Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 486/707/16-ц

провадження № 61-745 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

представник позивача - Чехоєва Наталія Михайлівна,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Галущенка О. І., Довжук Т. С., Коломієць В. В.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просило відшкодувати в порядку регресу за рахунок відповідача фактичні витрати Страховика на виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 13 721 грн 78 коп., витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1 716 грн та витрати за надання правової допомоги у розмірі 2 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 14 липня 2014 року по вул. Дружби Народів м. Южноукраїнська сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «ЗАЗ 11021», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 липня 2014 року винним у скоєнні ДТП, яка є страховим випадком, визнано ОСОБА_2

Оскільки на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то МТСБУ 29 серпня 2014 року за заявою потерпілого сплатило йому, у відповідності до вимог пункту 41.1. статті 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, страхове відшкодування у розмірі 13 721 грн 78 коп., що відповідає вартості відновлювального ремонту, визначеної у відповідності до оцінки, наданої суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір законного відшкодування є недоведеним через недійсність оцінки вартості збитків, завданих потерпілому, яка здійснена оцінювачем за межами строку дії його сертифіката.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог МТСБУ.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь МТСБУ 13 721 грн 78 коп. в порядку регресу.

У задоволенні вимог МТСБУ щодо відшкодування витрат на оплату послуг аварійного комісара та правової допомоги відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки власник пошкодженого автомобіля та водій, винний у заподіянні шкоди, були присутні під час проведення оцінки, відповідач висновок суб'єкта оціночної діяльності в судовому порядку не оскаржував та клопотань про визначення розміру заподіяної шкоди шляхом експертного дослідження не заявляв, то позов підлягає задоволенню на підставі наявних у справі доказів.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що апеляційний суд застосував до правовідносини сторін у справі положення статті 1194 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, залишивши поза увагою, що на дані правовідносини поняття регресу не поширюється. Також заявник зазначає, що розмір збитків, завданих автомобілю потерпілої особи, підтверджується звітом, який відповідно до вимог чинного законодавства є недійсним.

Ухвалою від 06 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати від 22 січня 2018 року справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у порядку регресу призначено до судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 14 липня 2014 року о 10 год 55 хв. в м. Южноукраїнську Миколаївської області по вул. Дружби народів відбулась ДТП за участю транспортного засобу «ЗАЗ 11021», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Ford Focus» реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

У результаті ДТП автомобіль «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1, належний ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 7-8).

На час ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних звіту суб'єкта оціночної діяльності вартість збитків, завданих власнику пошкодженням автомобіля «FORD FOCUS», складає 13 721 грн 78 коп. ( а.с-.11).

Зазначена сума виплачена ОСОБА_4 платіжним дорученням від 29 серпня 2014 року на рахунок ФОП ОСОБА_5, для проведення ремонту пошкодженого автомобіля.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний правовий висновок про виникнення у позивача права майнової вимоги у порядку регресу і про стягнення з відповідача на його користь суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 13 721 грн 78 коп.

Доводи касаційної скарги щодо того, що на момент проведення оцінки та складання звіту № 93/08/2014 ОСОБА_6 не мав дійсного сертифікату суб'єкта оціночної діяльності, на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують, з огляду на наступне.

У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, а відповідач відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цього факту не спростував.

Разом з цим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Правове значення для відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за даних обставин, має беззаперечний факт виплати МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування, а тому недійсність звіту № 93/08/2014 щодо вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1, не може бути покладено судом в основу ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги те, що відповідач був присутнім при огляді пошкодженого транспортного засобу потерпілого та проведення оцінки, був обізнаний з характером пошкоджень та обсягом робіт по відновленню автомобіля, вказаний звіт № 93/08/2014 не оскаржив в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк