Провадження № 2/643/101/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Погасій О.Ф.,

за участю секретаря Петрової О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_1, Третя Харківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочину; про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спадщину і про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

З позовною заявою до суду 24 грудня 2015 року звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_1 та Третя ХДНК, про визнання недійсним та про скасування виданого Третьою ХДНК ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_5; та про визнання за ним права власності на 1/9 частину вищезазначеної квартири.

В ході судового розгляду позивач уточнив свої позовні вимоги, та просить визнати недійсним правочин - його відмову від спадщини на користь ОСОБА_4; визнати недійсним та скасувати видане Третьою ХДНК ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_5, в частині на 1/9 частку квартири за його заявою про відмову від спадщини; та визнати за ним право власності на 1/9 частину вищезазначеної квартири (а.с.36-39).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 1969 року він проживав у квартирі АДРЕСА_1 з 1987 р. у зв'язку із строковою службою у збройних силах, навчанням та сімейними обставинами був знятий з реєстраційного обліку із зазначеної квартири, та знову був зареєстрований у 1999 році і по теперішній час. У 1997 році спірна квартира була приватизована, в приватизації брали участь його батько ОСОБА_5, його мати ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_1 Позивач зазначає, що він неодноразово отримував черепно-мозкові травми, в зв'язку з чим періодично проходив медикаментозне амбулаторне та стаціонарне лікування, в зв'язку з чим вживав та вживає препарати, які впливають на свідомість та когнітивні функції. ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер батько позивача, сестра позивача ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_4 Наприкінці останнього року між позивачем, його матір'ю та сестрою склалися неприязні стосунки, він був позбавлений права знаходитися у спірній квартирі та користуватися нею. В листопаді-грудні 2015 р. позивач, добросовісно вважаючи, що він має право на 1/9 частину спірної квартири після смерті свого батька, звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадкових справ, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що він подав заяву про відмову у прийнятті спадщини на користь його матері ОСОБА_4 Позивач зазначає, що він не зміг впевнено впізнати свій почерк та підпис у цій заяві, та така заява не відповідає його волевиявленню і бажанню отримати спадщину, тому вважає, що таку заяву міг написати під впливом препаратів, які вплинули на його свідомість та вольові якості.

11.07.2016 року відповідач надала письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 приватизована, та право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які проживали та були зареєстровані у цій квартирі. Позивач на той час мешкав за адресою: АДРЕСА_1 у своїй дружини. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5, та після його смерті відкрилась спадщина на 1/3частину квартири. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 були: дружина померлого ОСОБА_4 та двоє його дітей - позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_1 У встановлений законом строк у приміщенні нотаріальної контори ОСОБА_1 та ОСОБА_1 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4, при цьому нотаріус перевіряв дієздатність ОСОБА_1, крім того, психічний стан ОСОБА_1 був нормальним, ознак психічного розладу ОСОБА_1 не виявляв. Посилання позивача, що прийом ним лікарських препаратів вплинув на його свідомість, не відповідає дійсності (а.с.52-54).

14.09.2016 року відповідач ОСОБА_4 подала до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності по справі (а.с.61-62).

Ухвалою суду від 01.11.2016 року за заявою позивача по справі було призначено судову психіатричну експертизу для встановлення стану здоров'я позивача в період написання заяви про відмову від спадщини, проведення якої було доручено КЗОЗ ХОКПЛ № 3 (а.с.69).

До суду надійшло клопотання зав. відділення судово-психіатричної експертизи КЗОЗ ХОКПЛ № 3 про надання для проведення призначеної судом експертизи медичної документації на ОСОБА_1 та документа, який позивач оскаржує, а саме, його заяви від 26.09.2003 р. (а.с.74).

За клопотанням позивача ухвалою суду від 11.05.2017 року з медичних установ, де позивач проходив лікування, була витребувана медична документація на позивача, оскільки такі документи необхідні експерту для проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 (а.с.112-113).

Ухвалою суду від 26.05.2017 року за клопотанням представника відповідача з Третьої ХДНК була витребувана копія спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_5

Ухвалою суду від 25.07.2017 р. провадження у справі було зупинено на час проведення судово-психіатричної експертизи (а.с.155).

10.10.2017 р. до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 695 від 26.09.2017 р., відповідно до якого ОСОБА_1 потребує проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, та експерт просить надати для проведення експертизи оригінал медичної карти ОСОБА_1 з поліклініки ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології» АМН (а.с.159-161).

Ухвалою суду від 11.10.2017 р. провадження у справі було відновлено (а.с.162).

13.11.2017 р. судом була винесена ухвала про витребування з ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології» АМН медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с.180).

В судовому засіданні позивач відмовився від проведення призначеної судом судово-психіатричної експертизи для встановлення стану його здоров'я в період написання заяви про відмову від прийняття спадщини, просив проводити судовий розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів, про що зазначив у письмовій заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, зазначивши, що він не пам'ятає про написання ним заяви про відмову від прийняття спадщини після померлого батька та не міг цього зробити, оскільки такої потреби в нього не було, після смерті батька він приймав лікарські препарати. Позивач зазначає, що між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки з приводу користування спірною квартирою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивач відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері - відповідача у справі, що підтверджується копією спадкової справи.

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Третя особа - Третя ХДНК в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши учасників справи, та дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1997 р. р. № 5-97-90142-ц ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 шляхом приватизації набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.55).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 553 ЦК України (в редакції 1963 р.) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Згідно копії спадкової справи № 539/2003 ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р., син померлого ОСОБА_3 та дочка померлого ОСОБА_1 відмовились від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, на користь дружини померлого ОСОБА_4, про що написали у державного нотаріуса Третьої ХДНК відповідну заяву, та державний нотаріус перевірив осіб, які написали таку заяву та справжність підписів (а.с.143).

26.11.2003 р. державним нотаріусом Третьої ХДНК було видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_5 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 р. № 3-1704; та на грошовий внесок з відсотками, індексацією та компенсацією , що знаходиться в філії Ощадбанку р. № 3-1706 (а.с.148).

ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на спадкове майно - 1/3 частину вищезазначеної квартири у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.12-14).

08.12.2015 року представник позивача ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_1 за довіреністю, подала до Третьої ХДНК документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_5 Постановою державного нотаріуса Третьої ХДНК від 12.12.2015 р. № 2348/0232 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено з тих підстав, що єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 була його дружина ОСОБА_4, яка спадщину фактично прийняла та їй було видано свідоцтво про право на спадщину, оскільки діти померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від спадщини відмовились на її користь, про що подали відповідну заяву у передбачений законом шестимісячний строк (а.с.10).

Як зазначає позивач, заяву про відмову від спадщини після смерті батька на користь його матері ОСОБА_4 він міг написати під впливом лікарських препаратів, які вплинули на його свідомість та вольові якості. Про порушення свого права він дізнався наприкінці 2015 року, отримавши від державного нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, у розумінні положень ст. ст. 256, 257 ЦК України при зверненні з позовом до суду позивачем не були порушені строки позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2.О соба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3.В олевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4.П равочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5.П равочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6.П равочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановляє наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Доказів того, що при заявлені позивачем відмови від прийняття спадщини на користь своєї матері його дієздатність, а також відповідність його волі і волевиявлення щодо вчинення нотаріальної діїне було перевірено нотаріусом, суду не надано.

Під час судового розгляду була зібрана медична документація щодо позивача ОСОБА_1

Проте, для з'ясування обставини, що під час написання заяви про відмову від прийняття спадщини позивач не усвідомлював значення своїх дій через вживання лікарських препаратів, які вплинули на його свідомість та вольові якості, необхідні спеціальні знання в області медицини та психіатрії, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Позивач відмовився від проведення судово-психіатричної експертизи, а за відсутністю відповідного висновку експерта встановити наявність обставини, що ОСОБА_1 під час написання заяви про відмову від спадщини не усвідомлював значення своїх дій, неможливо.

Таким чином, на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав належних доказів, та матеріали справи таких доказів не містять, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не підтверджені зібраними у справі доказами.

Підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору, покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 225, 1274, 1301 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, про визнання недійсним правочину - відмови ОСОБА_3 від спадщини на користь ОСОБА_4; про визнання частково недійсним та часткове скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р., і про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської областішляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Ф. Погасій