Справа № 148/2346/17
Провадження №2/148/118/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.,

за участю: секретаря Носулько К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського об"єднаного управління ПФУ у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Тульчинського об"єднаного управління ПФУ у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що з грудня 1985 року вона стала проживати однією сім"єю, як чоловік і жінка без реєстравції шлюбу з ОСОБА_2. Спочатку вони жили в м. Рига Латвійської РСР, де вона працювала до вересня 1986 року, а потім пішла у декретну відпустку і після народження, 23.10.1986, сина ОСОБА_3, в кінці листопада 1986 року переїхала з чоловіком жити в м. Тульчин Вінницької області, де вони проживали ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб з ОСОБА_1 позивач не могла зареєструвати, оскільки він, на той час, не розірвав шлюб з попередньою жінкою. При народженні дітей у Латвійській РСР давалась відпустка по догляду за дитиною до 8 років. Тому, відповідно до трудової книжки, позивач не була звільнена з роботи. Згодом, 27.06.1989, у них народився син ОСОБА_4, якого позивач народжувала у м. Рига. Потім, 01.08.1989 позивача разом з новонародженим сином забрав її цивільний чоловік у м. Тульчин Вінницької області, де вона залишилась проживати до цього часу. Таким чином, позивач постійно проживала у м. Тульчині в період з 01.12.1986 по 26.06.1989 і з 01.08.1989 по 22.06.1999. Після отримання паспорту громадянина України 22.06.1999, її місце проживання вже було зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, відомості про її місце проживання у м. Тульчині значаться з травня 1987 року, коли вона була зареєстрована, як іноземка. З вересня 1986 року позивач ніде не працювала, оскільки діти на той час були маленькими.

Позивач, також, вказує, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, має відповідне посвідчення, що дає їй право на отримання пенсії по віку на 5 років раніше. Місто Тульчин Вінницької області відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю. Для оформлення пенсії заявник звернулася у Тульчинське об"єднане управління ПФУ у Вінницькій області, однак у нарахуванні пенсії їй відмовлено, у зв"язку з тим, що не збереглася домова книга та паспорт громадянина СРСР, що підтверджували б факт її проживання у м. Тульчині, як в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у зазначені вище періоди.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 у періоди з 01.12.1986 по 26.06.1989 та з 01.08.1989 по 22.06.1999.

У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, надіслав на адресу суду відзив, у якому просить заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України (а.с. 21-22). Вподальшому, 03.03.2018 відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 39).

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, згідно паспорту громадянина України серії АВ № 010304, виданого 22.06.1999 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 22.06.1999 її місце проживання зареєстроване (прописана) за адресою: вул. Глінки, 16, м. Тульчин Вінницька область (а.с. 4-5).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 251819, виданого Тульчинським райвідділом ЗАГС Вінницької області 23.02.1994, позивач 23.02.1994 уклала шлюб з ОСОБА_2 та змінила своє прізвище з "Ботян" на на "Ковальова" (а.с. 14).

Позивач та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, які у них народились до реєстрації шлюбу, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії V-МЕ № 288291 та серії V-МЕ № 251946, виданими 20.05.1990 (а.с. 13).

Позивач ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), про що свідчить посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії В-І, видане 10.12.1999 Вінницькою облдержадміністрацією (а.с. 8).

Протоколом Тульчинського об"єднаного управління ПФУ у Вінницькій області№1696 від 20.11.2017 позивачу відмовлено у оформленні пенсії із зменшенням пенсійного віку, передбаченим п. 2 ст. 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки поданими документами не підтверджено фактичне проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю, і як наслідок - не підтверджено статус потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с. 6-7).

Відповідно до копії трудової книжки позивача ОСОБА_1, остання розпочала свою трудову діяльність у Латвійській РСР, почавши працювати 15.10.1981, а з 18.12.1995 стала працювати на території України у Тульчинському технікумі ветеринарної медицини, з якого звільнилась 24.09.1996. З 01.07.1999 їй призначено допомогу по безробіттю, яка припинена 27.02.2000. З 26.12.2002 позивач працює у Тульчинському маслосирзаводі, правонаступником якого є ТОВ "Фуд Девелопмент" (а.с. 9-12).

Довідка Тульчинської міської ради Вінницької області №3219 від 20.11.2017 підтверджує, що позивач, відповідно до відомостей ДМС України у Вінницькій області, з травня 1987 року по даний час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, яке з 26.04.1986 по 31.12.2014 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) (а.с. 15).

Також, згідно довідки Тульчинської міської ради Вінницької області №60 від 18.12.2017 син позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період з 1989 року по 1993 рік відвідував Тульчинський заклад дошкільної освіти №1 "Веселка", та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, також відвідував даний заклад з 1992 року по 1996 рік (а.с. 17).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Посилання відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України, суд до уваги не приймає, оскільки таку заяву, з урахуванням даної статті ЦПК України, позивачем подано у позовному провадженні і її розгляд здійснюється у позовному провадженні.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши докази у справі, суд вважає, що у судовому засіданні належним чином доведено факт проживання позивача у м. Тульчині Вінницької області у періоди з 01.12.1986 по 26.06.1989 та з 01.08.1989 по 22.06.1999, а тому, її позовна заява підлягає задоволенню.

Судовий збір суд залишає за позивачем, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а також, у зв"язку із не зазначенням вимоги щодо стягнення судових витрат у позовній заяві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-80, 81 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 у періоди з 01.12.1986 по 26.06.1989 та з 01.08.1989 по 22.06.1999.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області ОСОБА_5