Провадження № 2/161/179/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом четвертої черги спадкоємців за законом, зміну черговості одержання права на спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом четвертої черги спадкоємців за законом, зміну черговості одержання права на спадкування за законом. Як на підставу заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона разом з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 07 вересня 2001 року по 11 листопада 2008 року. Після розірвання шлюбу за рішенням суд вони й надалі проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут, мали спільний сімейний бюджет та витрати. 08 червня 2017 року ОСОБА_4 помер. За свого життя ОСОБА_4 подарував ? частки квартири № 4 в місті Луцьку по вулиці Градний Узвіз в будинку № 2 їх спільному сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Іншу ? частку вказаної квартири, мав намір подарувати їй, готував документи, проте не встиг це зробити за життя. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну йому частку в квартирі, на яку вона (позивач) має право як спадкоємець за законом четвертої черги спадкоємців, оскільки проживала з спадкодавцем понад пять останніх років до моменту його смерті. Спадкоємцями ОСОБА_4 є також його діти: ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_4 страждав хронічним алкоголізмом, що і стало причиною його смерті. Внаслідок тривалого запійного пияцтва він не міг самостійно забезпечувати свої потреби, потребував періодичного лікування та догляду. Внаслідок хронічного алкоголізму ОСОБА_4 не працював, перебував на її утриманні. Той факт, що саме вона матеріально забезпечувала їх сім»ю підтверджується довідками про її доходи. Саме вона дбала про побут, прибирала приміщення, готувала їжу, здійснювала ремонт квартири. Просить суд встановити факт її проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, з 22 листопада 2008 року до 08 червня 2017 року; визнати за нею право на спадкування за законом четвертої черги спадкоємців за законом; змінити їй черговість одержання права на спадкування, разом із спадкоємцями першої черги у рівних частинах, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, який помер 08 червня 2017 року.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач пояснила, що з 2014 року вона працює в м. Києві, приїжджає в м. Луцьк на вихідні. Син ОСОБА_6 весь час знаходиться з нею, відвідує школу в м. Києві. У звязку з цим вважає, що вона постійно проживає за адресою спірної квартири. В квартирі АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 вона не проживала 2-3 місяці, потім повернулася до квартири. В 2012 році вона знову пішла зі спірної квартири, через те, що ОСОБА_4 створював їй та дитині нестерпні умови для спільного проживання, оскільки здовжив ас спритними напоями. В 2014 році вона також приблизно півроку не проживала в спірній квартирі. З ОСОБА_4 вона мали спільний бюджет, в 2009-2010 роках зробили в квартирі ремонт, за проведення якого більшу частину витрат понесла вона. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що ОСОБА_4 є його батьком. Після розірвання шлюбу з батьком позивачка пішла з квартири АДРЕСА_1, спочатку проживала в орендованих квартирах, а з 2014 року переїхала проживати в м. Київ у звязку із роботою. Він (відповідач) постійно спілкувався з батьком, мав з ним теплі, приязні стосунки. В період з 2010 року по 2015 рік у нього були ключі від квартири батька, оскільки останній передав їх ньому про всяк випадок. В той період часу він бував у батька в квартирі 2-3 рази на місяць, проте жодного разу позивачку та брата ОСОБА_5 в квартирі не бачив. По обстановці в квартирі було видно, що батько живе один. Батько казав йому, що у нього з позивачкою склалися погані стосунки. Хто робив в квартирі йому не відомо, проте за комунальні послуги плату батько вносив самостійно. В 2015 році він (відповідач) пішов до армії і через це повернув батьку ключі від квартири. Повернувшись з армії він знову систематично відвідував батька в його квартирі. Йому не відомо, чи перебував батько на обліку звязку з хронічним алкоголізмом, але він міг себе самостійно обслуговувати і сторонньої допомоги не потребував. Просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом , доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2001 року по 22.11.2008 року (а.с. 13-14).

У даному шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 05 лютого 2002 року народився спільний син ОСОБА_6 (а.с. 12).

