РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

у складі: головуючого судді Гумен Н.В.,

за участю секретаря Скришевської О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади в особі ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із указаним позовом, в якому просить визнати за позивачем, ОСОБА_1, право власності, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_4, померлої 16.10.2001 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.10.2001 року, померла її мати, ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Інших спадкоємців крім позивача немає, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом. ОСОБА_5 довідки КП «ЖОМ БТІ» № 8426 від 26.11.2015 року, зазначено, що ОСОБА_4 належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Позивачка звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_3 нотаріального округу ОСОБА_6, для отримання свідоцтво на спадщину за законом, але нотаріус відмовила в оформленні спадкових прав, оскільки ОСОБА_1 було подано не всі правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме правовстановлюючі документи на квартиру, тому оформити спадкові права позивачки в нотаріальному порядку не має можливості. Також, було зазначено, що дане питання може бути вирішено в судовому порядку. Те, що саме ОСОБА_4 була власницею 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, підтверджується довідкою КП «ЖОМ БТІ» № 8426 від 26.11.2015 року та витягом з реєстру права власності на нерухоме майною. У спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи про належність померлій матері на праві власності частини квартири, а тому відновлення порушених прав позивача на отримання у встановленому порядку права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом не можливо в будь-якій інший спосіб ніж в судовому порядку, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду.

Позивачка ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилася, її представник ОСОБА_8 направив до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_9 у судове засідання не з'явилася, однак направила до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити у її відсутність.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Як убачається з матеріалів справи, 1/3 частини спірної квартири№ 37 по вул. Короленка 5/20 в м. Житомирі належала на праві приватної власності ОСОБА_4, матері позивачки, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 обласної ради від 26.11.2015 року № 8426 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. (а.с. 11-13)

16.10.2001 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 08.09.2015 року. (а.с. 9)

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

ОСОБА_5 положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

ОСОБА_5 10 п. 4.15., 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача Свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю.

Як встановлено з роз'яснення приватного нотаріуса ОСОБА_3 нотаріального округу ОСОБА_6 від 13.10.2017 року про неможливість вчинення нотаріальної дії, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частину квартири, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документів на майно (а.с. 14-15).

На підставі довідки приватного нотаріуса ОСОБА_3 нотаріального округу ОСОБА_6 № 394/02-14 від 21.02.2018р. встановлено, що згідно даних Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті 16.10.2001 року ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 41).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1, ст. 321 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_5 статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

А тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути позбавлена право власності у зв'язку з не проведенням належного оформлення спірного майна на 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Як передбачено п.4.18 ОСОБА_5 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття документів для заведення спадкової справи після смерті матері ОСОБА_4, однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомо майна що входить до спадкової маси, оформити спадкові права було неможлитво.

В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси неправомірно чи на спадкове майно претендують інші особи, судом не встановлено, також в межах даного спору відповідачем ОСОБА_3 міською радою не висунуто заперечень щодо правомірності набуття позивачем майна після померлих спадкодавців.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

ОСОБА_5 з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1233, 1236, 1258, 1261, 1274 ЦК України та ст. ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади в особі ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_4, померлої 16.10.2001 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 громади в особі ОСОБА_3 міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_2 громада в особі ОСОБА_3 міської ради (адреса: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2).

Повне судове рішення складено 28.02.2018 року.

Суддя