Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/1181/16 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/1263/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Маловічко С.В., суддів Кочеткова І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

за участі:

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Спірідонова Марина Ашурівна про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, витребування квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, який у ході розгляду справи було уточнено, до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Спірідонова М.А. про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, витребування квартири з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2. помер її дядько ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Комунарською районною адміністрацією 24.03.1997 року за № 8768.Спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_8 відсутні. Вона у відповідності до ст. 1266 ЦКУ є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_8 за правом представлення як його племінниця - дочка рідної сестри померлого ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя 13.06.1996р.У встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 58501316, але при перевірці нотаріусом наявності спадкового майна виявилося, що 16.01.2016р., тобто через два дня після смерті ОСОБА_8, від його імені громадянином ОСОБА_11, якій діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Спірідоновою М.А. 24.12.2015р. за реєстровим номером 2276, було укладено договір дарування вищезазначеної квартири ( р. № 68 від 16.01.2016 року), за яким власником квартири стала відповідач ОСОБА_3 Право власності ОСОБА_3 зареєстроване належним чином в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5681 1452 від 06.04.2016 року.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 визнати за нею право власності на цю квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та витребувати спірне майно з незаконного володіння відповідача.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 про усунення її від права на спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2. у м. Запоріжжі помер ОСОБА_8, який проживав за адресою: АДРЕСА_1.За життя ОСОБА_8 видав на ім'я її сина ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважив його подарувати ОСОБА_3 належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1. На підставі даної довіреності був укладений відповідний договір дарування від 16.01.2016р., та вона належним чином зареєструвала право власності на це майно, і є власником квартири.

Вказує, що ОСОБА_8 та його племінниця ОСОБА_6 протягом останніх 10 років життя ОСОБА_8 не спілкувалися між собою. Це було зумовлено конфліктною ситуацією, яка сталася між ними.Напочатку жовтня 2015р. стан здоров'я ОСОБА_8 внаслідок переохолодження різко погіршився: у нього з'явився сильний біль у попереку та у нозі, внаслідок чого він практично повністю втратив можливість самостійно пересуватися. ОСОБА_8 звертався за медичною допомогою до Запорізької обласної клінічної лікарні, звідки був направлений до МСЧ АТ „Мотор Січ", де проходив обстеження та лікування з 12.10.2015р. по 22.10.2015 р. та з 23.10.2015 р. по 03.11.2015 р.За результатами обстеження було встановлено, що причиною сильного болю у попереку та нозі є онкологічне захворювання - рак кишківника.

З 03.11.2015р. та до дня смерті ОСОБА_8 знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_1, будучи прикутим до ліжка. З моменту погіршення стану здоров'я та до самої смерті ОСОБА_8 постійно потребував сторонньої допомоги та догляду. Таку допомогу йому надавали вона, її син та її чоловік.З ОСОБА_8 їх сім'я мала дуже близькі стосунки протягом останніх 20 років. Вони разом відпочивали, відзначали свята, часто бували один в одного у гостях. Тому вони погодились забезпечити йому належний догляд, якого він потребував через свій стан здоров»я, оскільки ОСОБА_8 не мав близьких родичів, а лише двох племінниць та племінника, серед яких лише одна племінниця - ОСОБА_6 мешкає у м. Запоріжжя. Після погіршення стану здоров'я, незважаючи на погані стосунки з ОСОБА_6, ОСОБА_8 у жовтні 2015р. звернувся до неї з проханням доглянути за ним, пояснивши, що знаходиться у вкрай безпорадному стані, але остання йому відмовила.

Вказувала, що у грудні 2015р. ОСОБА_8 виявив бажання, щоб його квартира після його смерті дісталась їй, та попросив викликати додому нотаріуса для оформлення відповідних документів. 24.12.2015р. ОСОБА_8 була складена відповідна довіреність на ім'я її сина ОСОБА_5, якою він уповноважив останнього подарувати їй цю квартиру за адресою: АДРЕСА_1.Дії ОСОБА_8 за життя свідчили про те, що він не бажав, щоб його майно після смерті успадкували його родичі, зокрема, ОСОБА_6 Зважаючи на те, що остання відмовила спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані перед смертю, у догляді і допомозі, ОСОБА_3 просила суд усунути її від права на спадкування за законом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року первісний позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 16.01.2016р., який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновою М.А. за реєстровим номером 68.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Витребувано зазначену квартиру у ОСОБА_3, яка зазначена набувачем за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновою М.А. 16.01.2016 року за р.№ 68.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування за законом відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та наданим доказам, неповноту встановлених обставин, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 та її адвоката Железняка М.В., відповідача ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в її межах, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування було укладено після смерті власника нерухомого майна на підставі виданої ним довіреності, яка з часу його смерті втратила чинність, тому цей правочин підлягає визнанню недійсним як такий, що суперечить законодавству та не створює обумовлених ним правових наслідків, а тому майно підлягає витребуванню від недобросовісного набувача ОСОБА_3, якій було відомо про смерть особи, що видана довіреність. Також суд вважав правомірним визнання права власності на цю квартиру, яка є спадковим майном після смерті ОСОБА_8 за єдиним спадкоємцем за законом - ОСОБА_6

При цьому, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено факту ухилення ОСОБА_6 від надання допомоги ОСОБА_8, а також із того, що ОСОБА_3 не є тією особою, яка може ставити питання про усунення ОСОБА_6 від спадкування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2. помер ОСОБА_8, який проживав за адресою: АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_8 видав на ім'я ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважив останнього подарувати ОСОБА_3 належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1. На підставі даної довіреності був укладений відповідний договір дарування від 16.01.2016р. На даний час власником квартири є ОСОБА_3

У відповідності до ст. 1266 ЦК України ОСОБА_6 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_8 за правом представлення, оскільки є його племінницею - дочкою рідної сестри померлого ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом РАЦС міськвиконкому м.Запоріжжя 13.06.1996 року.

У встановлений законом строк ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 58501316, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27.01.2016р.

При перевірці нотаріусом наявності спадкового майна виявилося, що 16.01.2016р., тобто через два дня після смерті ОСОБА_8, від його імені громадянином ОСОБА_11, якій діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Спірідоновою М.А. 24.12.2015 року за реєстровим номером 2276, було укладено договір дарування вищезазначеної квартири ( р.№ 68 від 16.01.2016 року), за яким власником квартири стала відповідач ОСОБА_3 Право власності ОСОБА_3 зареєстроване належним чином в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5681 1452 від 06.04.2016 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Таким чином, на момент укладення договору дарування ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності, його представництво було припиненим, тобто договір дарування укладено особою, яка не мала на це повноважень, і про це було відомо обом відповідачам, які тісно спілкувались з померлим ОСОБА_8 за життя. Тому такі їх дії є несумлінними.

Відтак, за положеннями ч.ч. 1, 5 ст. 203, ст. 215 ЦКУ такий правочин підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов'язані з його недійсністю.

В той же час позивач ОСОБА_6 як спадкоємиця ОСОБА_8 за правом представлення має право на витребування квартири з чужого незаконного володіння, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а також є грунтовними в такому випадку її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно через відмову нотаріуса від вчинення нотаріальної дії за відсутності майна, яке, як встановлено вище за недійсним правочином незаконно набуто відповідачем ОСОБА_3

З вище наведеного випливає також обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_6 щодо витребування майна від недобросовісного набувача ОСОБА_3

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги та допитавши у судовому засіданні свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які пояснювали про поганий стан здоров»я ОСОБА_8, у зв»язку з чим наявність у нього потреби у допомозі, суд обґрунтовано зважив на те, що, незалежно від цих обставин, ОСОБА_3 не може захищати свої права в обраний спосіб, тобто шляхом усунення єдиного спадкоємця від права на спадкування, зважаючи на те, що сама не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8

Вказані висновки суду першої інстанції базуються на наведених ним у рішення роз»ясненнях, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", згідно з якими вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Отже, оскільки усунення ОСОБА_6 від спадкування не породжує для ОСОБА_3 пов'язаних із спадкуванням прав та обов'язків, то вона не може ставити питання про усунення ОСОБА_6 від права на спадкування.

Крім того, не підлягають захисту права особи, яка в незаконний спосіб набула права власності, попри те, що була обізнана про незаконність такого набуття.

Так, як встановлено вище, що ОСОБА_8 за життя перебував у хороших відносинах з відповідачами, які самі наголошуються на цьому у свої поясненнях, в зустрічній позовній заяві. Також ними вказувалось, що саме вони доглядали його до смерті та брали участь у його похованні, тому, знаючи, що останній помер та дія довіреності припинена, ОСОБА_5 все ж таки вчиняє незаконне дарування на підставі виданої довіреності померлого вже після його смерті правочин з дарування квартири своїй матері ОСОБА_3 Вказане саме свідчить про недобросовісність набуття у власність спірної квартири відповідачем.

Суд правильно визнав, що сам по собі факт догляду за померлим не є достатньою підставою для усунення від права на спадкування, зважаючи на вище встановлені обставини. З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: