Провадження №2/522/103/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Домусчі Л.В.,

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та маральної шкоди, завданої внаслідок залиття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 08.05.2003 року за № 5-644, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 50324412 від 21.12.2015 р.

01.07.2013 року відбулося залиття її квартири № 21 з квартири № 22, причиною якого є несправність сантехнічних приладів в комунальній квартирі № 22, а саме унітазу та рукомийника загального користування. Цим залиттям позивачу була завдана шкода у розмірі 12694,54 грн., про що 08.07.2013 року Одеською філією Судових незалежних експертиз України було складено висновок № ЕД-2-1-11/13.

20.11.2015 року відбулося нове залиття квартири № 21 з квартири № 22, причиною якого є халатне ставлення до системи водопостачання та водовідведення власниками кв. № 22, тобто відповідачами по справі. Цим залиттям позивачу була завдана шкода у розмірі 56478 грн., про що у 2015 році субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 було складено висновок б/н.

Також позивач зазначає, що цим залиттям їй була завдана моральна шкода у розмірі 25000 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідачів солідарно 69172,54 грн. матеріальної шкоди, 25000,00 грн. моральної шкоди, 4240,00 грн. витрат повязаних з розглядом справи в суді та 984,13 грн. судового збору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з викладених підстав. При цьому також визнав що в квартирі відповідачів яка знаходиться на верхньому поверсі також позивачка є співвласницею частки цієї квартири.

Представники відповідачів проти позову заперечували.

Так представником відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 В.В. були надані письмові заперечення, у яких зазначив, що позивач ОСОБА_1 є власницею 138/1000 частин квартири АДРЕСА_2 і займає кімнату площею 14 кв.м., у тому числі кухню площею 19,3 кв.м., в якій розташовані сантехнічні прилади (унітаз та рукомийник), що підтверджується інформаційними довідками з ЄДРПОУ доданими до позовної заяви. Ця кухня є містом спільного користування усіх власників квартири № 22, в тому числі і ОСОБА_1 Посилався на ч. 1, ст.1190 ЦК України, яка передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим та на ті обставини, що у позові відсутнє посилання на факти, підтверджені належними та допустимими доказами, які б достовірно підтверджували, що виключно всі відповідачі по справі будь-якими своїми спільними протиправними діями та/або бездіяльністю допустили залиття квартири, а також виключали з кола відповідачів саму позивачку. Посилався, що акти від 01.07.2013 та від 20.11.2015, надані позивачем в якості доказів, не відповідають вимогам, встановленим пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 підтримала заперечення іншого відповідача та окремо зазначила, що висновок б/н від 2015 року, складений субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 не може бути належним доказом понесеної матеріальної шкоди, оскільки ФОП ОСОБА_5 відповідно до виданого їй Фондом державного майна України Сертифікату № 15990/14 суб'єкта оціночної діяльності від 04.02.2014 має право тільки здійснювати оцінку нерухомого майна, але цей Сертифікат не дає їй підстав для дослідження об'єктів нерухомості та визначення розміру матеріальної шкоди. Такі дослідження мають право проводити тільки особи, які мають відповідну кваліфікацію судового експерта за спеціальностями 10.6 «Дослідження об'єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, що підтверджується Свідоцтвом МЮ України. Відтак, ФОП ОСОБА_5 провела дослідження, яке виходить за межі її повноважень, а тому не може бути підставою для підтвердження розміру шкоди у визначеній нею сумі.

Відповідачі також наголошували на тому, що жодного разу за весь час експлуатації належного їм приміщення, представники КП «Житло-комунальний сервіс» жодного разу не приходили до їх приміщення з метою його огляду, їм не надходили листи чи приписи якими їх зобов'язували надати доступ до проведення такого огляду. Про існування імовірного факту заливу їм стало відомо лише після відкриття провадження у справі.

Таким чином, відповідачі вважають, що пред'явлений позов та додані до нього письмові докази, не містять будь-яких належних та допустимих доказів порушення з боку відповідачів вимог по утриманню приміщення чи сантехнічного обладнання та виключення самого позивача з кола осіб, що несуть відповідальність. Посилаючись на викладене відповідачі та представники просять суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 02 червня 2017 року у справі була призначена судова будівельна-технічна експертиза та зупинено провадження у справі. Однак у звязку із несплатою вартості роботи експерта, матеріали справи було повернуто до суду без виконання. Інших клопотань учасниками справи заявлено не було, у звязку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Зазначена справа перебувала у провадженні судді Погрібного С.О.

Після авто перерозподілу справа прийнята до провадження судді Домусчі Л.В. згідно ухвали суду від. 10.11.2017р.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2015р. вбачається. що власником квартири АДРЕСА_3 є : ОСОБА_8

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2015р. вбачається, що власником квартири АДРЕСА_4 є : ОСОБА_8 138/1000 частин, ОСОБА_2В.( 290/3000 частин), ОСОБА_2 (290/3000 частин), ОСОБА_2 (290/3000 частин) та ОСОБА_4- 572/1000 частин.

Позивач та його представник в своїх поясненнях посилаються на ОСОБА_7 про залиття від 01.07.2013 року та від 20.11.2015 року, як на доказ, що залиття відбулось саме з вини відповідачів.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне. Надаючи оцінку ОСОБА_7 про залиття від 01.07.2013 року та від 20.11.2015 року, на які позивач посилається як на доказ вини відповідачів, необхідно врахувати наступні обставини.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік):прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім'я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.

Тобто факт залиття, характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов'язкової участі винної особи.

Як вбачається зі змісту наданих позивачем копій актів зокрема, в них: в акті від 01.07.2013 відсутні прізвище, ім'я, по- батькові власника (або наймача, або орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття, а перелічені тільки особи, які мешкають в квартирі № 22. В акті від 20.11.2015 року: зазначено, що до складу комісії входив представник власниці кв. № 21 ОСОБА_9, але не зазначено фактів, які підтверджують повноваження представника, чітко не зазначені причини залиття; не зазначено, в чому саме полягає несправність приборів (наявне тільки суб'єктивне твердження про халатне користування з системою водопостачання та водовідведення); відсутній висновок комісії про те, з вини яких осіб (мешканців) сталося залиття, а також яких заходів необхідно вжити для усунення його негативних наслідків; відсутні підписи мешканців квартири про їх ознайомлення зі змістом цього акту. Обидва акти не затверджені керівником ЖКС.

Будь-яких достовірних доказів щодо встановлення вини у залитті саме відповідачів суду не надано. При цьому суд також враховує, що позивачка також несе відповідальність щодо належного сантехнічного функціонування сантехнічного обладнання як співвласника квартири №22.

У звязку з чим суд не приймає до уваги і висновок №ЕД-2-1-11/13 від 08.07.2013р. оскільки його не визнають відповідачі, та по справі с суд призначав судову експертизу, яка не проведена з причин неоплати позивачем рахунку.

Отже, на підставі цих актів неможливо встановити протиправність дій та/або бездіяльності відповідачів у залитті, причинний зв'язок між ними та завданою шкодою позивачу, а також вину відповідачів у заподіянні шкоди.

Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази по справі оцінюються судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи належним чином не підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, внаслідок винних дій з боку відповідачів. А від так, відсутні підстави вважати, що між шкодою та діями відповідачів є безпосередній причинний зв'язок.

Отже, в даному випадку відсутні всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, що свідчить лише про можливість настання цивільно-правової відповідальність відповідачів у справі, а тому матеріальна шкода, заподіяна майну позивача, не підлягає відшкодуванню з відповідачів.

З огляду на викладене, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-16, 22, 23, 319, 322, 360, 541, 1166, 1167, 1190, 1192 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 5, 11-13, 76-80, 81, 89, 223, 241, 258, 263-265, 273, 354, ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. Буд. 1, кв. 18, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 05.03.2018 року

Суддя: Домусчі Л.В.

05.03.2018