Справа № 263/3809/17
Провадження №2п/263/15/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

02 березня 2018 року Жовтневий районній суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Шевченко О.А.., при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права власності, стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.11.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права власності, стягнення суми боргу за договором позики задоволені частково. Стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість у сумі 82901,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 2196047,75 грн. та суму судовий збір у розмірі 8000 грн. 00 коп.

23.01.2018 року представник відповідача ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона не погоджується з вказаним рішенням суду, оскільки судом не вірно застосовано норми матеріального права, і не враховано, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотеко держателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсним. Крім того, вважає, що стягнення заборгованості у доларах США з посиланням на еквівалент у гривнях не відповідає вимогам договору та нормам ЦК України. Також Відповідач не погоджується із стягненням з нього судового збору. Щодо причини неявки у судові засідання, в заяві про перегляд заочного рішення зазначено, що судом здійснювались виклики не належним чином, оскільки за адресою, на яку направлялись виклики він не зареєстрований. У звязку з наведеними обставинами просила скасувати заочне рішення суду від 13.12.2017 року та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутності, свою заяву про перегляд заочного рішення підтримує, на скасуванні заочного рішення наполягає.

Представник Позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за його відсутності, та письмові заперечення проти скасування заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 263/3809/2017, позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права власності, стягнення суми боргу за договором позики задоволені частково. Стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість у сумі 82901,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 2196047,75 грн. та суму судовий збір у розмірі 8000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об'єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово викликався в судове засідання шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру (проспект Леніна)АДРЕСА_1.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не зареєстрований за вказаною адресою, оскільки це твердження спростовується наданою до суду нотаріально посвідченою довіреністю, в якій адреса, на яку направлялись судові повістки, відповідає тій, що зазначена в довіреності виданій ОСОБА_1 на представлення його інтересів ОСОБА_3, посвідченою ОСОБА_4, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донеької області 19.01.2018 року за № 31.

Посилання заявника на порушення принципу змагальності при ухваленні рішення суду не приймаються до уваги, адже позивач не використав свого права на участь у судових засіданнях. А відтак, судом було прийнято рішення, на підставі тих доказів, що були наявні у матеріалах цивільної справи. Обовязок по доказуванню лежить на сторонах.

Водночас, з'ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Суд відхиляє посилання відповідача та його представника на норми ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» як на підставу для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання божником основного зобовязання є недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно за ціною, нижчою від суми боргу за основним зобовязанням. Отже суд приходить до висновку про те, що завершення позасудового врегулювання після реалізації права іпотекодержателя про стягнення предмета іпотеки шляхом реєстрації права власності не відбулось. Вказана норма Закону не передбачає автоматичного припинення зобов'язання, яке забезпечено іпотекою, в повному обсязі у разі, якщо іпотекодержатель скористався своїм правом на задоволення вимог у позасудовому порядку шляхом укладання відповідного договору, а лише вказує на недійсність вимог стосовно основного зобовязання в тій його частині, в якій останнє було погашено за рахунок предмету іпотеки.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України (в редакції, яка діяла станом на дату ухвалення судового рішення), оскільки із заочного рішення суду вбачається, які вимоги позивача задоволені та з яких підстав. В мотивувальній частині рішення зазначено, що позовні вимоги позивача з урахуванням уточнення позовної заяви задоволені, також є посилання, за яким саме договором позики з відповідача стягнута заборгованість на користь позивача. Резолютивна частина заочного рішення містить чітке розуміння про зобовязання ОСОБА_1А перед ОСОБА_2 та державою.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про порушення вимог ст. ст. 524, 533 Цивільного кодексу України.

Відповідно до договору позики від 28.03.2014 (з внесеними змінами та доповненнями, згідно додаткових договорів від 27.06.2014 року та 22.04.2016 року), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, та сума які підлягає стягненню визначається за курсом НБУ в національній валюті. Отже, судом при винесенні заочного рішення з відповідача стягнута сума саме в національній валюті - гривні, яка становить 2 196 047,75 грн (1 долар США на день ухвалення рішення, тобто 20.11.2017 року, складав 26,49 гривень). Тому посилання представника відповідача щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті є безпідставними.

Суд вважає заперечення відповідача про стягнення з нього заочним рішенням суду до бюджету судового збору в розмірі 8000 гривень необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції, діючої на момент подачі позовної заяви) суд, враховуючи майновий стан сторони може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Згідно до ч. 3 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції, діючої на момент подачі позовної заяви), якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_2 просив суд звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на незадовільний майновий стан, оскільки вже довгий час не працює, на його утриманні знаходяться дружина з малолітньою дитиною та матір пенсіонер, дані факти підтверджені відповідними документами, які знаходяться в матеріалах цивільної справи.

З урахуванням цих обставин, суд ухвалив рішення про стягнення судового збору у розмірі 8000 гривень з ОСОБА_1 на користь держави, звільнивши позивача від сплати зазначеного збору.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні спірного заочного рішення від 20.11.2017 року.

З урахуванням того, що заявник не надав жодних доказів поважності неприбуття в судові засідання, не зазначив посилання на докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У звязку з наведеним, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішення по суті та обґрунтуванням для апеляційної скарги, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права власності, стягнення суми боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно п. 13 Перехідних положень ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.А. Шевченко