Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/530/17 Головуючий у 1-й інстанції: Галянчук Н.М.
Провадження № 22-ц/778/298/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос», про захист особистих немайнових прав: честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос», про захист особистих немайнових прав: честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, який згодом уточнили.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в засобі масової інформації - Інтернет ресурсі «Голос» опубліковано статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вказана стаття надрукована із письмової заяви ОСОБА_3, яка адресована голові Запорізької ОДА ОСОБА_6 В даній статті, зазначено: «Окрім того, мій колишній чоловік звернувся до аферистів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які хочуть позбавити мене права власності». Інформація, розповсюджена відповідачами, є повністю недостовірною, носить негативний характер та порушує їх особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації. У розповсюдженій інформації відповідачі намагаються переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах позивачів, зокрема, в тому, що позивачі, начебто, намагаються привласнити те, що, начебто, належить ОСОБА_3 Зі змісту статті вбачається образлива фраза - «аферисти», направлена на їхню адресу. В свою чергу, ОСОБА_4 взагалі не знайомий зі ОСОБА_3 та з її колишнім чоловіком, а ОСОБА_5 лише була представником чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_7 у суді при розгляді справи про розлучення. Ніякого відношення до сімейних спорів чи позбавлення власності ОСОБА_3 вони не мають.

Враховуючи вищевикладене просили суд визнати недостовірною (наклепом), такою, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивачів, інформацію, виготовлену та поширену через засіб масової інформації - Інтернет ресурс «Голос» за заявою ОСОБА_3 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» в частині тексту: «Окрім того, мій колишній чоловік звернувся до аферистів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які хочуть позбавити мене права власності»; зобов'язати відповідачів за власний рахунок спростувати зазначені відомості, поширені у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачами керівника засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос» та автора заяви ОСОБА_3, зазначивши, що поширена ними інформація недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивачів, не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути зі ОСОБА_3 моральну шкоду по 30 000 грн. на користь кожного з позивачів.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що ганьбить та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформацію, виготовлену та поширену у мережі Інтернет на сайті засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос» ІНФОРМАЦІЯ_3 за заявою ОСОБА_3 у статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Зобов'язано ОСОБА_3 та засіб масової інформації - Інтернет ресурс «Голос» в найближчий час з моменту вирішення справи по суті, але не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, за власний рахунок спростувати недостовірну та таку, ганьбить та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформацію, виготовлену та поширену за заявою ОСОБА_3 у мережі Інтернет на сайті засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос» ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2», у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 керівника засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос» та автора заяви ОСОБА_3 із зазначенням, що поширена ними інформація недостовірна, така, що не відповідає дійсності, ганьбить та принижує честь, гідність, ділову репутацію позивачів. Спростування повинно бути розміщено під заголовком «Спростування» та набрано тим же шрифтом, що і повідомлення, яке спростовується.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1440 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір сумі 1440 грн.

Стягнуто з засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос» на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 640 грн.

Стягнуто з засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос» на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 640 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд виходив із того і вважав доведеним, що факт поширення ОСОБА_3 недостовірної інформації про позивачів підтверджений доказами і порушує право позивачів на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

Проте, колегія не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

В пункті 15 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 р. (далі Постанова) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, ст.ст. 13, 81 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач також повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 Постанови Пленуму).

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В пункті 16 Постанови, Пленум Верховного Суду України вказує, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може бути сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в засобі масової інформації - Інтернет ресурсі «Голос» опубліковано статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» до якої опублікована письмова скарга ОСОБА_3, яка адресована голові Запорізької ОДА ОСОБА_6 В даній статті, зазначено: «Окрім того, мій колишній чоловік звернувся до аферистів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які хочуть позбавити мене права власності.» (а.с. 8-13).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

В порушення вимог процесуального закону предметом дослідження суду першої інстанції по справі є належним чином ніким не завірена частина публікації в інтернет ресурсі « Голос»./ а.с.8-13/

Колегія вважає, що доводи позивачів, щодо розповсюдження ОСОБА_3 відносно них недостовірної інформації, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідач заперечує факт звернення зі скаргою до Запорізької обласної державної адміністрації , копія скарги /а.с.13/ не містить дати її подання та підпису ОСОБА_3., Окрім цього при доведеності факту звернення до Запорізької обласної державної адміністрації зі скаргою, ОСОБА_3 скористалась би своїм правом на звернення до органів державної влади, яке гарантовано їй Конституцією України, а тому інформація, яка викладена нею у скарзі не є поширенням недостовірної інформації в розумінні ст. 277 ЦК України.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про поширення ОСОБА_3 будь-якої недостовірної інформації серед інших осіб та у інший спосіб, позивачами суду надано не було.

Крім обов'язку довести факт поширення інформації відповідачем, позивач повинен також довести те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (н. 15 та п. 18 Постанови Пленуму).

В той же час, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб -підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Так,позивачі зазначали про те, що стаття містить образливі вислови стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зокрема слово «аферисти».

Між тим, слід звернути увагу на те, зазначене слово є складовою частиною цілого тексту статті і розглядати його потрібно в контексті речення, оскільки в залежності від цього змінюється її смислове значення.

Про це наголосив Європейський суд з прав людини в рішенні „Українська прес-група проти України" від 29.03.2005 p., що оціночні судження цілком можуть бути і образливими, і шокуючими - якщо вони мають належне фактичне підґрунтя. Скажімо, „ідіот" - це захищене оціночне судження чи підстава для відшкодування моральної шкоди. Європейський Суд у справі „Обершлік проти Австрії" (2) 1997 року вказав, що слово "ідіот" у конкретній статті "Ідіот, не нацист" не може вважатися наклепом чи образою, а є складовою політичної полеміки.

Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями,за винятком образи чи наклепу,є висловлювання,які не містять фактичних даних, зокрема, критика,оцінка дій, а також висловлювання,що не можуть бути витлумачені як такі,що містять фактичні дані,з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол,алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абзацах 3-5 п.19 постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009р.,відповідно до ст.. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків,які,будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.. 10 Конвенції.

Якщо особа вважає,що оціночні судження або думки, поширені у засобі масової інформації, принижують її гідність,честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи(ст..37 Закону "Про пресу") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень,надавши їм оцінку.

Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з"ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.

Статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено,що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів,одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих,що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У зв'язку з цим Суд, зауважує, що факти, на яких пан Лінгенс ґрунтував свої оціночні судження, були незаперечними, як і його добросовісність. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції взагалі не зазначив в чому саме полягало порушення ОСОБА_3 особистих немайнових прав та інтересів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивачами не доведено факту того, що ОСОБА_3 стосовно них була поширена недостовірна інформація, якою було порушено їхнє право на повагу до гідності та честі, а також недоторканність ділової репутації.

Згідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав.

З огляду на те, що вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі,гідності, ділової репутації і докази порушення особистих немайнових прав позивача відсутні, у суду не було підстав для задоволення позовних вимог і в їх частині про відшкодування моральної шкоди.

Окрім цього у відповідності до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Суд першої інстанції розглянувши справу, при встановленні суб"єктного складу учасників процесу не звернув уваги на те, що заявлений відповідач - засіб масової інформації - Інтернет ресурсі «Голос» в Єдиному реєстрі як юридична особа не зареєстрований і в порушення вимог закону поклав на нього виконання певних обов'язків за судовим рішенням.

З урахуванням вищенаведеного, колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, порушивши вимоги ст. 89,263 ЦПК України, не надавши належної оцінки доказам у справі, помилково вважав встановленими обставини, які є недоведеними, неправильно вирішив спір, постановив незаконне і необґрунтоване рішення,яке підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог за наведеними підставами.

В силу вимог ч.1,13 ст.141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, має право на компенсацію за рахунок позивачів судових витрат пов'язаних з розглядом справи, а саме документально підтверджених витрат понесених нею на сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, засобу масової інформації - Інтернет ресурсу «Голос», про захист особистих немайнових прав: честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди - відмовити..

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по 1061 (одна тисяча шістдесят одна) гривні 06 (шість) копійок з кожного»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05.03.2018 року.

Головуючий:

Судді: