Номер провадження 2/225/122/2018
Єдиний унікальний номер 225/5931/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Геря О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савченко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

Військово-цивільна адміністрація міста Торецьк Донецької області звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

На доведеність заявлених вимог зазначає, що ОСОБА_2 має неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

16.03.2017 року неповнолітній ОСОБА_1 написав заяву про влаштування до Центру соціально-психологічної реабілітації м. Торецька, де він і знаходиться до теперішнього часу, мати дитину жодного разу не відвідувала.

15.05.2017 року неповнолітній ОСОБА_1 написав заяву на комісію з питань прав дитини, про розгляд питання про доцільність позбавлення матері батьківських прав.

01.08.2017 року ОСОБА_2 написала нотаріальну заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відер сер неповнолітнього сина ОСОБА_1

Відомості про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_1 внесені згідно ч.1 ст. 135 СК України.

ОСОБА_2 не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає, вихованням дитини не займається, не цікавиться його здоров'ям, не приділяє йому ваги, не проводить з дитиною вільний час, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не утримує сина.

ВЦА в м. Торецьк Донецької області просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 та стягнути з неї аліменти на утримання сина на користь ВЦА м. Торецьк Донецької області.

Представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи без її участі не надала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Дзержинську Донецької області, мати дитини - ОСОБА_2, батько дитини зазначений на підставі ст. 135 СК України. (а.с. 5)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецька з 14.03.2017 року по теперішній час. За час знаходження дитини у закладі мати - ОСОБА_2 сина не відвідувала, станом здоров'я не цікавилася, моральної підтримки не надавала, не виявляла бажання забрати дитину додому.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 самоусунулися від виховання свого сина, за місцем проживання характеризується задовільно, у зловживанні спиртними напоями помічена не була.

Згідно висновку військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 29.09.2017 року, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є доцільним.(а.с. 3).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.

У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться долею сина, а тому вважає, що позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Суд вважає, що одночасно, згідно зі ст. 166 Сімейного Кодексу України з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини на користь військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області.

Керуючись ст.ст.12,13,81, 89,141,263,265,280 ЦПК України, ст.ст.84, 110-112, п.2 ч.1 ст.164, ст.ст.180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ

Позов військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, на користь військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області аліменти на утримання сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 листопада 2017 року і стягувати до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір на користь держави за позбавлення батьківських прав у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги в 30 денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: