АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/1684/2018 БорисоваО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року місто Київ

справа № 753/16676/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року ухваленого під головуванням судді Колесника О.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трьох років;

на підставі статті 367 ЦК України допустити негайне виконання рішення суду.

В мотивування вимог посилалася на те, що з 31 серпня 2013 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що з 29 січня 2017 року у неї з відповідачем припинено фактичні шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Зазначала, що ОСОБА_2 матеріальну допомогу на її утримання та утримання спільної дитини надає нерегулярно та в значно меншому розмірі, ніж цього потребує дитина, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення ним повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від всіх його доходів щомісяця, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути аліменти на утримання сина та на утримання дружини по 1/8 частині від всіх його доходів на кожного.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції належним чином не було з'ясовано наявність обставин, які впливають на величину коефіцієнту від доходу відповідача на сплату аліментів на дитину та утримання дружини, (не з'ясував стан здоров'я дитини, матеріальний стан платника аліментів), виходив виключно з припущень позивача про можливість сплачувати відповідачем більший розмір аліментів, оскільки останній є працездатною особою.

Зазначав, що судом не встановлювалось належних та допустимих доказів які б свідчили про наявність обставин які зумовили збільшення коефіцієнту розміру аліментів ніж номінальний, який визначений в ч.5 ст.183 СК України.

Посилався на те, що з самого початку окремого проживання з позивачем, він не зупинявся піклуватися про сина, постійно, мінімум три рази на місяць, приїздив за адресою: АДРЕСА_1, де проживає дружина разом з сином, привозив фрукти, одяг, іграшки та систематично, залежно від розміру заробітної плати, надсилав дружині кошти на утримання сина.

Просив врахувати, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, у якої 01 березня 2013 року стався інсульт, за наслідками чого, у неї повністю не працює права рука, пересувається невпевнено, самостійно не має можливості приготувати їжу, прийняти ванну, висловити свої думки, у зв'язку з чим їй було присвоєно І групу інвалідності з приміткою «потребує сторонньої допомоги». Інших осіб, які б надавали їй допомогу не має, оскільки батько та брат померли.

Зазначав, що судом невірно було вирішено питання про судові витрати, не враховано положення ч.4 ст.88 ЦПК України.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду змінити в частині визначення розміру мінімального платежу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 31 серпня 2013 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З лютого 2017 року подружжя проживає окремо. Дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_3, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідач ОСОБА_2 працює заступником начальника відділу по супроводженню судових справ по стягненню коштів до бюджету Юридичного управління Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та отримує регулярний дохід.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дитини та дружини.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача та аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частки від доходу останнього суд першої інстанції виходив з положень ст.141, 180, 181, 183 СК України та обов'язку ОСОБА_2 утримувати свою малолітню дитину до повноліття та дружину до досягнення дитиною 3 років, наявність працевлаштування відповідача та його постійний щомісячний дохід, склад сім'ї, його стан здоров'я, того, що він має на утриманні непрацездатну матір, яка є інвалідом 1 групи.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Аналіз ст.183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст.182 СК України.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі малолітній син сторін проживає разом з матір'ю, що не заперечується відповідачем, так як ОСОБА_2 є його батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_3 обов'язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму.

Ухвалюючи рішення суд виходив із того, що відповідач працює та має можливість сплачувати аліменти на дитину.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За правилами ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач проживає за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_2 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є непрацездатною особою.

З виписки з акту МСЕК вбачається, що ОСОБА_6 є інвалідом першої групи та вказано, що остання потребує сторонньої допомоги (а.с.28).

В апеляційній скарзі апелянт зазначав, що у зв'язку з тим, що у його матері стався інсульт, у останньої повністю не працює права рука, вона пересувається невпевнено, самостійно не має можливості приготувати їжу, прийняти ванну, висловити свої думки.

Колегія суддів бере до уваги, що мати відповідача не може в повній мірі себе забезпечувати та як вбачається з матеріалі справи інших осіб, які з здійснювали за нею догляд та матеріально її утримували остання не має, оскільки чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 померли.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір частки від доходу ОСОБА_2, яка підлягає стягненню з нього на утримання дружини, в повному обсязі не надав оцінки вищевказаним обставинам, не врахував необхідність понесення відповідачем щомісячних додаткових витрат на утримання матері, у зв'язку чим визначив вказану частку в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів, що з урахуванням розміру стягнутих аліментів на утримання дитини (1/4 частина) становить загалом 5/12 частин від розміру заробітної плати (доходів) відповідача.

Визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, колегія суддів виходить з того, що відповідач має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, що ним не заперечується, є працездатною особою, проте на його утриманні також знаходиться мати ОСОБА_6, яка потребує сторонньої допомоги, та приходить до висновку про необхідність зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів стягнутих на утримання дружини до 1/8 частини.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема збільшено мінімально допустимий розмір аліментів на одну дитину та встановлено, що він не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказаний Закон набрав чинності 08 липня 2017 року, тобто діяв станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, що не було враховано судом першої інстанції, внаслідок чого помилково визначено мінімальний розмір аліментів в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Так, відповідно до п.14 ч.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на виклад позовних вимог у позовній заяві та на положення ст.183 СК України (у редакції на час ухвалення рішення), та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», а тому помилково зазначив у резолютивній частині рішення що стягненню з відповідача підлягають аліменти в частині від всіх його доходів.

Статтею 191 СК України, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулася до суду з позовом від 08 вересня 2017 року, який було направлено засобами поштового зв'язку 09 вересня 2017 року, що підтверджується конвертом (а.с.7), про те суд першої інстанції не звернув увагу на дану обставину, вказавши невірно про стягнення аліментів з 11 вересня 2017 року.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на дружину з 1/6 до 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, в частині зазначення мінімального допустимого розміру аліментів на одну дитину - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та в частині визначення періоду, з якого стягуються аліменти.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, зменшивши стягнутий з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір з 1280 грн. до 1040 грн.

Судові витрати понесені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги у розмірі 264 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави.

В решті рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення ним повноліття змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2017 року і до досягнення ним повноліття.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від всіх його доходів щомісяця, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на утримання дружини ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 09 вересня 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір з 1280 грн. до 1040 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судові витрати понесені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги у розмірі 264 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: