Справа № 496/3820/14-ц
Провадження № 6/496/48/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Горяєва І.М.,

за участю секретаря Полубок Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріли подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла для опису та арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшло зазначене вище подання.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження №50743081 з виконання виконавчого листа №496/3820/14-ц виданого Біляївським районним судом Одеської області від 12.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 256791,72 доларів США та 619314,38 грн., а також в рівних частках судовий збір в сумі 3654,00 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 06.04.2016 року та направлена на адресу боржника, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення постанова про відкриття провадження отримана боржником 11.04.2016 року. Держаним виконавцем 14.11.2017 року було накладено арешт на майно боржника, також державним виконавцем здійснено виходи за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул. Новоселів, 30, з метою опису і арешту майна боржника, двері будинку боржник не відкриває, двері зачиненні, в допуску до будинку боржник відмовляє. У звязку з чим заявник звернувся до суду з вказаним подання.

Державний виконавець до судового засідання не зявився, але в подані просив розглянути вказане подання без участі державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 12.03.2016 року Біляївським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист по справі №496/3820/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 256791,72 доларів США та 619314,38 грн., а також в рівних частках судовий збір у розмірі 3654,00 грн. (а.с.3).

Постановою державного виконавця від 06.04.2016 року було відкрито виконавче провадження за виконання виконавчого листа №496/3820/14-ц (а.с.4).

Згідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 14.11.2017 року, було накладено арешт на майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 276,8 кв.м. за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул. Новоселів, 30 та земельну ділянку, загальною площею 0,1504 га, за вище вказаною адресою (а.с.7).

08.06.2017 року, 20.09.2017 року, 24.11.2017 року, 13.02.2018 року державним виконавцем здійснювались виходи за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул. Новоселів, 30, та були складені акти, згідно яких вказано, що виходом державного виконавця за місцем проживання боржника, а саме за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул. Новоселів, 30, встановлено, що на момент виходу двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан боржника не вдалося (а.с.12-15).

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

З матеріалів подання вбачається, що державний виконавець здійснював вихід за адресою боржника, однак провести виконавчі дії не виявилось можливим, оскільки на момент виходу двері ніхто не відчинив, про що було складено акти від 08.06.2017 року, 20.09.2017 року, 24.11.2017 року, 13.02.2018 року.

Акти державного виконавця від 08.06.2017 року, 20.09.2017 року, 24.11.2017 року підписані головним державним виконавцем без участі понятих, без зазначення часу здійснення виходу за адресою боржника, що не виключає здійснення такого виходу в робочий час, і може бути причиною відсутності боржника у вказаному будинку, також без попереднього повідомлення боржника про такий вихід. При цьому, акт державного виконавця від 13.02.2018 року містить аналогічні недоліки, окрім присутності понятих, тому вказані акти не можуть вважатись належним та допустимим доказом для надання дозволу на примусове проникнення в житло.

Жодних інших доказів (фото, відео) суду надано не було.

Факт присутності боржника у вказаному жилому приміщенні не виявлено, а відтак твердження виконавця про те, що боржник навмисно не надає державному виконавцю доступ до даного будинку суд вважає необґрунтованим.

Таким чином, до подання не додано доказів того, що боржник ОСОБА_2 чинить перешкоди у вільному доступу державного виконавця до свого житла, не вказано достовірних даних про його наявність в будинку.

З врахування вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла для опису та арешту майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_4