Номер провадження: 22-ц/785/2622/18
Номер справи місцевого суду: 520/5143/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Малиновський ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом був змінений та поданий до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2015 року, посилаючись на те, що на день ухвалення рішення він працював начальником відділу СВтаПР в Одеській виправній колонії УДПтСУ в Одеській області (№ 14). Однак з вересня 2015 року він офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід. У зв'язку зі зміною майнового стану просив стягувати з нього аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 грн. щомісячно, а після досягнення старшою дитиною повнолітня, аліменти стягувати у розмірі 850,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про слухання справи була повідомлена належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ёзадовольнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані всі обставини, що мають істотне значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнуто судовий збір. Рішення набрало законної сили 26.06.2015 року (а.с. 3-4).

Також судом встановлено, що відповідно до довідки від 08.09.2015 року про доходи за 2015 рік, ОСОБА_3 дійсно працював в Одеській виправній колонії УДПтСУ в Одеській області (№ 14) на посаді начальника відділу СВтаПР (а.с. 9).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 23.11.2016 року, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року про суми виплачених доходів інформації на ОСОБА_3 про доходи в ЦВД ДРФО немає (а.с. 10).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України від 10.04.2017 року, на ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року інформації про доходи ф/о в ЦВД ДРФО немає (а.с. 11).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем станом на 01.03.2017 року ОСОБА_3 встановлений розмір заборгованість по аліментам у твердій грошовій сумі 46303,36 грн. (а.с. 12).

Відповідно до розрахунку заборгованості, який складений державним виконавцем станом на 01.08.2017 року ОСОБА_3 встановлений розмір заборгованість по аліментам у твердій грошовій сумі 19 741 грн. (а.с. 44).

Тобто, судом встановлено, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів ОСОБА_3 працював начальником відділу СВтаПР в Одеській виправній колонії УДПтСУ в Одеській області (№ 14). Однак, з вересня 2015 року позивач офіційно не працевлаштований. У зв'язку з чим, державним виконавцем здійснюється розрахунок аліментів, виходячи із середньомісячної заробітної плати по м. Одеси, а саме у розмірі аліментів на кожну дитину, який складає 1262,75 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги необґрунтовані та недоведені. Також суд виходив з того, що позивач є працездатною особою, та спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, оскільки доказів протилежного суду не надав.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» , прожитковий мінімум у 2017 році на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що сума аліментів на дітей сторін має узгоджуватись з сумою прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, а саме мінімальний розмір аліментів має складати: на доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1777,00 грн. - 50 % = 888,5 грн.; на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1426,00 грн. - 50 % = 713 грн., в зв'язку з чим відмовив у задоволені позову про зменшення розміру аліментів.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що судом при розгляді справи неправильно застосовано Сімейний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України, внаслідок чого суд дійшов протиправного висновку щодо неможливості позивача як платника аліментів звернутись з позовом про зміну розміру аліментів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд приймаючи рішення, яким відмовив в задоволені позову, керувався насамперед Сімейним Кодексом України, відповідно до чинної редакції якого визначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, в даному випадку вибором матері, оскільки діти проживають разом з нею, що передбачено ч. 3 ст. 181 СК України.

Також слід зазначити, що ОСОБА_3 було відмовлено в задоволені позову з тих підстав, що він позовні вимоги необґрунтував та недовів, тобто не надав докази на підтвердження свого позову.

Як пояснив у судовому засіданні представник апелянта, ОСОБА_3, не став на облік до центру зайнятості, а працює за кордоном.

Також на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції доказів того, що він неспроможній сплачувати аліменти в тому розмірі, який йому присудив суд не надав.

Доводи стосовно того, що під час прийняття рішення суд не надав жодної оцінки обставинам справи, є також безпідставними, оскільки суд приймаючи рішення керувався перш за все інтересам дітей, що закріплено ст. 27 Конвенції про права дитини яка регламентує, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, тобто судом враховане вартість життя та забезпечення соціально-побутових потреб дітей, їх навчання та здоров'я, розмір аліментів, який був встановлений судом першої інстанції, та відповідно до норм як матеріального так і процесуального права постановив законне та справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складений 02 березня 2018 року.