06.03.2018 227/651/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Харьковій Л.М.

за участю заявниці ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту народження дитини, в обгрунтування якої зазначила, що вона є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуваючи в другому шлюбі, 09 січня 2018 року у родильному відділенні комунальної установи «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька», народила дитину жіночої статі вагою 3700 г. Заявниця зазначає, що для отримання свідоцтва про народження дитини зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, але отримала письмову відмову у проведенні реєстрації народження дитини, оскільки документи, які були надані заявницєю для реєстрації, не відповідають вимогам законодавства України. З метою проведення державної реєстрації факту народження дитини,яка народилася на непідконтрольній уряду України території та отримання Свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством зразка, оформлення в подальшому державної допомоги у звязку з народженням дитини, заявниця просить встановити факт народження 09 січня 2018 року донькою заявниці дитини жіночої статі у м. Донецьк, Україна та записати батьками новонародженої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи містяться заяви від зазначених осіб про розгляд справи у їх відсутності.

Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, на електронну пошту суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому зазначив, що на час запиту суду актовий запис про народження дитини жіночої статі 09.01.2018 року у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено.

Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заявниця ОСОБА_1, яку за її клопотанням було допитано в якості свідка, в судовому засіданні заяву підтримала та суду показала, що вона є матірю ОСОБА_2, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, шлюб було зареєстровано в Межівському відділі реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області. Від даного шлюбу 09 січня 2018 року у м. Донецьк у її доньки ОСОБА_2 в родильному відділенні комунальної установи «Центральна міська лікарня № 6 м. Донецька» народилася дитина жіночої статі вагою 3700 г. Заявниця пояснила, що саме вона звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини у звязку з тим, що мати та батько дитини на даний час знаходяться у м. Донецьку, оскільки мати та новонароджена дитина продовжують перебувати після пологів під наглядом лікарів. Встановлення факту народження дитини необхідне заявниці для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого зразка та оформлення в подальшому відповідної державної допомоги у звязку з народженням дитини, отримання державної допомоги у звязку з народженням дитини.

Суд, вивчивши зміст заяви, заслухавши заявницю, яка дала в судовому засіданні показання як свідок, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні було встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, яка народилася 29 вересня 1981 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЕД № 266618, виданого Лисичанським міським РАЦС Ворошиловградської області 19 жовтня 1981 року, актовий запис № 1528 від 19 жовтня 1981 року (а.с. 9).

Також було встановлено судом, що прізвище доньки заявниці було змінено на «Кухтіна» у звязку з укладанням нею шлюбу з ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-НО № 248352, виданого Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 16 жовтня 2004 року, актовий запис № 211 від 16 жовтня 2004 року (а.с. 10).Зазначений шлюб було розірвано 04 травня 2006 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 030259, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Добропілля Добропільського міськрайонного управління юстиції 04 травня 2006 року, актовий запис № 100 від 04.05.2006 року (а.с. 11).

05 серпня 2017 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 378177, виданого Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 98 від 05 серпня 2017 року, прізвище дружини після укладання шлюбу «Кухтіна» (а.с. 15). Факт укладання зазначеного шлюбу підтверджується також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 3, сформованого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 06 березня 2018 року (а.с. 29).

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 є донькою заявниці ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, 09 січня 2018 року у родильному відділенні комунальної установи «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька» народила дівчинку вагою 3700,00 грамів, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження № 90 від 26.01.2018 року (а.с. 32) та обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні (а.с. 34).

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII ( з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до норми ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне прийняти до уваги медичне свідоцтво про народження № 90, обмінну карту пологового відділення лікарні відносно ОСОБА_2, оскільки інформація, яка міститься в них про народження ОСОБА_2 дитини жіночої статі 09.01.2018р. в м.Донецьку, підтверджується іншими доказами по справі, які були досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями заявниці ОСОБА_1, яка була допитана в якості свідка в судовому засіданні, та фотографіями, наданими заявницею (а.с. 22).

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 дійсно зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про реєстрацію народження дитини, але листом № 15.31-25/702 від 28.02.2018 року їй було відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р.№ 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. (а.с. 23).

Відповідно до абз.1 та абз.2 ч.4ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку,визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження ( форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоровя незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров»я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу ( форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 року № 9, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Згідно з абз. 5 ч. 4ст. 13 Закону № 2398-VI за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п.7 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ч.1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом встановлено, що заявниця зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак їй було відмовлено в реєстрації народження дитини.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини, отримання свідоцтва про народження дитини встановленого зразка та отримання державної допомоги в зв"язку з народженням дитини.

Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Лисичанськ Луганської області, громадянка України, 09 січня 2018 року в м. Донецьк, Україна, народила дівчинку вагою 3700 грамів.

Оскільки заявниці відмовлено в державній реєстрації народження дитини з тих підстав, що нею для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, який не відповідає вимогам законодавства України, заявницєю самостійно було обрано спосіб захисту своїх прав, а саме шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 необхідно задовольнити та встановити факт народження дитини ОСОБА_2 09.01.2018р. в м.Донецьку, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації акту про народження дитини та надасть відповідні гарантії як дитині, так і її батькам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 317, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт, відповідно до якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Лисичанська Луганської області, громадянка України, народила дівчинку вагою 3700 грамів 09 січня 2018 року в м. Донецьк, Україна, і батьками цієї дитини є: мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, та батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Вступну та резулятивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 06.03.2018 року, повний текст рішення суду виготовлено 07.03.2018 року.

Суддя В.В. Корнєєва

06.03.2018