Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 366/1748/16-ц

провадження № 61-4103 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Київобленерго»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року у складі судді Тетервак Н. А. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Іванової І. В.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року справу № 366/1748/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 366/1748/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 суму збитків у розмірі 6 717 грн 38 коп

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 є споживачем електричної енергії, яка постачається Публічним акціонерним товариством «Київобленерго» у будинок АДРЕСА_1

30 січня 2016 року представниками Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» було проведено перевірку дотримання Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, за зазначеною вище адресою, в результаті якої виявлено порушення пункту 42 Правил, а саме: використання «штучного нуля», що призвело до споживання не облікованої електроенергії. Зокрема, виявлено примотаний до труби водопостачання мідний провід з вилкою на кінці, що включається в розетку. Електроенергія, яка споживається при такій схемі підключення, не обліковується електролічильником індукційного типу.

Цей факт зафіксовано актом, який був розглянутий на засіданні комісії з розгляду актів та на підставі якого здійснено розрахунок завданих збитків у розмірі 6 717 грн 38 коп.

Посилаючись на те, що заборгованість за актом порушень споживачем не погашена, просив позов задовольнити.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» вартість не облікованої енергії в сумі 6 717 грн 38 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на порушення Правил користування електричною енергією для населення відповідачем використовувався «штучний нуль», унаслідок чого ним безобліково споживалась електрична енергія, постачальником якої є позивач. Порушення зафіксовано актом, в якому вказано схему підключення та вид порушення. Розмір збитків, завданих відповідачем енергопостачальнику, тобто позивачу, розраховано відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, виходячи з дати останньої технічної перевірки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача нарахованих збитків у зв'язку з порушенням Правил користування електричною енергією.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових та необґрунтованих висновків про правомірність вимог позивача, надали неправильну оцінку обставинам справи та доказам, ухвалили судові рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, зазначав, що акт про порушення Правил користування електричною енергією є неналежним доказом. Таким доказом може бути лише постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, посилався на те, що акт є фіктивним і не може свідчити про порушення ним Правил користування, проте суд не призначив експертизу для з'ясування цього питання.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 із 2013 року є споживачем електроенергії, яку постачає Публічне акціонерне товариство «Київобленерго».

30 січня 2016 року за місцем проживання відповідача представниками Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» було проведено перевірку дотримання Правил користування електричною енергією для населення та виявлено виявлено безоблікове споживання електроенергії.

За результатами перевірки складено акт № К 033203, який підписаний трьома представниками Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», споживач ОСОБА_3 від підпису відмовився.

24 березня 2016 року та 19 травня 2016 року в присутності відповідача вищезазначений акт був розглянутий на засіданні комісії та прийнято рішення, оформлене протоколом № 003, про порушення та відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, визначено вартість безобліково спожитої електричної енергії ОСОБА_3 у розмірі 6 717 грн 38 коп., яку останній у добровільному порядку не відшкодував.

Копія протоколу, розрахунок розміру відшкодування збитків та повідомлення про оплату з пропозицією оплатити борг добровільно, надіслані відповідачу та роз'яснено його право на оскарження рішення комісії.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Правилами та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562 (далі - Методика).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про електроенергетику» енергія - це електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

У пункті 48 Правил користування електричною енергією зазначено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення Правил, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Згідно з пунктом 42 вказаних Правил споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Крім того, порядок складання актів про порушення споживачем Правил користування електричною енергією передбачений пунктом 53, відповідно до якого у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

На підставі акта енергопостачальник має право відключити споживача від електропостачання, а також визначити величину збитків, завданих йому протиправними діями споживача. Розмір відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок користування електричною енергією, обчислюється відповідно до Методики.

Пункт 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2006 року № 122, встановлює, що обсяг електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем Правил, визначається за величиною розрахункового споживання електричної енергії протягом періоду порушення на підставі акта виявлених порушень, складеного відповідно до Методики.

Визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення правил користування електричною енергією побутовими споживачами регламентується розділом 3 Методики.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3.1 Методики вона застосовується у разі самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку.

Пунктом 3.5 Методики передбачено, що у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5, 6 пункту 3.1 Методики, добовий обсяг споживання електричної енергії через проводи, якими здійснене самовільне підключення або підключення поза приладом обліку, визначається за формулою 2.7 Методики.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), з урахуванням положень статті 27 Закону України «Про електроенергетику», пунктів 48, 53 Правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562, обґрунтовано виходив із того, що факт порушення ОСОБА_3 Правил користування електричною енергією для населення встановлено актом від 30 січня 2016 року № К 033203, а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу завдані цим порушенням збитки.

Розрахунок збитків проведено відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд не призначив експертизу та не перевірив справжність складеного позивачем акта про порушення, колегія суддів відхиляє, оскільки частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказів на обґрунтування своїх вимог щодо неправомірності дій працівників Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» при складанні вказаного вище акта та невідповідності дійсності викладених у ньому відомостей відповідачем не надано.

Для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань, відповідно до статті 143 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Клопотання про призначення експертизи ОСОБА_3 не заявлялось, відсутність своєї вини він не довів, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України).

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат