Постанова

Іменем України

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 523/14606/17

провадження № 61-8203св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 29 липня 2016 року у складі головуючого - судді Слободяник Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року у складі суддів: Іващука В. А., Ковальчука О. В., Якименко Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 140/481/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом до ОСОБА_5, у якому просив відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2015 року близько 21 години по вул. Леніна м. Немирова Вінницької області ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1, та не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення із автомобілем Пежо Партнер, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є позивач. Такими діями ОСОБА_5 порушив пункти 1.1; 11.2; 12.3; 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок зіткнення транспортні засоби були пошкоджені. Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) за статтями 124, 130 КУпАП. Вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2015 року № 700Е-09/15 становить 129 390 грн 71 коп. Цивільно-правова відповідальність автомобіля відповідача застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська пожежна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія») за полісом АІ/1150235. Позивач звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування, яке задоволено у розмірі 49 500 гривень. Різниця між розміром шкоди і страховою виплатою становить 79 890 грн 71 коп, яку ОСОБА_4 просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 29 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 79 890 грн 71 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 798 грн 91 коп.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з урахуванням положень статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, виходив із того, що ОСОБА_4 доведені обставини, на які він посилався, наявність заподіяної йому відповідачем шкоди, вини ОСОБА_5 та обґрунтованість розміру шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що місцевим судом постановлено рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає. Висновок про економічну недоцільність проведення ремонту (відновлювальних робіт) автомобіля, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, зроблено експертом - автотоварознавцем за погодженням з аварійним комісаром. Відповідач заперечень щодо зазначеного висновку не висловив.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно стягнули різницю шкоди, виходячи з ринкової вартості автомобіля, а не вартості відновлювального ремонту. Позивач не визнав автомобіль фізично знищеним та не передав його відповідачу, а тому стягнення сум, визначених експертним дослідженням, без передачі автомобіля відповідачу, є необґрунтованим.

9 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що 01 вересня 2015 року близько 21 години по вул. Леніна у м. Немирів Віницької області водій автомобіля Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_5 порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на автомобіль Пежо Партнер, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4

Винним у ДТП визнано ОСОБА_5, що підтверджується постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2015 року.

Цивільно-правова відповідальність власника Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована у ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія», поліс № АІ/1150235.

Після ДТП по заяві ОСОБА_4 було проведено експертне дослідження транспортного засобу Пежо Партнер, державний номерний знак НОМЕР_2, про що складено висновок від 12 вересня 2015 року № 700Е-09/15 та визначена вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП у розмірі 129 390 грн 71 коп.

Відповідно до платіжного доручення від 23 грудня 2015 року № 302 страхова сума у розмірі 49 500 грн виплачена ОСОБА_4 страховиком ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія».

Відповідно до пложень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовґязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, правильним є висновок судів про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Доводи касаційної скарги про безпідставне стягнення різниці, виходячи з ринкової вартості автомобіля, а не вартості відновлювального ремонту, колегія суддів відхиляє. У висновку експерта від 12 вересня 2015 року № 700Е-09/15 зазначено, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, тому проводити відновлювальні роботи економічно недоцільно. Розмір шкоди визначено виходячи з ринкової вартості пошкоженого автомобіля у сумі 129 390 грн 71 коп, а не з вартості віновлювального ремонту, який є вищим.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 29 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 29 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат