Провадження № 2/369/61/18
23.02.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Рябець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй належить ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2005 року посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, за реєстром № 2-297.
ОСОБА_3 належить ? частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2005 року посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори , за реєстром № 2-300.
За вищезазначеною адресою фактично проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також зареєстрований відповідач ОСОБА_2.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 є власником ? частини будинку та в ньому зареєстрована інша особа, у позивача виникають проблеми, як з розпорядженням своєю власністю, так і з додатковими витратами на його утримання оскільки комунальні платежі нараховуються на кількість зареєстрованих осіб.
Згідно акту депутата Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_2 на спірній житловій площі починаючи з грудня 2016 року не проживає.
Враховуючи викладене та посилаючись на норми ст. ст. 15, 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на проживання, право реєстрації місця проживання та користування жилою площею за адресою: АДРЕСА_1
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.
Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розмір житлової площі - 46,6 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 лютого 2005 року, серії ВСА № 245319, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, за реєстром № 2-297.
ОСОБА_3 належить ? частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розмір житлової площі - 46,6 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2005 року, серії ВСА № 245321, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори , за реєстром № 2-300.
За вищезазначеною адресою фактично проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також зареєстрований відповідач ОСОБА_2.
Згідно акту депутата Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_2 на спірній житловій площі починаючи з грудня 2016 року фактично не проживає та цей факт підтвердили сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року № 5754-1478 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 з 07 квітня 2005 року і що з нею зареєстровані ще дві особи.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.
Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у АДРЕСА_1, і тому втратив право користування жилим приміщенням у жилому будинку, факт відсутності якого підтверджується Актом депутата Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_2 на спірній житловій площі починаючи з грудня 2016 року фактично не проживає та цей факт підтвердили сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та підлягає зняттю з місця реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 383, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постанова Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. ст. 4, 5, 77, 78, 79, 80, 81, 259, 264, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Києво-Святошинським РВ ГУМВС України в Київській області, 27 травня 1997 року, таким, що втратив право на проживання, право реєстрації місця проживання та користування жилою площею за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов'язати Боярську міську раду Києво-Святошинського району Київської області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Києво-Святошинським РВ ГУМВС України в Київській області, 27 травня 1997 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.
Суддя Ковальчук Л.М.