Єдиний унікальний номер 2-103/11 Номер провадження 88-ц/775/1/2018
Єдиний унікальний номер 2-103/11
Номер провадження 88-ц/775/1/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого- судді Мірути О.А.,

суддів Новосьолової Г.Г.,

Новосядлої В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.Л.,

позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті заяву ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року у цивільній справі № 2-103/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 28 березня 2011 року був задоволений позов ОСОБА_2 до громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, з якого стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів до повноліття сина. Також стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів, щомісячно, до досягнення дитиною шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Вказане рішення суду першої інстанції скасоване рішенням Апеляційного суду Донецької області від 06 листопада 2012 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що суд розглянув справу не відповідно до дати, що була визначена компетентним судом Російської Федерації. За результатами розгляду скарги, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, щомісячно, в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів та на утримання позивачки в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

13 травня 2013 року ОСОБА_3, через свого представника, подав заяву про перегляд рішення апеляційного суду від 06 листопада 2012 року за нововиявленими обставинами, оскільки рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 12 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року заява ОСОБА_3 задоволена - скасовано рішення Апеляційного суду Донецької області від 06 листопада 2012 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

02 липня 2016 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду апеляційної інстанції від 23 липня 2013 року.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2013 року скасовано рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 12 грудня 2012 року і ухвала апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2013 року про залишення рішення суду першої інстанції без змін, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи про встановлення батьківства Краснолиманський міський суд Донецької області ухвалив рішення від 05 лютого 2015 року про визнання ОСОБА_3 батьком дитини. 07.05.2015 року Апеляційний суд Запорізької області залишив вказане рішення без змін.

З огляду на викладене, позивачка ОСОБА_2 просила скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року за нововиявленими обставинами та ухвалити нове, яким задовольнити її позов про стягнення аліментів повністю.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року задоволено.

Скасовано рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_5, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 вересня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання за період з 09 вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (до досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку) в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2016 року відхилено, оскаржуване рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 05 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року задоволено частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2017 року відкрито апеляційне провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року провадження у вказаній справі зупинено для звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації по питанню вручення повідомлення про дату судового розгляду справи відповідачу ОСОБА_3 Розгляд справи призначений на 20 лютого 2018 року на 11 годину 30 хвилин, резервна дата 17 квітня 2018 року на 11 годинк 30 хвилин.

05 жовтня 2017 року на адресу Апеляційного суду Донецької області надійшов лист від головного територіального управління юстиції у Донецькій області про направлення доручення Апеляційного суду Донецької області про вручення документів та здійсненні окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_3 (т.3, а.с. 35).

05 лютого 2018 року на адресу Апеляційного суду Донецької області від Головного управління міністерства юстиції Російської федерації по Москві надійшло повідомлення про виконання доручень Апеляційного суду Донецької області України про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій стосовно ОСОБА_3 (т. 3, а.с. 38).

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала доводи, викладені в заяві, просила скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року за нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов повністю.

Відповідач ОСОБА_3, який є громадянином Російської Федерації, в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі-Конвенція) та Інструкції щодо встановлення порядку належного повідомлення відповідача у справі.

Відповідно до ч.8 ст.130 ЦПК України особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Таких повідомлень від ОСОБА_3 на адресу суду не поступало.

Ч.2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В зв'язку з належним повідомленням відповідача ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи та відсутністю повідомлень причини неявки, суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши підстави заяви та позову, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню, а позов частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як передбачено ч.2 ст. 425 ЦПК України заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанції з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленними або виключними обставинами суд не може виходити за межі таких вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття сина та на її утримання у зв'язку із доглядом за дитиною до шестирічного віку у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином шести років. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 10.06.2010 року ОСОБА_3 було визнано батьком сина сторін - ОСОБА_5. Проте відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання (т.1 , а. с. 5).

Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 28 березня 2011 року позов задоволений у повному обсязі. (т. 1. а. с. 6) За апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 листопада 2012 року вказане рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття сина та на утримання позивачки ОСОБА_2 (у зв'язку з доглядом за дитиною) у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином трирічного віку, тобто з 09.09.2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т. 1, а. с. 6 - 9).

За заявою ОСОБА_6 рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року скасовано рішення Апеляційного суду Донецької області від 06 листопада 2012 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення апеляційного суду про стягнення аліментів стало скасування заочного рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 10 червня 2010 року, яким ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При новому розгляді справи Червоногвардійський районний суд м. Макіївки Донецької області рішенням від 12 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2013 року, відмовив у задоволенні позову про встановлення батьківства.

Зазначені обставини вбачаються з рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року, яке позивач просить скасувати за нововиявленими обставинами, та із заяви відповідача про перегляд заочного рішення від 10 червня 2010 року ( т. 1, а. с. 12 - 13, 79).

Вказане рішення від 12 грудня 2012 року та ухвала від 30 квітня 2013 року були оскаржені до суду касаційної інстанції, який ухвалою від 18 вересня 2013 року скасував їх та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а. с. 14-15).

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області та вимушеною зміною ОСОБА_2 місця проживання (тимчасово зареєстрована в м. Красний Лиман), справа з 16.01.2014 року знаходилася в Краснолиманському міському суді Донецької області, який 05 лютого 2015 року ухвалив рішення про задоволення позову та визнав ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5 (т1, а. с. 16-18).

Апеляційний суд Запорізької області, якому на підставі розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 р. № 27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» тимчасово була визначена підсудність Апеляційного суду Донецької області, ухвалою від 07 травня 2015 року відхилив апеляційну скаргу ОСОБА_3 та залишив без змін рішення від 05 лютого 2015 року про встановлення батьківства (т.1 , а. с. 19-21).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 серпня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на вказані рішення та ухвалу (т.1, а. с. 29).

Роботу Апеляційного суду Донецької області відновлено 26 травня 2015 року згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2015 року № 33/0/38-15.

12 серпня 2015 року позивач звернулася до Апеляційного суду Донецької області з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року. Ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2015 року у задоволенні заяви було відмовлено у зв'язку з відсутністю цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та роз'яснено заявнику право на звернення із заявою про відновлення втраченого провадження у цій цивільній справі № 2/53/10 до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, якому згідно розпорядження від 02.09.2014 р. № 27/0/38-14 визначена підсудність Червоногвардійського районного суду міста Макіївки (т.1, а. с. 30).

17 вересня 2015 року суддею Костянтинівського міськрайонного суду відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2 від 15.09.2015 року (т.1, а. с. 1,33).

Ухвалою від 30 вересня 2015 року суд зупинив провадження у справі до надходження відповіді від компетентного суду Російської Федерації на судове доручення про надання правової допомоги. Розгляд справи відкладений на 9-00 год. 14 березня 2016 року та визначено резервну дату судового засідання 9-00 год. 16 травня 2016 року. (т.1, а. с. 41)

06 жовтня 2015 року судом надісланий пакет документів на виконання цієї ухвали до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. (т.1, а. с. 45-50).

02.11.2015 року Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області направило вказані документі до ГУ Міністерства юстиції Російської Федерації по м. Москва. (т.1, а. с. 124)

09 березня 2016 року Басманний районний суд м. Москви РФ виконав судове доручення. (т.1, а. с. 140 - 145)

Після отримання документів Костянтинівський міськрайонний суд 16 травня 2016 року ухвалив рішення про відновлення втраченого судового провадження №2-103/11 у справі про стягнення аліментів.

02 липня 2016 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду апеляційної інстанції від 23 липня 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 вересня 2010 року та на утримання позивачки ОСОБА_2 за період з 09.09.2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року (до досягнення сином трьохрічного віку) в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходів) (т. 2, а. с. 21 - 27).

Ухвалою Московського міського суду Російської Федерації від 18 листопада 2016 року у задоволенні клопотань ОСОБА_2 та Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області України про визнання та примусове виконання на території Російської Федерації рішення Апеляційного суду Донецької області України від 20 липня 2016 року - відмовлено (т.2, а.с. 118-120).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2016 року відхилено, рішення залишено без змін ( т. 2, а.с. 145-146).

Постановою Верховного Суду України від 05 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 частково задоволено. Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2016 року скасовано з підстав порушення судами норм Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Інструкції щодо встановлення порядку належного повідомлення відповідача у справі через головні територіальні управління юстиції, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с. 191-194).

Ч.2 п.3 ст. 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

За таких обставин, рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами, оскільки було скасоване рішення про відмову у позові про встановлення батьківства, який в наступному був задоволений. Між вказаними рішеннями існує матеріально-правовий зв'язок, а факти, встановлені у справі про встановлення батьківства, мають значення для вирішення даної справи про стягнення аліментів.

В заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 посилалася саме на вказане рішення.

Розглядаючи позов по суті, апеляційний суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ст. 182 СК України передбачено, що

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

32)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 та ч. 1 ст. 191 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як вже зазначалось, Краснолиманський міський суд Донецької області рішенням від 05.02.2015 року визнав відповідача ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5 На підставі цього рішення Краснолиманським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зроблений відповідний актовий № 15 про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, де батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та 02 червня 2016 року видано свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1

ОСОБА_3 є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та зобов'язаний утримувати його відповідно до закону.

Відповідач ОСОБА_3 працює та отримує постійний дохід, тому суд, враховуючи положення ст. 182 СК України та обставини справи, вважає за можливе стягнути з нього аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 вересня 2010 року (від дня пред'явлення позову відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України).

Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки ОСОБА_2 (у зв'язку з доглядом за дитиною) підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як передбачено ч. ч. 2,3 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 79 СК України якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Частиною 1 ст. 79 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідач працює - є членом ради директорів ЗАТ «НДІ Матеріалознавство» (ЗАО «НИИ Материаловедение»), тому суд приходить до висновку, що він має можливість надавати допомогу матері спільної дитини. Розмір аліментів на її утримання визначається судом у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходів), період стягнення - до досягнення дитиною трьох років, тобто за період з 09 вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки на момент ухвалення рішення суду син сторін досяг трирічного віку.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висноку про задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, задовольняючи позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави за ставкою на момент звернення позивача з даним позовом до суду у розмірі 51 гривень.

Керуючись ст. 368, 423, 429, 430 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року задовольнити.

Скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Радянська Гавань Хабаровського Краю Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 вересня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Радянська Гавань Хабаровського Краю Російської Федерації, громадянина Російської Федерації на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання за період з 09 вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (до досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку) в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходів).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 51 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлений 26.02.2018 року

суддя-доповідач: