Ухвала

Іменем України

3 березня 2018 року

м. Київ

справа № 752/4756/17

провадження № 61-10365 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2018 року у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Темп-15» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року житлово-будівельний кооператив «Темп-15» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та послуги за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, що з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 6 843 грн 43 коп., що складається з: основного боргу - 5 254 грн 13 коп., інфляційних втрат - 1 376 грн 15 коп. та трьох відсотків річних - 213 грн 15 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2014 року між ЖБК «Темп-15» та мешканкою квартири АДРЕСА_1 цивільно-правові відносини на ґрунті відмови власниці квартири № 63 сплачувати послуги надані кооперативом за тарифами встановленими загальними зборами (зборами уповноважених) кооперативу. Відповідач постійно проживає у АДРЕСА_1, але зареєстрована у вказаній квартирі з 05.11.2014 р., з цього ж часу є власником вказаної квартири та в повному обсязі користується послугами що надаються з утримання будинку та прибудинкової території, холодним та гарячим водопостачанням, водовідведенням, опаленням, що надаються мешканцям будинку. Відмови від споживання житлово-комунальних послуг відповідач не заявляла.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, позов житлово-будівельного кооперативу «Темп-15» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 борг за спожиті житлово-комунальні послуги та послуги за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5 254 грн 13 коп., інфляційне нарахування - 1 376 грн 15 коп., а всього 6 630 грн 28 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів мотивовані тим, що сторони у справі є сторонами у зобов'язанні, відповідачка порушує вимоги чинного законодавства про оплату житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим є підстави для стягнення з останньої заборгованості.

21 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, у якій просить скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій і залишити позов без розгляду.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що між ЖБК «Темп-15» та відповідачем не укладались будь-які договори з приводу надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, холодної води і водовідведення, послуг з утримання будинку і прибудинкової території. ЖБК «Темп-15» не має відповідної ліцензії та не є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. Доказів про те, що кооператив надавав ОСОБА_4 будь-які послуги позивачем не надано.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що 1 червня 2001 року між ЖБК «Темп-15», як споживачем, та ПАТ «Київенерго», як постачальником, було укладено Договір № 8021010 на постачання теплової енергії. Сума, яка не була сплачена членами ЖБК «Темп-15» за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у порядку, передбаченому Договором № 8021010, укладеного між ЖБК «Темп-15» та ПАТ «Київенерго», починаючи з жовтня 2014 року, була стягнута на підставі рішення господарського суду міста Києва з ЖБК «Темп-15» за позовом ПАТ «Київенерго». До укладення окремих договорів з мешканцями цього будинку та розмежування відповідальності ЖБК «Темп-15» діяли умови Договору № 8021010, споживачем послуг з постачання теплової енергії до 1 травня 2015 року був саме кооператив, а тому розрахунки з мешканцями будинку повинні були відбуватись відповідно до умов цього договору.

Судами встановлено, що ЖБК «Темп-15» до 1 вересня 2016 року згідно договору № 8879/4-02 від 16 січня 2001 року був споживачем і розраховувався за питну воду та каналізаційні стоки. Крім того, в будинку є загальний лічильник холодної води, показники якого фіксуються представником ПАТ «АК «Київводоканал» та в подальшому формуються рахунки, які надаються кооперативу.

Відповідач не сплачувала у повному обсязі за утримання будинку та прибудинкової території. Статутом ЖБК «Темп-15» визначено, що ЖБК «Темп-15» самостійно власними силами, із залученням на договірній основі інших осіб забезпечує утримання будинку і прибудинкової території і визначає розмір внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території виходячи з розміру витрат, передбачених кошторисом об'єднання, які затверджуються загальними зборами (зборами уповноважених).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про те, що відповідач порушила зобов'язання з оплати централізованого опалення, постачання гарячої води, холодної води і водовідведення, послуг з утримання будинку і прибудинкової території їх сплати, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (частина друга статті 625 ЦК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статей 526, 625 ЦК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2018 року у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Темп-15» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель