Номер провадження: 22-ц/785/1086/18
Номер справи місцевого суду: 522/3343/16-ц
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д..,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», ОСОБА_7 про стягнення суми страхового відшкодування та грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, який у подальшому був ним уточнений, до ПАТ «СК «Євроінс України», ОСОБА_7 про стягнення суми страхового відшкодування та грошових коштів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31 жовтня 2015 року з вини ОСОБА_7 (постанова Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2015р.) сталось ДТП в якій було пошкоджено, належний на праві власності ОСОБА_4, автомобіль марки «MERCEDES-BENZS 500», номер державної реєстрації НОМЕР_1.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована у відповідача, як правонаступника (ПАТ «ХДІ страхування»).

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №331/15 автомобілю марки «MERCEDES-BENZ S 500», номер державної реєстрації НОМЕР_1, спричинено матеріальну шкоду на суму 43 997,44 гривні. Однак, відповідач перерахував на рахунок позивача лише 30 549,90 гривень страхового відшкодування.

Крім того, позивач вважає, що з вини ОСОБА_7 йому спричинено моральну шкоду, яку ОСОБА_4 оцінює в 5 000 гривень.

Також позивачем понесені витрати на оплату правової допомоги в розмірі 6 675 гривень, 120 гривень на публікацію виклику в суд в ЗМІ, 2 363,40 гривень на оплату судового збору.

А тому ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити у повному обсязі, з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_4 невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 13 448,14 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Стягнуто солідарно з ПАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 - 6 675 гривень витрат на правову допомогу, 120 гривень витрат на публікацію виклику до суду у ЗМІ, 2 363,40 гривень судового збору.

На чергових загальних зборах акціонерів 12.04.2017р. було прийнято рішення змінити назву ПАТ «СК «Євроінс Україна» на ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Євроінс Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та відповідач ОСОБА_7 не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно ст. ст. 3, 6 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктами 9.1., 9.2 ст. 9 вказаного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.10.2015 року з вини відповідача ОСОБА_7 сталось ДТП, в якій було пошкоджено, належний на праві власності позивачу ОСОБА_4, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S 500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року (а.с. 8, 9).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_7 застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна», як правонаступника ПАТ «ХДІ страхування», 23 жовтня 2015 року (а.с. 83) й 04 листопада 2015 року він повідомив страхову компанію про настання страхового випадку (а.с. 84-85, 86).

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №331/15 автомобілю марки «MERCEDES-BENZ S 500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спричинено матеріальну шкоду на суму 43 997,44 гривні, але відповідач перерахував на рахунок позивача лише 30 549,30 гривень страхового відшкодування (а.с. 88,89).

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 13 448, 14 гривень підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь позивача ОСОБА_4.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу, а також те, що судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення містяться у статтях 10, 60 ЦПК України (2004р).

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналогічні положення містяться у статті 212 ЦПК України (2004р.).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналогічні положення містяться у статті 57 ЦПК України (2004р.).

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак в порушення положень ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які вони посилалися як на заперечення проти позову.

У ч. 1 ст.56 ЦПК України (2004р.) зазначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, ч. 2 цієї ж статті встановлено, що особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Частинами 2 - 4 статті 137 ЦПК України (2017р.) передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 47 та 48 постанови Пленуму «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02.06.2011р. №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановлених законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 01 лютого 2016 року уклав з адвокатським об'єднанням «Краснов, Колесниченко і портнери», правонаступником якого є адвокатське об'єднання «Максимус», договір №1-1/ЦС/2016 про надання правової допомоги (а.с.56-58).

Інтереси позивача ОСОБА_4 в суді представляли ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 03 лютого 2016 року (а.с. 15).

Відомості про те, що представники були допущені до участі в розгляді справи ухвалою суду як особи, які надають правову допомогу, відсутні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно договору про надання правової допомоги вартість гонорару складає 300 гривень за одну годину (а.с. 57-59). У підтвердження розміру витрат наданий акт №1 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 20 вересня 2016 року, з якого вбачається, що адвокатське об'єднання з 01 лютого по 20 жовтня 2016 року надало послуги в розмірі 6 675 гривень (300 грн. х 22,25 год.), але журнал реєстрації прибуткових і видаткових ордерів за 2016 рік, оформлений належним чином, касову книгу, яка застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі, у відповідності з Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637, суду не надано.

З журналів судових засідань вбачається, що представники позивача не приймали участь у судових засіданнях, а розмір надання правової допомоги поза судових засідань не доведено належним чином.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими й задоволенню не підлягає.

Також, з відповідачів Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» та ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_4 підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 363 гривень, та витрати на публікацію виклику до суду у ЗМІ в сумі 120 гривень пропорційно у рівних частках, а не солідарно як стягнуто судом першої інстанції (а.с. 62).

Посилання відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з страхової компанії на користь позивача невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 13 448,14 гривень є незаконним, оскільки судом не враховано, що зазначена сума шкоди підлягає стягненню з винного у ДТП, відповідача ОСОБА_7, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України закріплено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що згідно звіту про оцінку транспортного засобу №331/15 автомобілю марки «MERCEDES-BENZ S 500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спричинено матеріальну шкоду на суму 43 997,44 гривні, але відповідач перерахував на рахунок позивача лише 30 549,30 гривень страхового відшкодування (а.с. 88,89).

Згідно страхового полісу №АЕ/61434224 від 23 жовтня 2015 року сума страхового платежу становить 50 000 гривень (а.с. 83), тому невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 13 448, 14 гривень підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_4 з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову в частині стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 13 448,14 грн. на користь позивача ОСОБА_4 з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи в цій частині вимог.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Порушення норм процесуального права, а саме, ст. 56 ЦПК України (2004р.) та ст. 137 ЦПК України (2017р.) є підставою для скасування рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу й ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у стягнення цих витрат, та зміні рішення суду першої інстанції щодо вимог про стягнення судових витрат з відповідачів пропорційно у рівних частках, а не солідарно.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» задовольнити частково, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу скасувати та у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги про стягнення судових витрат пов'язаних із стягненням 120 гривень на публікацію виклику до суду у ЗМІ та 2 363,40 гривень судового збору задовольнити стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (код 22868348) та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) пропорційно у рівних частках.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 01 березня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

П.М.Черевко