Провадження №22-ц/772/154/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач :Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 рокуСправа № 127/7910/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Сала Т.Б., Медвецького С.К.

розглянувши у в письмовому провадженні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду від 21.11.2017 року, ухваленого о 12 годині 59 хвилин в приміщенні Вінницького міського суду суддею Венгрин О.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Замостянський відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про зменшення заборгованості по аліментах,-

В с т а н о в и л а :

11.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, зазначивши, що рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 03.07.2000 р. з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно розрахунку держвиконавця Замостянського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, проведеного з урахуванням розміру середньої заробітної плати по регіону, він за період з вересня 2006 р. по квітень 2016 р. має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 43976,14 грн. У зазначений період він самостійно регулярно сплачував аліменти по можливості і відповідно своїх заробітків, докази сплати він надав держвиконавцю. Крім того, у зазначений період відповідач ОСОБА_4 отримувала соціальну допомогу на дитину. Просить зменшити розмір заборгованості по аліментах.

Рішенням Вінницького міського суду від 21.11.2017 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати, та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що ним надавались докази регулярної сплати аліментів на користь відповідача в розмірі, визначеному виконавчим документом та статтею 182 СК України. Вважає, що застосування при визначенні заборгованості статті 195 СК України за весь період безробіття є безпідставним та можливе лише щодо періодів, в яких оплата аліментів була відсутня.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Згідно з статтею 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 03.07.2000 р. з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №7587624 з примусового виконання виконавчого листа №2-947, виданого Ленінським райсудом м. Вінниці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 05.09.2016 року, ОСОБА_2 має заборгованість по аліментах в розмірі 49167,89 грн., а станом на 01.05.2016 року заборгованість була в розмірі 43976,14 грн.

ОСОБА_4 станом на 30.10.2017 р. на обліку в управліннях соціального захисту населення (Правобережне та Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради не перебуває та не отримувала державні соціальні допомоги на дитину ОСОБА_5 у період з 2006 р. по 04.09.2016 р.

Згідно ст. 195 ч. 2 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно ст. 197 ч. 2 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Постановляючи рішення у справі, суд виходив з того, що заборгованість по аліментах ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-947/2000 у виконавчому провадженні №7593367 станом на 05.09.2016 р. становить 49167,89 грн. та нарахована держвиконавцем відповідно до ст. 195 ч. 2 СК України. Предметом спору є не розмір заборгованості по аліментах, а зменшення розміру заборгованості, тобто часткове звільнення від сплати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України стороною позивача не надано доказів про поважність причин виникнення заборгованості по аліментах (тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення, відповідно до ст. 197 ч. 2 СК України

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу про поважність причин виникнення заборгованості по аліментах.

Розрахунок заборгованості зроблено згідно інструкції з примусового виконання рішень (п.7.13.1) та ст. 195 СК України, в зв'язку з відсутністю інформації про розмір доходів боржника заборгованість нараховується в обсязі відповідної частини всіх видів доходів, виходячи із розміру середньої заробітної плати для даної місцевості.

Суд вірно встановив обставини у справі ,належним чином перевірив та оцінив надані докази у їх сукупності, вірно визначив спірні правовідносини та застосував норми права та дійшов підставного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що при проведенні розрахунку заборгованості було безпідставно застосовано положення статті 195 СК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом спору є зменшення розміру заборгованості, а не нарахований позивачу розмір заборгованості по аліментах.

Тому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ставлячи питання про зменшення розміру аліментів, позивач обрав неналежний спосіб захисту.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та без порушень процесуального права ,підстав для його скасування не вбачається, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду від 21.11.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Сало Т.Б.

Медвецький С.К.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.