Ухвала

Іменем України

26 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 753/11831/17

провадження № 61-9639 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У 2017 році ОСОБА_4 звернувся з позовом до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення з державного бюджету на його користь завдану моральну шкоду бездіяльністю Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, яку він оцінює у розмірі 139 392 грн, виходячи із середньої величини компенсації моральної шкоди, що стягується Європейським судом з прав людини за порушення прав людини в категорії справ про відшкодування моральної шкоди (2 000 Євро - 21 000 Євро).

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року визнано протиправною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Бондаря В.А. щодо виконання ухвали цього ж суду від 1 березня 2016 року у справі № 753/24490/15 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 46234623 від 29 січня 2015 року. Бездіяльність державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві завдала йому моральних страждань.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2018 року, позов задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_4 2 000 грн моральної шкоди.

Рішення судів мотивовані тим, що оскільки внаслідок бездіяльності відділу державної виконавчої служби по тривалому невиконанню ухвали суду сталося порушення прав позивача, тому він має право на відшкодування завданої моральної шкоди. При цьому, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, вказав, що суд правильно визначив характер та ступінь моральних страждань ОСОБА_4, їх тривалість, можливість відновлення душевного стану, а також ту обставину, що за цим виконавчим провадженням він вже неодноразово отримував відшкодування з державного бюджету.

15 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2018 року, у якій просить скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди і передати справу у цій частині на новий розгляд.

ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди, не врахував практику Європейського Суду з прав людини, а також те, що ОСОБА_4 є пенсіонером, а тому суд при визначенні розміру моральної шкоди мав би врахувати стан його здоров'я. Крім того, ОСОБА_4 вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди, завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження щодо вчинення порушень прав позивача.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Судами встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року визнано протиправною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Бондаря В.А. щодо виконання ухвали цього ж суду від 1 березня 2016 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 46234623 від 29 січня 2015 року.

Оскільки ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди внаслідок бездіяльності відділу державної виконавчої служби, то суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно визначив її розмір, із врахуванням вимог розумності та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди судами враховано, що виконавче провадження за № 46234623 по виконавчому листу виданому 12 грудня 2014 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 коштів у сумі 10 312 грн 40 коп. було предметом неодноразового розгляду скарг ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність державних виконавців ВДВС Дарницького РУЮ і м. Києві. Судами неодноразово визнавалися дії державних виконавців неправомірними та стягувалася моральна шкода на користь ОСОБА_4 з державного бюджету в загальному розмірі майже 60 000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статей 23, 1173 ЦК) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель