АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1814/17 Номер провадження 22-ц/786/375/18Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 28 листопада 2017 року (час ухвалення рішення з 11:50 по 14:18; дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2. звернулись до суду з вказаним позовом, після неодноразових уточнень остаточно просили ухвалити рішення, яким:

- визнати порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг;

- визнати несправедливими та недійсними умови кредитної угоди № №МКН52ВЛ, договору про видачу траншу № №МКН52ВЛ 08/Т1 від 31 липня 2008 року, договору про видачу траншу №МКН52ВЛ 08/Т2 від 04 серпня 2008 року, що укладався між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора відділення «Кременчуцька філія» Коваленка В.І., що діяв на підставі довіреності № 6044 від 30.05.2007 року, що видана секретарем Правління Білушенко І.П., викладені в п.п. 2.2.15., 4.5., 4.6., як положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

-визнати недійсними кредитну угоду № №МКН52ВЛ, договір про видачу траншу № №МКН52ВЛ 08/Т1 від 31 липня 2008 року, договір про видачу траншу №МКН52ВЛ 08/Т2 від 04 серпня 2008 року, що укладався між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора відділення «Кременчуцька філія» Коваленка В.І., що діяв на підставі довіреності № 6044 від 30.05.2007 року, що видана секретарем правління Білушенко І.П., в зв'язку з не досягненням згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених чинним законодавством України та наявності несправедливих умов;

- визнати недійсним договір поруки та іпотеки (нерухомого майна) від 31 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора відділення «Кременчуцька філія» Коваленка В.І., що діяв на підставі довіреності № 6044 від 30.05.2007 року, що видана секретарем правління Білушенко І.П., в зв'язку з недійсністю кредитної угоди № №МКН52ВЛ, договору про видачу траншу № №МКН52ВЛ 08/Т1 від 31 липня 2008 року, договору про видачу траншу №МКН52ВЛ 08/Т2 від 04 серпня 2008 року.

Заявлені вимоги мотивували тим, що кредитна угода, договір поруки та іпотеки не відповідають вимогам закону України «Про захист прав споживачів», законодавству України та іншим нормативним актам.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_1. та ОСОБА_2. до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Визнано недійсними кредитну угоду №МКН52ВЛ 08 від 31 липня 2008 року, договір про видачу траншу №МКН52ВЛ 08/Т1 від 31 липня 2008 року, договір про видачу траншу №МКН52ВЛ 08/Т2 від 04 серпня 2008 року, що укладені між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1..

Визнано недійсними договір іпотеки від 31 липня 2008 року, що укладений між ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ПАТ КБ «Приватбанк» та договір поруки №МКН52ВЛ 08/П1 від 31 липня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2. та ПАТ КБ «Приватбанк».

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що сторони узгодили всі істотні умови кредитної угоди і засвідчили це особистими підписами. Також зазначається, що позивач з моменту укладення виконував умови кредитного договору та сплачував щомісячні платежі, чим визнав сам кредитний договір, тобто погодився із всіма його умовами, а з 2014 року не виконує умов договору і даним позовом намагається уникнути відповідальності за невиконання обов'язків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1. та ОСОБА_2., просили апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, рішення Крюківського районного суду Полтавської області залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними та допустимим доказами, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладена кредитна угода №МКН52ВЛ08, предметом якої (п.1.1.) є загальні умови та порядок надання банком в межах програми мікрокредитування кредиту позичальнику. Кредит надається за наявності вільних грошових коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів , обговорена в договорі про видачу Траншу, що надається в межах кредитної Угоди), сукупна величина, сальдо по яких не буде перевищувати суму, обумовлену п.1.2. цієї угоди. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу на строк та на умовах , передбачених у цій угоді, а також в договорі про видачу траншу. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному траншу кредиту оформляється окремим договором про видачу траншу при кожній видачі частини кредиту. Кожен договір про видачу траншу є невід'ємною частиною цієї угоди. Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити проценти та винагороду у строки, встановлені цією угодою та договорами про видачу траншів у повному обсязі.

Пунктом 1.2. вказаної угоди встановлена загальна сума кредиту в межах кредитної Угоди: 50 000.00 доларів США.

Відповідно до п.1.3 кредитної угоди термін повернення кредиту та окремих частин - траншу кредиту, встановлюється договорами про видачу траншу кредиту, а також графіку погашення кредиту та відсотків , які є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншу, але не пізніше 11.12.2009 р. Вказаний строк може бути змінений згідно п.п.2.3.3, 2.4.1 . справжньої Угоди.

Згідно п.2.2.3, 2.2.5 Угоди позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно графіків погашення кредиту, відсотків та винагороди, що складаються з кожним договором про видачу траншу окремо і є невід'ємною частиною кожного договору про видачу траншу. Сплатити банку винагороду за відкриття позичкового рахунку, згідно п. 4.5 даної угоди, винагороди згідно п.4.6 даної Угоди, а також винагороди згідно п.п.4.5, 4.6 договорів про видачу траншу.

П.2.2.15 угоди передбачено, що позичальник зобов'язується відшкодувати банку в повному обсязі витрати на надання правової допомоги юридичних фірм, адвокатів, інших осіб ( при залученні їх для представництва інтересів банку, пов'язаних із розглядом спорів за даною угодою в судах всіх інстанцій), а також на всіх підприємствах, організаціях усіх форм власності, в органах державної влади і управління в термін, зазначений в письмовій вимозі банку.

Згідно п.п.4.5, 4.6 угоди, позичальник сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунку за кожним договором про видачу траншу в розмірі згідно п.4.5 договорів про видачу траншу, при цьому, за відкриття позичкового рахунку за першим договором про видачу траншу, винагорода сплачується в день укладення угоди, по всім іншим у день укладення конкретного договору про видачу траншів. Позичальник сплачує банку винагороду, зазначену в п.4.6 договорів про видачу траншів. (а.с.13-15)

31.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до кредитної угоди №МКН52ВЛ 08 від 31.07.2008 року, якою внесено зміни до пункту 1.2 розділу «Предмет угоди» Кредитної угоди №МКН52ВЛ 08 від 31.07.2008 року і викладено його в наступній редакції: «загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди: 100 000 доларів США» (а.с.17).

В цей же день 31.07.2008 року на виконання умов вказаної кредитної угоди між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання траншу №МКН52ВЛ 08/Т1, за умовами якого банк зобов'язався надати кредит в розмірі 50 000,00 дол. США на термін до 20.07.2018 року, а відповідач ОСОБА_1. зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Транш кредиту надався на споживчі цілі. (а.с.18)

Терміни повернення траншу кредиту і відсотків визначено відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток №1 до договору траншу №МКН52ВЛ 08/Т1) ( а.с.19-20).

П.п.4.5, 4.6 договору траншу передбачено, що позичальник згідно п.4.5 кредитної угоди сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунку в розмірі 4 844 грн.80 коп. у день укладення даного договору та згідно п.4.6 кредитної угоди сплачує банку винагороду за ведення кредитної справи 0,1885 % від суми траншу, яка сплачується щомісячно відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1). При достроковому погашенні кредиту, позичальник, у день такого погашення сплачує банку винагороду в сумі складової різниці між підсумковою сумою, зазначеної у графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди і раніше сплаченими сумами винагороди (а.с.18).

Також 31.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2. укладений договір іпотеки, де предметом іпотеки зазначено будинок з господарськими будівлями, що в цілому складається з:

- житлового будинку літ.В, в, в1, в2, загальною площею 297,7 кв.м., житловою площею 114,5 кв.м., цоколь під огорожу, № 1, замощення літ. 1, навіс літ в3, в4, ангар літ Г, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 розташованого на землі приватної власності, та належить іпотекодавцям на підставі: 1/1 частина ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_1 виданого Управлінням житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.06.2004 року на підставі рішення виконкому Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області про оформлення права власності від 27.05.2004 року за №162, ? частина ОСОБА_2. на підставі договору дарування частини будинку серія НОМЕР_2 від 02.09.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., реєстровий № 14398, зареєстрованих в КП «Кременчуцьке МБТІ» в книзі: 39, номер запису: 4363, реєстраційний номер 6168541. Згідно рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.06.2008 року визнано право власності на : прибудову літ. «ві», «в2»„ ангар літ «Г», збільшену загальну площу на 16,8 кв.м., зменшина житлова площа на 64,4 кв.м.

- земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 634 кв.м. в межах згідно з планом, яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_1. на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 000274, виданого Краківською районною радою від 08.10.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06.(а.с.22-23)

В цей же день 31.07.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору іпотеки, якою внесено зміни до пункту 2 розділу «Предмет договору» Договору іпотеки викладено в наступній редакції: «За даною угодою заставою забезпечується виконання зобов'язань Позичальника, що випливають з кредитної угоди № МКН52ВЛ-08 від 31.07.2008 року, та додаткової угоди №1 від 31.07.2008 року до Кредитної угоди № МКН52ВЛ-08 від 31.07.2008 року, з:

- повернення кредиту у загальній сумі 100000,00 (сто тисяч) доларів США 00 центів, що надається окремими частинами - Траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів, що оговорена в договорі про видачу Траншу, що

надається у межах Кредитної угоди), сукупний розмір сальдо за якими не буде перевищувати суму, вказану в даному пункті (видачу частин (Траншей) кредиту) здійснюється після підписання договору про видачу Траншу, нд

строк та на умовах, передбачених Кредитною угодою і Договором про видачу Траншу. Повернення кредиту відбувається згідно з п.п. 1.3., 2.2.З., 2.З.З., 2.З.6., 2.З.9., 2.4.1., 4.10. Кредитної угоди та п.п. 1.3., 4.1., 4.2. Договорів»; про видачу траншів;

- сплати процентів за користування кредитом у розмірі 15% (п'ятнадцять відсотків) річних, починаючи з дати зарахування кредитних коштів на картрахунок до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.3., 2.2.2., 2.2.З., 2.3.3; 2.3.6., 2.3.9., 2.4.1., 4.10. Кредитної угоди, та п.п.1.3., 4.1., 4.2. Договорів про видачу Траншів;

- сплати процентів за користування кредитом у розмірі 40% (сорок відсотків) річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту, у разі порушення зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.3., 2.2.3., 2.2.16., 2.З.З., 2.4.1., 4.10. Кредитної угоди та п.п. 1.3.,2.2.3. Договорів про видачу Траншів, у дату не пізніше 20 числа кожного поточного місяця;

- сплати винагороди за відкриття позичкового рахунку згідно з п. 4.5. Кредитної угоди та п. 4.5. Договорів про видачу Траншів. Нарахування здійснюється в день сплати винагороди.

- сплати винагороди, за оформлення Договорів про видачу Траншів, згідно з п. 4.6. Кредитної угоді та п. 4.6.Договорів про видачу Траншів. Сплата винагороди повинна бути здійснена у готівковій формі, через касу

Іпотекодержателя, у дату здійснення першого погашення Траншу кредиту/Траншів кредиту, згідно Графіку(ів) погашення кредиту і відсотків (Додатки 1 до Договорів про видачу Траншів);

- сплати пені, у порядку та розмірі, визначених п. 6.1. Кредитної угоди;

- сплати штрафу, в розмірі 2% (два відсотка) від суми отриманого кредиту, за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.7., 2.2.8., 2.2.11. Кредитної угоди;

- сплати штрафу, в розмірі 20% (двадцять відсотків) від суми отриманого кредиту (траншей кредиту), використаноїне за цільовим призначенням (згідно з п. 6.3. Кредитної угоди);

- сплати штрафу в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову, у випадку якщо Іпотекодавцем будуть порушені строки платежів за будь-яким із грошових обов'язків передбачених Кредитною угодою та Договорами про надання Траншів більш ніж 120 днів, у зв'язку з чим

Іпотекотекодержатель примушений буде звернутися до суду»( а.с.21).

04.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1. був укладений договір про видачу траншу №МКН52ВЛ 08/Т2, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати ОСОБА_1. кредитні кошти в розмірі 25000 доларів США, а ОСОБА_1. в свою чергу зобов'язався повернути отриманий транш кредиту, сплатити відсотки на суму траншу кредиту, у встановлені даним договором термін, а також виконати свої зобов'язання згідно цього договору і кредитної угоди №МКН52ВЛ 08 від 31.07.2008 року у повному обсязі. Терміни повернення траншу кредиту і відсотків визначаються відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди - додаток №1 до договору траншу №МКН52ВЛ 08/Т2.

П.п.4.5, 4.6 даного договору передбачено, що позичальник, згідно п.4.5 кредитної угоди, сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунку в розмірі 2 422 грн. 55 коп. у день укладення даного договору та згідно п.4.6 Кредитної угоди сплачує банку винагороду за ведення кредитної справи 0, 1885 % від суми траншу, яка сплачується щомісячно відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1). При достроковому погашенні кредиту, Позичальник, у день такого погашення сплачує банку винагороду в сумі складової різниці між підсумковою сумою, зазначеної у графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди і раніше сплаченими сумами винагороди(а.с.72).

Додатком №1 до даного договору був графік погашення кредиту, відсотків і винагороди ( а.с.73)

Свої зобов'язання за вказаними договором банк виконав у повному обсязі, але відповідач ОСОБА_1. покладені на нього зобов'язання здійснювати погашення заборгованості за кредитом у встановленому договорами порядку не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 10.07.2017 p. по договору №МКН52ВЛ 08/Т2 складає 42 414,57 доларів США (а.с.115-120), а по договору №МКН52ВЛ-08 складає 12 776,42 долари США (а.с.127-132).

Ухвалюючи рішення про визнання недійсними у цілому кредитних договорів, суд першої інстанції виходив з того, що Банком порушені вимоги ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме позивачу як позичальнику і споживачу фінансових послуг не була надана повна і достовірна інформація про реальні умови кредитування.

Перевіряючи наведені висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Положеннями частини другої ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час укладених оспорюваних кредитних договорів) на кредитодавця покладався обов'язок перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

При цьому у абзаці другому цієї норми Закону передбачалося, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Положення ст.15 і ст.23 ЗУ «Про захист прав споживачів» не містили указівки про те, що порушення кредитодавцем вимоги закону про надання споживачеві зазначеної інформації відносно умов кредитування має наслідком визнання укладеного договору недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Належними і допустимими доказами у справі підтверджено, що оспорювані договори споживчого кредиту підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_1. на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваних договорів та в подальшому виконував їхні умови. Зміст договорів містить повну інформацію щодо умов кредитування, у тому числі й щодо розміру кредиту, процентної ставки, у додатку до договору «Графік» міститься інформація щодо порядку погашення кредиту, визначені конкретні суми, що позивач мав сплачувати щомісячно.

Розуміння зазначених обставин ОСОБА_1. підтвердив власноруч поставленим підписом, належність якого сторонами не оспорюється.

Відповідно до вимог п.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Даних про звернення ОСОБА_1 до Банку з приводу незрозумілості договору, несправедливості його умов, неправомірності положень договору, порушення прав позичальника як споживача, відсутності графіку платежів, чи вимогою про видачу йому вказаного додатку у справі немає.

Таким чином, позивач мав реальну можливість детально ознайомитися з умовами угоди та прийняти рішення про відмову від укладення договору споживчого кредиту, проте не зробив цього, а отже позичальник усвідомлював умови угоди та прийняв їх.

ОСОБА_1. отримав кредитні кошти у повному обсязі, визначеному кредитними договорами, використав їх на власні споживчі цілі, протягом шести років здійснював повернення кредиту, що, на думку колегії суддів, спростовує доводи позивачів про ненадання їм повної інформації щодо умов кредитування.

Щодо валютних ризиків, то інформація про можливі коливання валютного курсу і наслідки таких коливань є загальновідомою, загальнодоступною, не потребує окремого роз'яснення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання укладених кредитних договорів недійсними у цілому.

Разом з тим, за положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.

Зі змісту п.2.2.5, п.2.2.15, п.4.5., п.4.6 оспорюваних договорів вбачається, що Банк поклав на позичальника обов'язки, які не є послугою у розумінні Закону, а саме обов'язок сплати банку винагороди за відкриття позичкового рахунка, сплати банку винагороди за ведення кредитної справи, обов'язок відшкодувати банку витрати за надання правової допомоги.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2. у частині визнання недійсними положень пунктів 2.2.5., п.2.2.15, п.4.5., 4.6. кредитної угоди та договорів про видачу траншів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2., подаючи позовну заяву до суду, а в подальшому уточнюючи позовні вимоги, заявили: три позовні вимоги немайнового характеру, що відповідно до пп. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"(чинного на час подачі позову до суду)повинно бути оплачено судовим збором у розмірі 640+640+640=1920 грн.

При подачі позову до суду ОСОБА_1. та ОСОБА_2. сплачено 1920 грн. судового збору, що підтверджується наданими ними квитанціями.(а.с.1-3).

При апеляційному оскарженні вказаного рішення до сплати скаржником підлягала сума в розмірі 1920х110% = 2112 грн.

Сплачено ПАТ КБ «ПриватБанк» за подачу апеляційної скарги 2112 грн. (а.с. 213).

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено частково як і позовну заяву, то враховуючи п.36 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року судові витрати слід розподілити між сторонами порівну тобто відшкодуванню підлягає 50% суми сплаченої за подачу позову або апеляційної скарги до суду.

Таким чином з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1. та ОСОБА_2. необхідно стягнути 1920 х 50% = 960 грн. за подачу позову до суду, а з ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2112х50%= 1056 грн. за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1. та ОСОБА_2. підлягає до стягнення більша сума ніж з ПАТ КБ «ПриватБанк» тому враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути різницю судових витрат покладених на обидві сторони в розмірі 2112 - 1920 = 192 грн. у рівних частинах з кожного, а також звільнити ПАТ КБ «ПриватБанк» від обов'язку сплачувати ОСОБА_1. та ОСОБА_2. частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимогиКоваль Олександра Олександровича, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки задовольнити частково.

Визнати несправедливими та недійсними умови кредитної угоди № №МКН52ВЛ, договору про видачі траншу № №МКН52ВЛ 08/Т1 від 31 липня 2008 року, договору про видачу траншу №МКН52ВЛ 08/Т2 від 04 серпня 2008 року, що укладався між ОСОБА_1. та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора відділення «Кременчуцька філія» Коваленка В.І., що діяв на підставі довіреності № 6044 від 30.05.2007 року, що видана секретарем Правління Білушенко І.П., викладені в п.п. 2.2.5, 2.2.15., 4.5., 4.6.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати понесені останнім у розмірі 192 грн. у рівних частинах з кожного.

Звільнити ПАТ КБ «ПриватБанк» від обов'язку сплачувати ОСОБА_1. та ОСОБА_2. частину судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов