РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Давіденко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовною заявою, до відповідача, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики.

Після уточнення позову, які прийняті судом до розгляду, остаточно просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 30.05.2013року в сумі 198908,17 грн., індекс інфляції за час прострочення зобовязання в сумі 54450 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 8082,50 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 5404,93 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору позики від 30.05.2013року укладеним між сторонами відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60000грн., зі строком повернення до 30.05.2014року. За умовами п. 3 договору, в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України, позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 7500 доларів США. Оскільки за час, протягом якого грошові кошти відповідачем не повернуті відбулася девальвація грошової одиниці України, за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду 7500 доларів США становить 198908,17 грн. також просить стягнути три відсотки річних, індекс інфляції та пеню за несвоєчасне виконання зобовязання.

Ухвалою суду провадження у справі було відкрито.

В судовому засіданні уповноважений представник позивача ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60000грн.

Зазначені грошові кошти одержані позичальником під час підписання та нотаріального посвідчення цього договору ( п.2 договору позики).

Згідно п.4 договору позики, позичальник зобов»язаний повернути позику у строк до 30.05.2014року.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, згідно п.1 договору позики позивачем відповідачу було передано 60000грн. та позичальник зобов»язався поверути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Посилання позивача та його представника, що за час протягом якого відповідач ухилявся від повернення грошових коштів відбулася девальвація національної грошової одиниці України, а тому на підставі п.3 договору позики та ст..533 ЦК України борг відповідача становить 198908,17 грн., судом не приймається виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи, що в договорі позики грошовий еквівалент суми позики 60000грн. в іноземній валюті не визначений та виходячи зі змісту ст.. 1049 ЦК України, суд приходить до висновку, що кошти підлягають поверненню у такій саме сумі, тобто 60000 грн., які суд стягує з відповідача на користь позивача.

Так, з наведеного вбачається, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання за договором позики, порушує умови останнього, а тому є божником, що прострочив, адже не приступив до виконання зобовязання, внаслідок чого не виконав його у встановлений договором строк.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

ч.2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання, зокрема боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, відповідач прострочив грошове зобовязання, та враховуючи, що позивачем заявлена вимога про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за час прострочення з 30.05.2014року по 30.09.2017року.

Щодо розміру суми такого стягнення суд зазначає, що позивачем наданий відповідний розрахунок розміру індексу інфляції та трьох відсотків річних за договором позики, який на думку суду здійснений відповідно до вимог законодавства на підставі встановлених індексів інфляції у період з 30.05.2014року по 30.09.2017року, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні витрати в сумі 54450 грн. та три відсотки річних в сумі 5404,93 грн.

Крім того, позивач просив стягнути пеню за несвоєчасне викоання грошового зобов»язання. Із зазначеного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

ч.2 ст.551 передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 8082,50 грн. та надає розрахунок нарахованої пені.

Однак розмір нарахованої пені не обґрунтовано ані позивачем в позовній заяві, ані його представником в судовому засіданні.

Оскільки договором позики від 30.05.2013року розмір пені за несвоєчасне виконання зобов»язання не встановлено, посилання позивача та його представника на норми закону, на підставі яких позивачем визначена сума нарахованої пені відсутні, суд не вбачає підстав для задоволення позову частині стягнення пені в сумі 8082,50 грн.

Судові витрати підлягають стягненню на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 9-13, 81, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 549, 551, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (61195, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (61183, м.Харків, вул. Др.Народів, б. 229, кв.12)заборгованість за договором позики в сумі 60000 грн., 3% річних в сумі 5404 грн. 93 коп. та інфляційні втрати в сумі 54450 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1198 грн. 55 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 02.03.2018року.

Суддя Бородіна Н.М.