Справа № 495/3202/17
№ провадження 2/495/857/2018
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 березня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Савенко М.В.,

за участю учасників справи:

від позивача - позивач особисто ОСОБА_1

від відповідача - відповідач особисто ОСОБА_2,

представник відповідача на підставі довіреності - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 03.05.2017 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 про розірвання шлюбу, відповідно до ст. 105,109 СК України просить суд: винести рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений в Надежденській сільській раді Саратського райвиконкому Одеської області 28.04.1990 року, актовий запис № 8. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.04.1990 року сторони зареєстрували шлюб в Надежденській сільській раді Саратського райвиконкому Одеської області, проте на даний час шлюб розпався та носить лише формальний характер. Сторони не проживають разом на протязі 2 років, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримують.

В процесі розгляду справи, ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та уточнивши 14.12.2017 року свої позовні вимоги остаточно просила суд: поділити майно, що є спільною власністю подружжя, виділивши ОСОБА_2: причеп, вартістю 15000 грн.; плуг, вартістю 6000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; крупорушку 1шт., вартістю 1500 грн.; деревообробний верстат, вартістю 5200 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн.; бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; пральну машину, вартістю 4000 грн.; 8 тисяч грн. за сплату комунальних послуг; грошові кошти у розмірі 47880 грн.; 25000 грн. від продажу 1 тони меду; бочонка «нержавійка» 320 л., вартістю 3000 грн.; термоса 3 шт. вартістю 900 грн.; загальною вартістю 138680 грн. Відповідачу ОСОБА_1 виділити: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; вулики 30 шт., вартістю 13000 грн.; медогонку, вартістю 500 грн.; бідони 15шт., вартістю 3400 грн.; поршневий повітряний компресор, вартістю 5000 грн..; грошові кошти у розмірі 47880 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонної меблі, вартістю 2000 грн.; мопед, вартістю 3000 грн., загальною вартістю 138780 грн.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти зустрічного позову частково заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, зустрічну заяву підтримав та просив її задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6Г, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.04.1990 року в Надежденській сільській раді Саратського райвиконкому Одеської області сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №8), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ЖД № 474845(л.с.6).

Позивач у своєму позові зазначає, що на даний час шлюбні відносини носять лише формальний характер, оскільки сторони не проживають разом на протязі 2 років, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведеться.

Відповідач в судовому засіданні, що відбулось 26.06.2017 року клопотала про надання сторонам строку на примирення, у звязку із чим 26.06.2017 року було винесено ухвалу про надання строку на примирення.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Оскільки сторони не скористались наданим їм часом на примирення, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, та враховуючи те, що сторони не проживають вже довгий час разом, між ними не ведеться спільне господарство, та шлюб носить лише формальний характер, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Стосовно зустрічних позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість їх часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу.

Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлено це майно.

У відповідності п 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В уточненому зустрічному позові ОСОБА_2 вказала на те, що за час перебування з ОСОБА_1 у шлюбі сторони набули таке майно, що знаходиться у відповідача, а саме: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; причеп, вартістю 15000 грн.; плуг, вартістю 6000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; вулики 30 шт., вартістю 13000 грн.; медогонка, вартістю 500 грн.; бідони 15 шт., вартістю 3400 грн.; термоса 3 шт., вартістю 900 грн.; крупорушка 2 шт., вартістю 1500 грн.; деревообробний верстат, вартістю 5200 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн.; бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; поршневий повітряний компресор, вартістю 5000 грн.; грошові кошти у розмірі 95760 грн.; 1 тонна меду на загальну суму 25000 грн.; комунальні послуги на суму 8000 грн.; бочонок «нержавійка» 320 л., вартістю 3000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонні меблі, вартістю 2000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; мопед, вартістю 3000 грн.; пральну машину, вартістю 4000 грн., загальною вартістю 277460 грн.

В обґрунтування своїх вимог надала до матеріалів справи 1 обкладинку з інструкції з експлуатації бетонозмішувача та гарантійний талон, копію опису пральної машини, перший лист з Інструкції з експлуатації поршневого повітряного компресора, копію з проходження Держнагляду трактора ЮМЗ 3-6, та квитанції про сплату комунальних послуг /л.с.55-76/.

Окрім того, в судовому засіданні, що відбулось 22.02.2018 року за клопотанням ОСОБА_2 були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які стверджували, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом прожили майже 30 років, жили добре, все майно, про яке зазначається ОСОБА_2 у її позові сторони набули разом, проте, згодом ОСОБА_1 вигнав ОСОБА_2 у другу половину хати та вимагав з неї гроші.

Частково заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 вказував на безпідставність та необґрунтованість включення до позову окремого майна та коштів на загальну суму 142760 грн., а саме: грошові кошти в сумі 95760 грн. не підтверджено документально; грошові кошти в сумі 25000 грн. не підтверджено документально; комунальні послуги в сумі 8000 грн. не підтверджено документально; плуг, вартістю 6000 грн. немає в наявності; поршневий повітряний насос, вартістю 5000 грн. чужа власність;

бочонок з «нержавійки» 320 л., вартістю 3000 грн. немає в наявності.

Також, ОСОБА_1 у своїй заяві від 20.02.2018 року просив розподілити і інше майно, набуте за час сумісного проживання, яке ОСОБА_2 не включила до списку, а саме: теплицю, вартістю 25000 грн.; бджолосім`ї, вартістю 30000 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 4000 грн.; пилосос, вартістю 3000 грн.; мультиварку, вартістю 3500 грн.

Із усього спільно нажитого майна, ОСОБА_1 просив залишити за ним лише деревообробний верстат, вартістю 5200 грн. та мопед, вартістю 3000 грн., який йому подарували на його 60-річчя. Від решти майна відмовився на користь ОСОБА_2

У відповідності до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Досліджуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що дійсно немає документально підтверджених доказів наявності спірного майна, проте відповідачем ОСОБА_1 визнається, що подружжям за час сумісного проживання спільно набуте майно та є в наявності, за відніманням того, яке він заперечує, а саме: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; причеп, вартістю 15000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; вулики 30 шт.; вартістю 13000 грн.; медогонка, вартістю 500 грн.; бідони 15шт., вартістю 3400 грн.; термоса 3 шт., вартістю 900 грн.; крупорушка 2шт., вартістю 1500 грн., деревообробний верстатат, вартістю 5200 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн., бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонні меблі, вартістю 2000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; мопед, вартістю 3000 грн.; пральна машина, вартістю 4000 грн.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а клопотання про призначення експертизи щодо визначення дійсної вартості наявного майна сторони не заявляли, та ураховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 визнано наявність часткового майна, та досягнуто згоди щодо залишення на його користь лише деревообробного верстата, вартістю 5200 грн. та мопеду, вартістю 3000 грн., від усього іншого майна відповідач відмовився на користь позивача, то суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме необхідно поділити майно, що є спільною сумісною власність позивача та відповідача, виділивши ОСОБА_2 наступне майно: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; причеп, вартістю 15000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; вулики 30 шт., вартістю 13000 грн.; медогонку, вартістю 500 грн.; бідони 15шт., вартістю 3400 грн.; термоса 3 шт., вартістю 900 грн.; крупорушку 2 шт., вартістю 1500 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн.; бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонні меблі, вартістю 2000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; пральну машину, вартістю 4000 грн.; залишити у власності ОСОБА_1 деревообробний верстат, вартістю 5200 грн. та мопед, вартістю 3000 грн.

В іншій частині в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 56, 60,70,71,104, 105, 109-110, 112, 115 СК України, ст. ст. 12, 13, 76,80, 81, 83, 263, 264, 265, 430 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 28.04.1990 року в Надежденській сільській раді Саратського райвиконкому Одеської області актовий запис № 8 розірвати.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, виділивши ОСОБА_2 наступне майно: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; причеп, вартістю 15000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; вулики 30 шт., вартістю 13000 грн.; медогонку, вартістю 500 грн.; бідони 15шт., вартістю 3400 грн.; термоса 3 шт., вартістю 900 грн.; крупорушка 2шт., вартістю 1500 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн.; бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; казан 70л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонні меблі, вартістю 2000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; пральну машину, вартістю 4000 грн.

Залишити у власності ОСОБА_1 деревообробний верстат, вартістю 5200 грн. та мопед, вартістю 3000 грн.

В іншій частині в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: