Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 725/314/15-ц

провадження № 61-5769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців у складі судді Іщенко І. В. від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області в складі суддів Яремка В. В., Бреславського О. Г., Чупікової В. В. від 03 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 31 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 30 026 грн 58 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 13 145 грн 34 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 13 325 грн 22 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 1 650 грн; штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн; штрафу (процентна складова) у сумі 1 406 грн 02 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 13 145 грн 34 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у сумі 13 145 грн 34 коп., виходив із того, що оскільки зняття коштів з рахунку відповідача проведено відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, то банк не несе відповідальності за зняття коштів іншою особою, а не клієнтом банку, на якого оформлена платіжна картка, що дає підстави для задоволення позову про стягнення з позичальника на користь банку тіла кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, комісії та штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки грошові кошти з банківської картки ОСОБА_2 були протиправно зняті третіми особами, про що відповідач повідомив банк, то нарахування процентів, комісії та штрафів по заборгованості за кредитом є безпідставним.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не доведено обставин, які безспірно доводять, що, відповідач як користувач, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є безпідставним.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів, комісії та штрафів, апеляційний суд зазначив, що відсутність вини відповідача у викраденні коштів з його карткового рахунку виключає покладання на нього відповідальності зі сплати штрафних санкцій, пов'язаних із користуванням кредитними коштами.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, комісії, штрафів та рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доказам позивача, залишивши поза увагою те, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2014 року у справі № 577/855/13-к встановлено порушення відповідачем умов договору, зокрема, було встановлено, що відповідачем третім особам була передана необхідна інформація для здійснення операцій із зарахування на картковий рахунок коштів, за допомогою якої треті особи заволоділи кредитними коштами.

У травні 2016 року ОСОБА_2 подав до суду пояснення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення. Зазначав, що оскільки його вина у викраденні коштів з карткового рахунку як підстава цивільно-правової відповідальності відсутня, а позивач не довів протилежного, то вимоги банку про стягнення з нього кредитної заборгованості є безпідставними.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 08 травня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредиту, за наслідками розгляду якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта та тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Із наданого банком до суду розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що станом на 31 жовтня 2014 року по вказаному договору виникла заборгованість у сумі 30 026 грн 58 коп., із них: 13 145 грн 34 коп. - заборгованість за кредитом; 13 325 грн 22 коп. - заборгованість по процентам; 1 650 грн - комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 406 грн 02 коп. - штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що не вчиняв будь-яких дій щодо зняття грошових коштів з його кредитного рахунку, а гроші були зняті третіми особами внаслідок шахрайських дій, про що він неодноразово повідомляв банк, проте останній продовжував нараховувати проценти, комісію та штрафи на заборгованість за кредитом.

Відповідач виконав передбачені пунктами 6.6, 7.1 Умов і Правил надання банківських послуг (що складають кредитний договір), умови, які передбачають обов'язок клієнта інформувати банк про виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунка.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомив про протиправне зняття з його банківської картки грошових коштів та із заявою про видачу йому нової картки, яка банком була видана.

22 березня 2013 року ОСОБА_2 повторно звернувся до банку із заявою, у якій повідомив банк про кримінальну справу, яка перебуває у провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області по факту шахрайства, вчиненого третіми особами шляхом незаконних операцій через банкомати ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій він є потерпілим. У зв'язку із чим просив не нараховувати відсотки та штрафні санкції на кошти, які були зняті з його кредитної картки, та закрити всі його рахунки, відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 92).

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області у справі № 577/855/13-к від 27 травня 2014 року встановлено, що кошти з банківської картки ОСОБА_2 14 травня 2012 року протиправно знято ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 шляхом незаконних операцій, проведених через банкомати ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 44-57).

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом пункту 9 розділу VI постанови правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем електронної ідентифікації самого електронного засобу і його користувач, окрім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктами 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, які були чинними на час протиправного зняття з банківської картки відповідача грошових коштів, встановлено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За відсутності обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність вини відповідача як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з його кредитного рахунка та відсутності підстав для покладання на відповідача обов'язку з погашення заборгованості за кредитом.

Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 травня 2015 року № 6-71цс15.

Доводи касаційної скарги про те, що операції щодо зняття коштів з кредитного рахунка відповідача стало можливим внаслідок порушення ним Умов та Правил надання банківських послуг, зокрема, умов зберігання та використання конфіденційної інформації, є безпідставними, оскільки на їх підтвердження не наведено доказів і самі по собі вони не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв несанкціонованому зняттю коштів з рахунка, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Надання відповідачем третім особам необхідної інформації для здійснення звичайних операцій із зарахування на картковий рахунок коштів (номер карткового рахунку; прізвище, ім'я по батькові власника карткового рахунку, його номера телефону) не може розцінюватися як надання користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 листопада 2015 року у не скасованій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило