Провадження № 2/752/1682/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

за участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає про те, що йому та його батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого заводом «Радар» 10 листопада 1993 року, на підставі спільної часткової власності в рівних частках, а саме: по 1/3 належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_3, про що Голосіївським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 5339.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3. спадкоємцями першої черги є він та його батько - ОСОБА_2

Встановленому законом позивач 07 вересня 2012 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 до Другої київської державної нотаріальної контори.

11 травня 2017 року позивач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3

Постановою державного нотаріуса Кучер І.С. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, в зв'язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло.

У зв'язку з чим позивач позбавлений можливості набути право власності на спадкове майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину квартиру АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу.

У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернулась до суду за захистом порушених прав.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримала позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з наведених вимог викладених у позовній заяві.

У судовому засідання відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, 10 листопада 1993 року видрано свідоцтво про право власності на житло заводом «Радар», згідно якого квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смерті у м.Києві 08.12.2016 р. (а.с.11).

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1271 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

07.09.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Другої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від померлої ОСОБА_3

Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. від 11.05.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з неподанням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Норма ст. 1261 ЦК України передбачає у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи до першої черги спадкоємців після померлої ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відносяться її син ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_2

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦПК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме, згідно ч.1 цієї статті спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 2 ст. 1297 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленніправа на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи наведені вище обставини, а також приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права та набути право власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 328, 392, 1217, 1223, 1235, 1268, 1270 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну шосту частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 110,90 кв.м., жилою площею 80,60 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну третю частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 110,90 кв.м., жилою площею 80,60 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: