№2/756/125/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Тітова М.Ю.

за участю секретаря Лісовенка О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що у квітні 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем. Спільне життя не склалося. З вересня 2015 року відповідач виявив бажання проживати окремо. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. У зв'язку із відсутністю взаєморозуміння, поваги та спільних інтересів збереження шлюбу вважає неможливим. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано майно, яке позивач просить між ними поділити. Протягом розгляду справи в суді позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, змінюючи склад спільного майна подружжя.

Так, згідно з уточненою позовною заявою від 23.06.2017, до складу спільного сумісного майна подружжя позивачем віднесено: квартиру АДРЕСА_1; житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_6; земельні ділянки площею 0,2143 га та 0,3727 га, розташовані на території села Велика Мотовилівка Червономотовилівської сільської ради; автомобіль НОМЕР_1; та грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_6, відкритому на ім'я відповідача в ПАТ «Альфа-Банк» (прихід - 34128,40 грн., витрати - 34128,40 грн.), на рахунку № НОМЕР_8, відкритому на ім'я відповідача в ПАТ «Альфа-Банк» (прихід - 73320,31 грн., витрати - 69085,58 грн., 4234,73 грн.), та на рахунку НОМЕР_7, відкритому на ім'я відповідача в ПАТ «Укрексімбанк» (прихід - 110475,45 грн., витрати - 110475 грн.).

Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, та провести поділ спільного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: залишити у власності позивача квартиру АДРЕСА_1, а у власності відповідача залишити житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_6; земельні ділянки площею 0,2143 га та 0,3727 га, розташовані на території села Велика Мотовилівка Червономотовилівської сільської ради; автомобіль НОМЕР_1; а також поділити між ними грошові кошти, які знаходяться в банківських установах.

Представник позивача ОСОБА_1 у суді позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 проти позову в частині поділу майна заперечували та просили відмовити у його задоволенні, щодо розірвання шлюбу не заперечували. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності із зазначенням часток кожного з них, а тому, на його думку, поділ вказаного майна уже зроблений. Житловий будинок та автомобіль були придбані відповідачем за рахунок його особистих грошових коштів, а тому є його особистою власністю. Щодо земельних ділянок відповідач вказав, що готовий подарувати у власність позивача земельну ділянку площею 0,3727 га в обмін на земельну ділянку площею 0,2143 га.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

14.04.1995 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, актовий запис №315.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.1995, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідач придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_6. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1-2630.

14.08.1996 ОСОБА_6, на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради народних депутатів 4 сесії 22 скл. від 29.07.1995, видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким у власність відповідача передано земельну ділянку площею 0,3727 гектарів, розташовану на території села Велика Мотовилівка Червономотовилівської сільської ради.

23.08.1996 ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким у власність позивача передано земельну ділянку площею 0,2143 гектарів, розташовану на території села Велика Мотовилівка Червономотовилівської сільської ради. Підстава видачі державного акту - рішення Червономотовилівської сільської ради народних депутатів 4 сесії 22 скл. від 29.07.1995.

05.07.2005 між ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, з однієї сторони, та ОСОБА_6, ОСОБА_3, з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого позивач та відповідач придбали в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 3458,3459.

21.04.2013 ОСОБА_6 придбано у власність автомобіль НОМЕР_1, 2013 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім'я розпалась через втрату взаєморозуміння та різні погляди на життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, враховуючи те, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, шлюб сторін підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до положень п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, з вересня 2015 року сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства.

Обсяг майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, складається з наступного: квартири АДРЕСА_1; житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_6; земельних ділянок площею 0,2143 га та 0,3727 га, розташованих на території села Велика Мотовилівка Червономотовилівської сільської ради; автомобіля НОМЕР_1; а також грошових кошти, які знаходяться на рахунках №№ НОМЕР_6, НОМЕР_8, відкритих на ім'я відповідача в ПАТ «Альфа-Банк», та на рахунку № НОМЕР_2, відкритому на ім'я відповідача в ПАТ «Укрексімбанк».

Матеріалами справи підтверджено, що квартира на АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Придбання даної квартири за час перебування у шлюбі сторонами не оспорювалося.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що житловий будинок в селі Мотовилівка придбаний ним до укладення шлюбу з позивачем за його особисті заощадження. Зазначає, що він перебував у приязних відносинах з продавцем будинку ОСОБА_5, а тому останній ще на початку квітня 1995 року передав йому ключі від будинку, щоб відповідач міг розпочати роботи на присадибній ділянці. Оформлення договору купівлі-продажу затягнулось у зв'язку із відсутністю деяких документів. Зазначені обставини підтверджені показами свідка ОСОБА_5, допитаного у судовому засіданні. Проте суд критично ставиться до показів свідка, оскільки вони спростовуються належними письмовими доказами. Так, з договору купівлі-продажу від 14.07.1995, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вбачається, що на момент його укладення жилий будинок належав продавцю на підставі свідоцтва на право власності, виданого Ч.Мотовилівською сільською Радою 12.07.1995, що свідчить про те, що у квітні 1995 року ОСОБА_5 не був власником спірного будинку. Інших належних доказів на підтвердження того, що будинок був придбаний до реєстрації шлюбу відповідачем не надано.

Також відповідач заперечував щодо визнання автомобіля «Фіат» спільною сумісною власністю, посилаючись на те, що він був придбаний за його особисті кошти, проте доказів на підтвердження таких обставин не надав.

Крім того, до спільного майна подружжя позивачем віднесено дві земельні ділянки, розташовані на території села Велика Мотовилівка. З державних актів на право приватної власності на землю вбачається, що такі видані сторонам на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради народних депутатів 4 сесії 22 скл. від 29.07.1995. Документів, на підставі яких земельні ділянки передані у власність позивачу та відповідачу, матеріали справи не містять, а відтак відсутні докази щодо набуття права власності на зазначені земельні ділянки сторонами за час перебування у шлюбі.

На виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 02.09.2016 про витребування доказів від ПАТ «Укрексімбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» надійшли виписки з банківських рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_6

Так, згідно з виписки по особовим рахункам ПАТ «Альфа-Банк», банківський рахунок № НОМЕР_8 відкритий на ім'я ОСОБА_6 09.03.2016. У позовній заяві позивач вказує, що з вересня 2015 року сторони проживають окремо. Отже, грошові кошти, які знаходяться на вказаному банківському рахунку не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6, так як рахунок відкрито відповідачем після припинення спільного ведення господарства з позивачем.

З виписки ПАТ «Альфа-Банк» по банківському рахунку № НОМЕР_6, відкритому на ім'я відповідача 10.02.2011, вбачається, що залишок коштів на такому відсутній, рахунок закрито. На банківському рахунку № НОМЕР_2, відкритому на ім'я ОСОБА_6 в ПАТ «Укрексімбанк», залишок коштів складає 0,48 грн. Згідно з виписок по вказаних банківським рахунках грошові кошти знімалися ОСОБА_6 у період спільного проживання з позивачем. Доказів, що грошові кошти витрачалися відповідачем не на потреби сім'ї позивач не надала.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що обсяг спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_6, наявного на час припинення спільного ведення господарства, складається з: квартири АДРЕСА_1; житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_6; та автомобіля НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Під час розгляду справи по суті сторони не змогли дійти згоди щодо визначення вартості набутого ними майна. Судом неодноразово роз'яснювалося право заявити клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи, проте таким правом сторони не скористалися.

За роз'ясненнями, викладеними у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Квартира, житловий будинок та автомобіль, які є предметом поділу у даній справі, є неподільними речами. Судом не встановлено можливості за приписами чинного законодавства України та з урахуванням позовних вимог поділити вказане майно в натурі, відтак суд доходить висновку про залишення його у спільній частковій власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3, з визначенням рівних часток кожного з подружжя.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4141,20 грн. судового збору.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 Зелімханом Харитоновичем та ОСОБА_3, зареєстрований 14.04.1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченкіського району м. Києва, актовий запис №315, - розірвати.

Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4): визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, на ? частину жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_6, на ? частину автомобіля НОМЕР_5; визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, на ? частину жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_6, на ? частину автомобіля НОМЕР_5.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) судові витрати в розмірі 4141,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 22.02.2018.

Суддя М.Ю. Тітов