АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-859 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Тітова М.Ю

Унікальний № 756/11244/16 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

В позові просила суд стягнути з відповідача на свою користь

грошові кошти в розмірі 16 813,83 грн. в якості компенсації матеріальних збитків, заподіяних її майну - автомобілю «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.06.2009 року, та стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що позивачу на праві власності належить автомобіль марки «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1.

У лютому 2008 року позивач довірила керуванням даним транспортним засобом дружині свого рідного брата - ОСОБА_4

Починаючи з 2008 року автомобіль фактично перебував в користуванні сім'ї брата позивача, який самостійно займався його технічним обслуговуванням, а тому позивач тривалий час не приділяла уваги технічному стану автомобіля.

Лише в листопаді 2014 року, після розірвання шлюбу між братом позивача та відповідачем, автомобіль знову перейшов в користування позивача, та тільки тоді вона яви, що автомобіль містить пошкодження. Позивач дізналася, що пошкодження виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, яке трапилась у 2009 році.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2009 року відповідача визнано винною у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Вартість матеріального збитку, завданого позивачу, визначений у звіті про оцінку матеріального збитку від 22.08.2016 року та становить 16 813,83 грн., які вона просила стягнути.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, п росила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт послалась на те, що суд першої інстанції не врахував усі письмові докази по справі, не взяв до уваги експертний висновок який визначає розмір матеріальних збитків, докази а підтвердження винуватості ОСОБА_3 в скоєнні ДТП та заяви відповідача до страхової компанії на відшкодування збитків із зазначенням пошкодження автомобіля, та усунення нею пошкоджень автомобіля після ДТП .

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінку всім доказам у справі та не навів мотивів їх прийняття або відхилення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 21.08.2007 року (а.с. 4).

Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Козоріз Л.М. 05.02.2008, позивач уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси в органах Державтоінспекції, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту ТЗ, з питань обслуговування та ремонту автомобіля марки «Ніссан»,д.н.з. НОМЕР_1, з правом експлуатації вищезазначеного автомобіля. Довіреність видана терміном на три роки і дійсна до 05.02.2011року (а.с. 5).

Також було встановлено, що 02.06.2009 року близько 08 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Дегтярівській в м. Києві, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортного засобу.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2009 року відповідача ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого cт. 124 КУпАП (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та обґрунтовані докази спричиненої шкоди, її розміру, не доведений причинний зв'язок між протиправною дією відповідача та спричиненою шкодою.

Колегія суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає оскільки ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи , які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з наведених норм, умовами за якими виникає зобов'язання по відшкодуванню майнової шкоди є: наявність шкоди, протиправна дія (бездіяльність), вина особи, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою.

З урахуванням особливостей правил стягнення шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, викладених у cт. 1187 ЦК України, відповідальність виникає при наявності шкоди/ протиправної поведінки заподіювача шкоди; наявності причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував всі письмові докази по справі, не взяв до уваги експертний висновок який визначає розмір матеріальних збитків, рішення суддів щодо визнання ОСОБА_3 винною в скоєнні ДТП та заяву відповідача до страхової компанії на відшкодування збитків із зазначенням пошкодження автомобіля, заяву ОСОБА_3 про усунення нею пошкоджень автомобіля після ДТП.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 400/8-16 був складений ФОП ОСОБА_6 22 серпня 2016 року, оцінка автомобіля здійснена 18 серпня 2016 року.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку КТЗ № 400/8-16 від 22.08.2016 pоку, який на підтвердження свого позову був наданий стороною позивача, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки«Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 станом на 22.08.2016 року складає 16 813,83 грн., а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля без урахування вузлів і деталей на момент проведення досліджень становить 28 521,93 грн., ринкова вартість до моменту ДТП становить 359 520, 00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до довідки УДПС від 02.06.2009 року про ДТП та заявою Страхувальника ОСОБА_2 до страхової компанії "Страхові традиції" про повідомлення про пошкодження транспортного засобу від 04.06.2009 року, під час зовнішнього огляду автомобіля марки «Ніссан» виявлені наступні пошкодження: подряпина на передній правій дверці, пошкодження задньої правої дверки та пошкодження заднього крила (а.с. 63, 64).

Відповідно до акту огляду ТЗ складеним ФОП ОСОБА_6 виявлено пошкодження автомобіля марки «Ніссан» станом на 2016 р. та їх перелік є іншим: - диск заднього правого колеса, двері передні праві - деформація, двері задні праві - деформація, борт правий - деформація, підніжка права - пошкодження, стінка ліва кузову -ЛФП.

Колегією суду встановлено, що виявленні пошкодження при огляді транспортного засобу в 2016 р. значно різняться з тими які були значні працівником УДПС при огляді автомобіля після ДТП 02.06.2009 року .

Інших даних про розмір матеріальних збитків, завданих позивачу відповідачем матеріали справи не містять та надано не було.

Положенням ч.1 ст.143 ЦПК України (в редакції 2004 року) передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Проте, сторони з клопотанням про призначення експертизи для визначення матеріальних збитків до суду не звертались.

Можливість призначення експертизи за ініціативою суду цивільним процесуальним законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля - ОСОБА_1 не є допустимим доказом та не може братися до уваги.

Оскільки звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного ОСОБА_1 не містить доказів того, що пошкодження автомобіля відбулося саме внаслідок дій відповідача ОСОБА_3, оскільки огляд транспортного засобу та його оцінка проводилися оцінювачем 18.08.2016 року, тоді як дорожньо - транспортна пригода, з вини ОСОБА_3 трапилась у червні 2009 року.

З наведених обставин слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що в ході розгляду справи суду не надано доказів які свідчили б про неправомірність поведінки відповідача щодо позивача, порушення його особистих та майнових прав, що є обов'язковою підставою для встановлення відповідальності за спричинену шкоду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України (в редакції 2004 року) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції 2004 року) стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Отже, посилання апелянта про незаконність ухваленого рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальних збитків та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді