Справа №490/534/18 05.03.2018
Провадження №22-ц/784/404/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 490/534/18
Провадження 22-ц/784/404/18
Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

05 березня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенко О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі: заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

встановила:

19 січня 2018 року ОСОБА_2 до пред'явлення позову звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Заявник зазначав, що має намір оспорити в судовому порядку договір довічного утримання, за яким право власності на вказану квартиру, що належала на праві власності його покійній матері ОСОБА_4, перейшло до ОСОБА_5

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою, представник заявника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є необґрунтованими обставини необхідності вжиття заходів забезпечення позову та ненадані докази можливості ОСОБА_5 отримати статус учасника справи. Крім того, відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову, у відповідності до вимог п. 6, 7 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції до таких висновків дійшов передчасно, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2018 року померла мати заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, якій на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2011 року належала однокімнатна квартира АДРЕСА_3

За життя, 25 червня 2015 року ОСОБА_4 із ОСОБА_5 уклала договір довічного утримання, що був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., серія та номер 1631, за яким ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 у власність належну їй квартиру.

-2-

Після смерті ОСОБА_4, 18 січня 2018 року в Спадковому реєстрі проведено реєстрацію спадкової справи.

Порушуючи клопотання про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру, позивач посилався на те, що про укладений його матір'ю договір довічного утримання він дізнався лише 16 січня 2018 року під час її похорон, цей договір укладено незаконно та він має намір його оспорити в судовому порядку, у зв'язку з тим, вважав доцільним застосувати вищезазначений ним захід забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову. Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що за змістом ст. ст. 149-153 ЦПК України суд за заявою заявника має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладанням арешту на майно. Про забезпечення позову виноситься ухвала, яку може бути оскаржено в установленому порядку. Колегія суддів зазначає, що процесуальним законом визначено обов'язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред'явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту. Також, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

-3-

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Приймаючи заяву до розгляду та вирішуючи питання про відмову в забезпеченні позову, суд не звернув належної уваги на вимоги закону та роз'яснення зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, а також на обставини справи.

Так, заявник зазначав, що ОСОБА_5 неправомірно отримала у власність квартиру його покійної матері за договором довічного утримання від 25 червня 2015 року, дійсність якого він має намір оспорити у судовому порядку. Зазначене свідчить, що існує спір про право власності на даний об'єкт нерухомого майна.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилався на можливість відчуження ОСОБА_5 спірного майна. З метою недопущення цього, на думку колегії, суддів районний суд, не тільки міг, але й зобов'язаний був накласти арешт на належний ОСОБА_5 об'єкт нерухомого майна.

Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що протягом 10 днів з дня винесення ухвали про відмову в забезпеченні позову він подав до Центрального районного суду м. Миколаєва позов до ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним та ухвалою цього суду від 06 лютого 2018 року за його позовом відкрито провадження у справі. При цьому, колегія суддів вважає, що відсутність в заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яку від нього суд не вимагав, сама по собі не є достатньою підставою для відмови в забезпеченні позову та не позбавляє особу, яка може отримати статус учасника справи, подати відповідне клопотання про зустрічне забезпечення.

Враховуючи наведене, ухвала суду є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, що на підставі договору довічного утримання від 25 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., серія та номер 1631, належить ОСОБА_5.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст складено 05 березня 2018 року.