Справа № 204/7939/17
Провадження № 2/204/402/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особі: Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 14.11.2017 року № 736, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1, з 29.05.2015 року та відвідує Ляшківську ЗОШ І-ІІ ступенів. 23.02.2017 року відкрито виконавче провадження Чечелівським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за виконавчим листом № 196/882/16, виданим 29.12.2016 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки всіх доходів на користь позивача на утримання дитини. Відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, аліментів у примусовому порядку не сплачує. З жовтня 2015 року взагалі жодного разу не навідувала дитину, дзвонила, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. Відповідно до розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа № 196/882/16-ц, Чечелівським відділом ДВС міста Дніпра нараховано заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь позивача в сумі 14 160,99 грн. Жодної суми з серпня 2016 року по дату звернення з відповідача примусово не стягнено. Відповідно до довідки КЗ «Ляшківська ЗОШ І-ІІІ ступенів Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області» від 15.11.2017 року № 138, неповнолітня дитина ОСОБА_3 була переведена з КЗО «СЗШ №31» м. Дніпра 10.08.2015 року через зміну місця проживання. Вихованням і розвитком дитини за період навчання у школі займається лише батько ОСОБА_1. Мати дитини ОСОБА_2 не цікавиться станом здоров'я, шкільним життям, успіхами доньки в навчанні. На батьківських зборах була присутня лише раз, у жовтні 2015 року. Надано позитивну характеристику дитині. Актом обстеження матеріально-побутових умов виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, поставлене питання щодо надання матеріальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї. Зазначені факти свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, нехтування відповідачем своїми обов'язками, що підтверджує відсутність належного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків понад два роки у відповідності до ст. 164 СК України, п. 16 ПВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судом законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. У зв'язку з викладеним позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, було залучено Орган опіки та піклування Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Також повідомив, що два роки тому назад вони з відповідачем домовилися що вона поїде на заробітки за кордон. Після того як відповідач поїхала за кордон вихованням дитини займається він самостійно. Відповідач інколи дзвонить дитині, інколи привозить гроші. Він не забороняє дитині спілкуватися з матір'ю, вони підтримують спілкування по телефону та по скапу. Після таких розмов дитини сумує, що матері не має поряд. Він вважає, що таке відношення до виховання дитини є неналежним виконанням батьківських обов'язків, тому і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позбавлення відповідача батьківських прав вважають недоцільним, на підтвердження чого надали на адресу суду відповідний висновок.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України (у редакції ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є: ОСОБА_5 - батько, та ОСОБА_2 - мати, тобто позивач і відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 20 червня 2007 року, актовий запис № 535 (а.с. 8).

Малолітня ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 - позивачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 листопада 2017 року № 737, виданою Виконавчим комітетом Ляшківської сільської ради (а.с. 16).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (дата та номер акту не зазначені), складеного представниками Виконавчого комітету Ляшківської сільської ради за результатами огляду місця мешкання позивача ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3, комісією прийнято рішення поставити питання щодо надання матеріальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї (а.с. 14).

10 серпня 2015 року малолітня ОСОБА_3 була переведена з КЗО «СЗШ № 31» м. Дніпра до Комунального закладу «Ляшківська ЗОШ І-ІІІ ступенів Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області», де на теперішній час навчається, що підтверджується Довідкою Виконавчого комітету Ляшківської сільської ради № 736 від 14 листопада 2017 року (а.с. 7), а також Інформацією Комунального закладу «Ляшківська ЗОШ І-ІІІ ступенів Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області» від 15 листопада 2017 року № 138 (а.с. 15), з якої також вбачається, що ОСОБА_3 врівноважена, старанна, активна, дуже відповідальна та охайна дівчинка, має товариські стосунки з однокласниками, ввічлива зі старшими, брала участь у творчих виставках, міжнародному конкурсі знавців української мови, пісенних конкурсах, відвідує вокальний та танцювальний гурток та, крім того, навчається в БДЮТ у гуртку «Штучні квіти».

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, аліменти на утримання дитини не сплачує.

Так, статтею 164 Сімейного кодексу України визначено підстави позбавлення батьківських прав, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 164 СК України та зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

При цьому, у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

06 лютого 2018 року на адресу суду надійшов висновок Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області як органу опіки та піклування № 01-64-267/0/384-18 від 02.02.2018 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 (а.с. 36). У вказаному Висновку зазначено, що мати - ОСОБА_2 за спільною домовленістю з батьком поїхала за кордон на заробітки, а батько переїхав у с. Ляшківка Царичанського району до своєї матері. Останні два роки мати з донькою не бачились, але спілкувалась з нею по телефону, надсилала кошти на її утримання. Вихованням дівчинки займається батько та бабуся. Мати хоче частіше спілкуватись з донькою, але змушена працювати за кордоном, так як має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей. Зі слів ОСОБА_2 донька її любить і хоче з нею спілкуватись, але батько перешкоджає їхнім зустрічам. Проти позбавлення батьківських прав мати категорично заперечує. З метою соціального захисту та запобігання травмуванню психіки малолітньої ОСОБА_3 Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області як орган опіки та піклування підтримує рішення комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 01.02.2018 року та вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 05 грудня 2017 року становить 14 160,99 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості згідно виконавчого листа № 196/882/16-ц, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно відносно ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с. 12).

Однак, судом встановлено, що така поведінка відповідача зумовлена тим, що остання працює за кордоном та має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей. Водночас відповідач спілкується з малолітньою ОСОБА_3 по телефону, надсилає кошти на її утримання, любить дитину та бажає бачитись з нею частіше, приймати участь у її вихованні, проти позбавлення її батьківських прав категорично заперечує.

З пояснень позивача наданих у судовому засіданні вбачається, що між сторонами склалися складні, конфліктні стосунки, які також стають перешкодою для належного спілкування матері та доньки.

При розгляді даної справи слід також враховувати, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та є обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З аналізу рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» вбачається, що національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу.

З положень ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, зі змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, вбачається, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що позивачем не було надано переконливих доказів того, що відповідач умисно та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та без поважних причин ухиляється від виховання дитини, а також не надано переконливих доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав є необхідною мірою для забезпечення інтересів дитини та відповідає інтересам дитини.

Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Так само не підтверджено належними доказами того факту, що до відповідача застосовувалися інші, менш суворі, заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

За наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування.

Згідно п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

Встановивши обставини справи та правовідносини, які склалися між сторонами, суд приходить до переконання, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її доньки, не відповідатиме інтересам дитини.

З урахуванням викладеного, оцінивши наявні у справі докази та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, а доказів того, що відповідач ухиляється від участі у вихованні дитини позивачем суду не надано, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, не є таким, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав, а отже вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені позову, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України (у редакції ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року), -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особі: Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Л. Черкез