08.06.2017 року ОСОБА_4 помер (а.с. 15).

Заповіту на випадок свої смерті ОСОБА_4 не залишив.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частина квартири АДРЕСА_1.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4. є діти померлого неповнолітній ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1264 ЦПК України у четверту чергу право на спадщину мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Як слідує з ч. 1 ст. 1254 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво бу у безпорадному стані.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя є шлюб.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом.

Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя.

А тому, у взаємовідносинах позивача та ОСОБА_4 слід дослідити характерні риси притаманні подружжю, а саме їх взаємні права та обов'язки, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, їх спільного проживання та пов'язання їх спільним побутом.

Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для визнання за нею права на спадкування за законом четвертої черги спадкування та зміну черги спадкування.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд ураховує правила ч. 2, ст. 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Суд вважає, що вимога позивача ОСОБА_1 про проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 не знайшли свого обєктивного під твердження в ході судового розгляду даної справи.

Так, відповідно ч .2 ст. 77, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, де зазначається, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що за свого життя ОСОБА_4 подарував ? частки квартири № 4 в місті Луцьку по вулиці Градний Узвіз в будинку № 2 спільному з позивачкою сину ОСОБА_5, що підтверджується договором дарування частки квартири від 13 вересня 2011 року посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 (а.с. 32).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вищезазначеного факту позивач посилається на реєстрацію в квартирі разом з ОСОБА_4 (а.с. 16-23), також вказує, що нею придбавались матеріали для ремонту та меблі для кухні (а.с. 24-26), сплачувались комунальні послуги (а.с. 27-28), а після смерті ОСОБА_4, понесені витрати на його поховання (а.с. 29).

Проте, факт реєстрації в одній квартирі з ОСОБА_4, не є належним та достатнім доказом проживання з ним однією сім»єю.

Як встановлено з показань самої позивачки, наданих в судовому засіданні проживання її в квартирі з ОСОБА_4 не був безперервним. За період з листопада 2011 року по 2014 року неодноразово залишала квартиру на тривалий час, проживала окремо від ОСОБА_4 на орендованих квартирах, з 2014 року працює та проживає в м. Києві, де її син відвідує школу, в м. Луцьк з того часу приїджала лише по вихідних. а тому однією сімєю з ОСОБА_4 в цей час не проживала.

Що стосується наданих позивачкою квитанцій про оплату комунальних послуг, то ці докази також не підтверджують факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_4, оскільки у спірній квартирі зареєстровані як сама позивачка, так і її неповнолітній син, який крім того, є власником ? частини цієї квартири, а тому як законний представник неповнолітнього власника позивач має нести обовязок по утриманню належного сину нерухомого майна.

З наданих відповідачкою квитанцій про придбання товарів для побуту та виконання ремонтних робіт, а також з договору купівлі-продажу меблів для кухні, не вбачається, що придбані нею будівельні матеріали та меблі використані саме для ремонту та облаштування квартири АДРЕСА_2.

Замовлення позивачкою панахиди після смерті ОСОБА_4, саме по собі, без підкріпленням іншими доказами, не підтверджує факт її проживання однієї сім»єю з ОСОБА_4

Таким чином, доводи позивача про те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 вони й надалі продовжували проживати з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу, вела спільне господарство та побут, мала спільні сімейний бюджет та витрати, а також те, що з 31 січня 2012 року і до своєї смерті ОСОБА_4 перебув на утриманні позивачки не знайшли свого обєктивного підтвердження в ході розгляду даної справи.

Інші позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 визнання за нею право на спадкування за законом четвертої черги спадкоємців за законом та зміну черговості спадкування, разом зі спадкоємцями першої черги спадкування, є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом четвертої черги спадкоємців за законом, зміну черговості одержання права на спадкування за законом слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст.ст. 1217, 1223, 1258, 1259, 1264 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом четвертої черги спадкоємців за законом, зміну черговості одержання права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 26 лютого 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8