДРЕСА_1

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що їм на підставі договору дарування від 05.05.2001 року на праві спільної сумісної власності належить житлова квартира АДРЕСА_1 вказаною адресою зареєстровані також їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які понад п'ять років тому виїхали за межі країни та фактичне місце проживання яких їм не відомо. З того часу відповідачі у квартирі не проживають і не приймають участь в її утриманні, в оплаті житлово-комунальних послуг хоча й залишається зареєстрованою у квартирі. Реєстрація відповідачів не дає змогу оформити субсидію, а також вільно розпоряджатися квартирою.

Позивачі будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судовому засіданні участі не приймали, при цьому подали кожен окремо заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, у визначеному законом порядку, з урахуванням положень ч.11ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, у судове засідання двічі не з'явилися. Причини своєї неявки в судове засідання, суду не повідомили. Заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не подали.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 05.05.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського нотаріального округу Кубай Л.В., на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить житлова квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с16).

15 травня 2001 року право власності позивачів на зазначену квартиру зареєстровано в установленому законом порядку у КП «Жовтоводське МБТІ» та отримано технічний паспорт на квартиру (а.с.17-18).

Відповідно довідки про склад сімї виданої відділом державної реєстрації виконавчого комітету Жовтоводської міської ради за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованими окрім позивачів значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с.15), шо відповідно свідоцтв про народження останніх є синами позивачів.(а.с.21,22).

Однак, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у 2013 році виїхали за межі країни, фактичне місце проживання та перебування не відомо.Із вказаного часу відповідачі не проживають і не приймають участі в утриманні квартири, в оплаті житлово-комунальних послуг і не ставляться до житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання, хоча й залишаються зареєстрованими за даною адресою.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень йогоправа хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сім'ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У сенсі ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад один рік.

Обставин, які б свідчили, що позивачі та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачам у користуванні квартирою та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачами зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Враховуючи вищевикладене, те що позивачі наполягають на задоволені позову, а відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, те що позивачі, є власниками квартири АДРЕСА_1, а відповідачі будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, втратили таке право, внаслідок не проживання у квартирі без поважних на це причин понад 5 років, тобто більше одного року, суд вважає за доцільне визнати останніх такими, що втратили право користування належним позивачам жилим приміщенням.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Згідно ст. 141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивачів необхідно стягнути судові витрати

Керуючись ст.ст. 141, 206, 263-265, 355 ЦПК України і у відповідності зі ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою квартирою задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська