АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/261/18 Справа № 209/235/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Григорєвій В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н від 28 квітня 2011 року відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість у розмірі 63591,05 гривень, яка складається з наступного: 4920,22 гривень заборгованість за кредитом; 51364,67 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3801,82 гривень - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 3004,34 гривень штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 63591,05 гривень за кредитним договором, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 28 квітня 2011 року у розмірі 56284 гривні 89 копійок, яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом у розмірі 4920,22 грн.;

- заборгованість по процентам за користуванням кредитом у розмірі 51364,67 грн.

У задоволенні іншої частині позовних вимог стосовно стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3801,82 гривні та фіксованої частини штрафу в розмірі 500 ( пятсот гривень) та процентної складової штрафу в розмірі 3004,34 гривні відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н від 28 квітня 2011 року відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість у розмірі 63591,05 гривень, яка складається з наступного: 4920,22 гривень заборгованість за кредитом; 51364,67 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3801,82 гривень - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 3004,34 гривень штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції правильно виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам закону, зобовязання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку стосовно стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за пенею, комісією та штрафів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що одночасне застосування пені та штрафу призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності, а також з того, що банком пропущено річний строк спеціальної позовної давності на звернення до суду із зазначеними позовними вимогами про стягнення заборгованості за комісією та пенею, який має обраховуватися з липня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що банком пропущений строк позовної давності за усіма вимогами є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що оскільки останній платіж ним був здійснений 30 вересня 2013 року, то строк позовної давності сплив 30 вересня 2016 року, банк звернувся до суду 12 січня 2017 року, таким чином сплив строк позовної давності. Однак, згідно розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості здійснений 25 червня 2014 року на суму 48,18 гривень (а.с. 8). Незважаючи на те, що даний платіж був списаний з іншого рахунку в банку відповідача по справі (а.с. 61), він був проведений відповідно до п. 1.1.3.1.6. та п. 2.1.1.12.9 Умов і правил надання банківських послуг. Згідно яких банк має право здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, які підлягають сплаті банку по цьому договору. Таким чином, оскільки відповідач погодився з умовами надання банківських послуг в своїй заяві анкеті, то він погодився і на списання грошових коштів на погашення заборгованості за договором з інших рахунків розміщених в банку, що й було здійснено банком 25 червня 2014 року. Таким чином строк позовної давності за договором по основному зобовязанню та процентам не сплив.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права.

Судом першої інстанції у повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4