Справа № 326/1015/17
Провадження № 2/326/100/2018
УХВАЛА

27 лютого 2018 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2017 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території.

Позовні вимоги мотивує тим, що 01 листопада 2013 року Краснолуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3. У зв'язку з проведенням на території Донецької та Луганської області антитерористичної операції вона не може вільно переміщуватися з дитиною через лінію розмежування, а саме до м.Вахрушеве Краснолуцького району Луганської області, де на сьогоднішній день перебуває відповідач, оскільки не може отримати нотаріально посвідчену згоду від нього на в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї їх малолітньої дитини без його супроводу з наступних підстав. Батько її малолітньої дитини ОСОБА_3 на теперішній час знаходиться у м.Вахрушеве Краснолуцького району Луганської області та відбуває покарання у Краснолуцькій виправній колонії №19 відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 25.05.2007.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.05.2016 по справі ЄУ №420/483/16-к судом підтверджено, що відповідно до повідомлення Департаменту інформаційних технологій МВС України за вих.№16/4-1191 від 16.04.2016 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відбуває покарання у Краснолуцькій виправній колонії №19 за адресою: 94562, вул. Миру, 20 м.Вахрушеве-2, Краснолуцький район, Луганська область.

Судове рішення про надання дозволу на в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї малолітньої ОСОБА_3 їй необхідне для відвідування батька та для вільного спілкування батька з дитиною. Позовні вимоги зводяться на отримання дозволу на виїзд не за межі України, а переміщення в межах території України за місцем перебування батька малолітньої доньки в м. Вахрушеве Краснолуцького району Луганської області, лише території, яка тимчасово неконтрольована владою. Діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені.

Вона неодноразово зверталася до різних органів щодо переведення її чоловіка ОСОБА_2 для подальшого відбування покарання з Краснолуцької виправної колонії Луганської області №19 до установи виконання покарань, розташованої на підконтрольній українській владі території. Їй надійшли відповіді, згідно з якими на сьогоднішній день це питання не може бути врегульованим, доки воно не буде вирішеним на державному рівні; дане питання перебуває під особистим контролем Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Строк його відбування покарання згідно з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25.05.2007 закінчиться 18.11.2019. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.05.2017 було зараховано в строк покарання ОСОБА_2 строк попереднього ув'язнення з 18.11.2005 по 27.12.2007 з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі. Однак, на сьогоднішній день неможливо виконати зазначену ухвалу, через те, що ОСОБА_2 перебуває на неконтрольованій території.

ОСОБА_2 10.12.2015 надавав письмову згоду на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон до Російської Федерації, засвідчену начальником Краснолуцької виправної колонії, однак вона не засвідчена у відповідності до норм діючого українського законодавства, але підтверджує той факт, що в'їзд та виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон або перетин лінії розмежування без супроводу батька ОСОБА_2 не суперечить його волевиявленню.

Просить надати дозвіл ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 з дати винесення рішення по 18 листопада 2019 року.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.12.2017 передано справу на розгляд до Приморського районного суду Запорізької області за підсудністю (а.с.50).

Позивачка подала позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України з наступних підстав.

1. Відповідно до п.2,5,6,8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (прізвище, ім'я та по батькові-для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачкою у позові адреса місце знаходження відповідача зазначено: Краснолуцька виправна колонія №19, м. Вахрушеве-2, Краснолуцький район, Луганська область, вул. Миру, 20, а в заяві про уточнення позовних вимог позивачка зазначає, що місце реєстрації відповідача: Луганська область, Тельманівський район, с.Нова Марьївка, вукл.Центральна, буд.15. Але при цьому в матеріалах справи є повідомлення, в якому вказано, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с.48).

Тому позивачці необхідно було вточнити місце проживання чи перебування відповідача, вказати на підставі чого вона його зазначила в заяві про уточнення позовних вимог або зазначити місцезнаходження майна відповідача або останнє відоме зареєстроване місце його проживання чи перебування в Україні та чим така інформація підтверджується; також зазначити щодо себе (позивача) та відповідача реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі).

Також позивачкою не зазначено: про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; про підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

2. Крім того, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п.5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ ( керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей» № 222 ог від 14.04.2017, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Позивачка фактично просить дозволити виїзд неповнолітньої дитини без згоди і супроводу батька строком з дати винесення рішення по 18 листопада 2019 року.

За таких обставин позовні вимоги підлягали уточненню, оскільки позивачем не зазначено початкова та кінцева дата виїзду дитини до тимчасово окупованої території України, не зазначено до якого саме населеного пункту неконтрольованої території України необхідно вивезти дитину, а також не зазначено мети виїзду, яка має бути підтверджена відповідними доказами.

3. Крім того, з зазначених норм випливає, що звернення з даним позовом до суду можливе у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон.

В своїй позовній заяві позивач не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди, що відповідач порушив її право, яке вона просить поновити.

4. Відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування має подавати до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. В даному випадку письмовий висновок щодо доцільності надання дозволу на в'їзд дитини не неконтрольовану територію без згоди та супроводу одного із батьків та виїзд з неконтрольованої території.

Оскільки позивач, ставить питання про фактичну або тимчасову зміну місця проживання дитини, то необхідна обов'язкова участь при розгляді даної справи органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, оскільки позов стосується прав та інтересів неповнолітньої особи.

Позивачем у позовній заяві не вказано третіх осіб: органу опіки і піклування з зазначенням повної адреси, не долучені копії позовних заяв для вручення третім особам з додатками, не долучено до справи висновок органу опіки і піклування для виїзду дитини на неконтрольовану територію України, що є порушенням зазначених норм та ст.175 ЦПК України.

При подачі уточненого позову та додаткових документів, позивач повинен був виконати вимоги ст.177 ЦПК України щодо надання копії уточненого позову та копій доданих до позову документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі.

5. Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний був додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати копії цих доказів).

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1). Письмові докази подають в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.3). Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч.4). Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення вимог ст.95 ЦПК України додані до позовної заяви письмові докази не засвідчені належним чином.

6. Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач зобов'язаний був додати до позову її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

На порушення цієї норми, деякі копії документів, які додані до позовної заяви, неможливо вільно прочитати, у зв'язку з неякісним друком. Тому, необхідно було надати позовну заяву з її копіями та копіями всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, що належним чином оформлені (читаються).

7. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позовну заяву до ОСОБА_2, про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території було подано ОСОБА_1 до Новопсковського районного суду Луганської області 04.07.2017. На момент подання позовної заяви прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1600 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, в редакції що діяла на момент подачі позовної заяви, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору дорівнює - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 04.07.2017 складає - 640 грн.

При подачі позовної заяви позивачем не додано до позову квитанцію про сплату судового збору. Позивачу необхідно було сплатити судовий збір у належному розмірі та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, то надати документ чим це підтверджується.

Тому дану позовну заяву ухвалою від 26 січня 2018 року залишено без руху, позивачці був наданий термін для усунення перелічених недоліків протягом п'яти діб з дня отримання ухвали та позивачці було розтлумачено, що їй потрібно протягом вказаного строку усунути зазначені недоліки, інакше позов буде вважатися неподаним і повернеться їй.

Позивачка отримала ухвалу від 26 січня 2018 року - 07 лютого 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.60).

Позивачка після отримання копії вказаної ухвали не направила повідомлення про усунення недоліків та не усунув їх у встановлений строк, не направила клопотання про продовження строку для усунення недоліків, взагалі не відреагувала на вимоги вказаної ухвали.

Відповідно до ст.185 ЦПК України (в редакції ЦПК України, що діє на теперішній час) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3).

Таким чином, до теперішнього часу вказані судом недоліки позивачкою не усунуті, ухвала Приморського районного суду від 26 січня 2018 року не виконана; позивачка, яка подала позовну заяву, не вжила будь-яких заходів для виконання належним чином ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, строк наданий судом для їх усунення сплив, від позивачки не надійшло клопотання про його продовження, тому позовну заяву необхідно визнати не поданою та повернути позивачці.

Керуючись ст.185,258,259,260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території - вважати не поданою та повернути.

Роз'яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Запорізької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис Т.В. Стріжакова

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

27.02.2018