Справа № 128/1783/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20.02.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Кузьменко А.О.,

за участю: позивача- Петрука С.П., відповідача- Марінюка І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.08.2011 р. позивачем, по письмовій розписці, було передано в борг відповідачу 23 800 гривень.

Оскільки у виданій відповідачем розписці не було встановлено строк (термін) виконання боржником обов'язку, 08 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти до 31 травня 2014 року.

Вказує, що обов'язок відповідача повернути борг виник з травня 2014 року, проте відповідач до цього часу свої зобов'язання по договору не виконав.

Зазначає, що розрахунок суми 3% річних за неправомірне користування чужими коштами становить 1 392,79 грн; розрахунок інфляційних втрат з квітня 2014 року по березень 2016 року становить -13 470, 80 грн.

Вважає, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 23 800 гривень (основного боргу) та 14863,59 гривень інфляційних втрат та 3% річних, 6 000 гривень- втрати на правову допомогу.

З посилкою на ст. ст. 625,1046,1047,1049 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 44 663, 59 грн. загальну суму боргу та витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених в позовній заяві, додатково показав , що надана відповідачем розписка від його імені 30.12.2013р. за якою гроші відповідачем йому було повернуті, є сфальсифікованою відповідачем, який скористався чистим аркушем на якій він поставив свій підпис, який він надавав відповідачу раніше для оформлення документів. Зазначив , що таку розписку він не писав, не підписував, тому просить суд задовольнити його позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду показав, що дійсно позивач по вказаній розписці від 29.08.11 року позичав йому гроші, але вказані грошові кошти ним було повернуто позивачу, про , що позивач надав йому розписку від 30.12.2013р. в якій вказано , що гроші йому повернуто і претензій він до нього не має. Просить відмовити у позові.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази в справі та оцінивши їх у сукупності, суд , вважає позов є необґрунтованим та таким , що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом встановлено, 29.08.2011 року відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 23 800 гривень, про що свідчить копія відповідної розписки (а.с.5).

З Розписки про отримання грошей від 30 грудня 2013 року, ОСОБА_1 підтверджує факт того, що ним отримано кошти в сумі 63 800 гривень від ОСОБА_2 за безвідсотковими договорами позики від 29.08.2011 року ( на 23800 гривень ) та від 02.07.2013 року (на 40 000 гривень ). Отримав від ОСОБА_2 в повному обсязі. Претензій не має (а.с.40).

Позивач ОСОБА_1 вже звертався до Вінницького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. 36-38), справа №128/1784/16-ц, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.04.2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1- відмовлено (а.с.54-55)

З рішення суду від 18.04.2017 року по справі №128/1784/16-ц вбачається, що висновком експерта від 10.10.2016 року за № 254-П Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, встановлено, що підпис, нанесений після слів «30 грудня 2013 року» в розписці від 30.12.2016 року від імені ОСОБА_1 виконаний самим ОСОБА_1». Даний висновок експертизи не спростований.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2017 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.04.2017 року залишено без змін (а.с.56-58).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.ч1,2, ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, видана відповідачем ОСОБА_2 розписка від 29.08.2011 року у розумінні Цивільного кодексу є договором позики (а.с. 5).

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З рішення суду від 18.04.2017 року по справі №128/1784/16-ц вбачається, що згідно до висновку експерта від 10.10.2016 року за № 254-П Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, підпис, нанесений після слів «30 грудня 2013 року» в розписці від 30.12.2016 року від імені ОСОБА_1 виконаний самим ОСОБА_1».

Сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами їхніх прав, суд задовольнив клопотання позивача ОСОБА_3 по даній справі та призначив судову технічну експертизу, для підтвердження доводів позивача; виконання якої за бажанням позивача доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, ухвала суду від 04.12.2017 року (а.с. 100-101), однак, після надходження клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи та оплати послуг експерта, позивач відмовився від оплати експертизи.

Тому, з аналізу наданих позивачем та відповідачем письмових доказів, суд вважає, що грошові кошти за борговою розпискою від 29.08.2011 року були повернені позивачу відповідачем, що підтверджується розпискою від 30.12.2013 року із зазначенням анкетних даних та даних паспорта. Справжність підпису позивача під розпискою від 30.12.2013 р., не спростовано позивачем, навпаки , у рішенні суду від 18.04.2017 року встановлена обставина, згідно до висновку судової експертизи, про те, що підпис , нанесений після слів «30 грудня 2013 року» в розписці від 30.12.2016 року від імені ОСОБА_1 виконаний самим ОСОБА_1.

У звязку з чим, позовні вимоги підлягають в відмові в їх задоволенні, за необгрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст.ст.141, 263- 265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою ,- відмовити за необґрунтованістю .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 28.02.2018 року.

Суддя: