Справа № 307/2784/17
Провадження № 2/307/275/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з неповнолітньою дитиною,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з неповнолітньою дитиною. В позовній заяві зазначив, що він вісім років перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, від яких в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В кінці 2016 року, коли він знаходився на заробітках, відповідачка скористалася його відсутністю і разом з їхнім сином переїхала проживати до своїх батьків в с. Грушово, після чого одружилася та проживає в будинку свого чоловіка однак не дає йому можливості зустрічатися та спілкуватися з їх сином. Щоб уникнути конфліктів 20.10.2017 року він звернувся із заявою до органу опіки та піклування Тячівської РДА з проханням встановити йому способи його участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4. 27 жовтня 2017 року на комісії з питань захисту прав дитини заслухано ОСОБА_3 та прийнято рішення щодо виконання батьківських обовязків ОСОБА_1, встановити можливим спілкування з сином за місцем проживання батька у визначені дні з 9 години суботи по 12 годину неділі щомісяця. У розпорядженні №427 від 06.11.2017 року рекомендовано ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам батька з сином. З рішенням комісії органу опіки та піклування він погодився та вважав, що син буде дорослішати і можливо сам виявить бажання проживати з батьком. 11 листопада 2017 року, у визначений час, він приїхав з двома свідками в с. Грушово, вул.. Комарова, 89, де проживає його син, для зустрічі з ним, але відповідачка з чоловіком сказали, що не збираються виконувати рішення комісії органу опіки та піклування Тячівської РДА та не надали йому можливості спілкуватися з сином. З цього приводу він направив повідомлення про кримінальне правопорушення до Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області. На даний час в нього іншого виходу не має, як звернутись до суду, щоб захистити інтереси малолітнього сина та судовим рішенням зобовязати відповідачку виконувати розпорядження голови Тячівської РДА №427 від 06.11.2017 року. Відповідачка ОСОБА_3 не бажає усвідомлювати, що права та обовязки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. Відповідачка ігнорує, що мати і батько найрідніші для дитини, рівність прав та обовязків батьків щодо дитини закріплені конституційно, всі питання, які стосуються дитини, вирішуються за згодою її батьків. При народженні сина вони з відповідачкою спільно вирішили, щоб їх син носив його прізвище ОСОБА_1. Також позивач зазначив, що рівність прав та обовязків матері та батька дитини не припиняється внаслідок розірвання шлюбу і проживання окремо. Він усвідомлює, що батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, зобовязанні піклуватися про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобовязанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати з дитячих років до самостійного життя. За перешкоджання батькові у спілкуванні з дитиною відповідачка може бути притягнута до різних видів юридичної відповідальності. Він протягом року не може довести відповідачці, що вони з нею повинні створити сприятливе середовище для їхнього сина. Він має переважне право перед всіма особами на спілкування з їхнім сином, воно не може бути обмежене, і він не може бути позбавлений цього права. Відповідачка, крім побачення з сином, заборонила йому спілкуватися з сином іншими формами, отримання від нього передач, ведення телефонних розмов. Він вважав найкращим, щоб їхній син знаходиться на вихованні та утриманні з матірю, однак не може погодитись з тим, що відповідачка обмежила його у вихованні їхнього сина. Відповідачка повинна розуміти, що син проживає з нею і вона не має права перешкоджати йому спілкуватись з сином, брати участь у його вихованні. Вважає, що відповідачка цим спричиняє йому матеріальну та моральну шкоду, яка полягає в тому, що від сина він проживає за 50 кілометрів, приїжджає побачитись з сином, а йому перешкоджають спілкуватися з ним.

Просить суд зобовязати відповідачку ОСОБА_3 не вчиняти перешкод у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановити можливим спілкування з сином за місцем його проживання в с. Мала Уголька, 38, у визначені з 9 години суботи по 12 годину неділі перших та третіх вихідних місяця.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Представник органу опіки та піклування Тячівської РДА в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 06.11.2017 року за №427 встановлено можливим спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька, у визначені дні з 9 години суботи по 12 годину неділі щомісяця, рекомендовано ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам батька з сином (а.с.7)

Відповідно до характеристики від 25.10.2017 року, виданої головою Углянської сільської ради, ОСОБА_1 народився 14.11.1977 року в с. Мала Уголька, Навчався і закінчив Малоугольську ЗОШ І-ІІ ступенів, народився і виховувався в багатодітній сімї. На даний час ОСОБА_1 проживає разом з матірю. За характером спокійний, врівноважений, працює на сезонних роботах, трудолюбивий, серед однолітків користується авторитетом, до спиртного байдужий, регулярно відвідує церкву, до людей відноситься з повагою і порозумінням. З боку Углянської сільської ради до ОСОБА_1 ніяких зауважень не має (а.с.8).

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 25.10.2017 року стверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає в с. Мала Уголька, 38, в будинку, який має три житлові кімнати, кухню, ванну. Є всі умови для проживання його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.(а.с.9).

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 14 та ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, повязаних з розлученням дитини з одним з або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку.

Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Зі змісту положень ч.4 ст. 155 СК України випливає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням органом опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації встановлено можливим спілкування позивача ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька, у визначені дні з 9 години суботи по 12 годину неділі щомісяця та рекомендовано відповідачці ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам батька з сином, однак відповідачка продовжує чинити перешкоди позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

А тому, з урахуванням віку дитини та даних про особу позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити та зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_6, України, не перешкоджати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_8, України, брати участь у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши час та дні зустрічей ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перші та треті субота та неділя місяця, з 9.00 годин суботи по 12.00 годину неділі, за місцем проживання батька ОСОБА_1, оскільки таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ст. 14 та ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 151, 153, 157, 158, 159 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_6, України, не перешкоджати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_8, України, брати участь у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити час та дні зустрічей ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перші та треті субота та неділя місяця, з 9.00 годин суботи по 12.00 годину неділі, за місцем проживання батька ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, України, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, України, 640 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко