Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-5401/04 Головуючий у 1-й інстанції: Іжевська Н.Г.
Пр. №22ц/778/1589/18
УХВАЛА

03 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі головуючого судді - доповідача Гончар М.С.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2004 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2004 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 20.02.2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 як особа, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України, подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку яке обґрунтоване тим, що про існування оскаржуваного рішення вона дізналась під час звернення до нотаріальної контори 16.02.2018 року з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_4, після чого 19.02.2018 року було здійснено ознайомлення із матеріалами цієї справи представником ОСОБА_5 (а.с. 22).

В силу вимог п. 11 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що вищезазначена апеляційна скарга у цій справі була подана до суду першої інстанції 20.02.2018 року та по ній не було відкрито апеляційне провадження на момент набрання чинності вищезазначеною редакцією ЦПК України (15.12.2017 року).

Відповідно до п. 13 ч. 1 перехідних положень ЦПК України в новій редакції судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В силу вимог ст. 294 ч.1 ЦПК України в редакції чинній до 14.12.2015 року включно, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів…з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ст. 358 ч. 2 п. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Тому, вищезазначене положення ст. 358 ч. 2 п. 1 ЦПК України до ОСОБА_1 не застосовується.

Проте, апеляційне провадження у справі не може бути відкрито з наступних підстав.

Згідно із ст. 352 ч. 1 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 наполягає у своїй апеляційній скарзі у цій справі ЄУН № 2-5401/04 на тому, що її права вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі порушені, оскільки вона дружина померлого відповідача у цій справі ОСОБА_4, вищезазначене майно є спільним сумісним майном подружжя і вона не надавала згоди своєму померлому чоловіку ОСОБА_4 на відчуження цього мана їх синові - позивачеві у цій справі ОСОБА_3

Проте, ОСОБА_1 не зазначає у своїй апеляційній скарзі та не додає до неї взагалі доказів на підтвердження вищезазначеного, а саме:

- дати укладення шлюбу із померлим відповідачем у цій справі ОСОБА_4 та копії свідоцтва про шлюб з останнім;

- в якій спосіб та коли саме було придбано (побудовано тощо) жилий будинок під літ. А АДРЕСА_1 разом із сараями ВЕМНЖЗРС, навісами ПОК, вбиральнею Г, душем Л, гаражем Д., службовою прибудовою а, а2, в т.ч. частиною приміщення 1-8 розміром 3,7 кв.м, верандою а, в т.ч. приміщенням 1-1 розміром 4,0 кв. м, погрібом пг під а, в період шлюбу із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком ОСОБА_4 за спільні кошти тощо, а, відповідно, того, що це майно може бути і чи є спільним сумісним майном її (ОСОБА_1Г.) та померлого відповідача у цій справі ОСОБА_4;

- відсутності її - ОСОБА_1, як дружини, згоди на продаж її померлим чоловіком - відповідачем у цій справі ОСОБА_4 вищезазначеного жилого будинку разом із вищезазначеними будівлями та спорудами їх синові - позивачеві у цій справі ОСОБА_3;

- результатів звернення 16.02.2018 року ОСОБА_1, як спадкоємця, до нотаріальної контори, якої саме, для оформлення спадщини у вищезазначеного майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 саме у вигляді вищезазначеного майна та результатів розгляду останнього;

- проживання ОСОБА_1 на день смерті 06.02.2015 року разом із померлим чоловіком ОСОБА_4 однією сім'єю постійно, за якою саме адресою (довідка про реєстрацію місця проживання заявника тощо) тощо.

Крім того, підпунктом 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, в редакції Закону України від 02 червня 2016 року №1401-VII, який набув чинності 30 вересня 2016 року, встановлено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із ст. 62 ч. 4 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Судом встановлено, що вищезазначена апеляційна скарга ОСОБА_1 подана та підписана представником за довіреністю (а.с. 23) ОСОБА_2, згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України останній має статус адвоката.

Проте, до апеляційної скарги представником ОСОБА_2 не додано відповідних документів на підтвердження свого статусу відповідно до положень ст. 62 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, керуючись п. 11, 13 Перехідних положень ЦПК України, п.п. 11 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України, ст. ст. 60, 62, 185, 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 та її представникові ОСОБА_2 строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання суду апеляційної інстанції:

- оновленої апеляційної скарги із зазначенням вищезазначених конкретних обставин та вищезазначених чи інших доказів (копій документів) на підтвердження того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2004 року у цій справі порушені права ОСОБА_1;

- копії свідоцтва адвоката представника заявника - ОСОБА_2

в межах строку, встановленого судом, попередивши, що у випадку невиконання зазначених вимог до апеляційної скарги будуть застосовані правила ст. 358 ЦПК України.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя - доповідач М.С. Гончар