Справа № 145/1212/15-ц
Провадження №4-с/145/2/2018
У Х В А Л А

"26" лютого 2018 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Кіосак Н. О.

за участю секретаря Віценко К.А.,

заявника ОСОБА_1,

представника стягувача ОСОБА_2,

державного виконавця, дії якого оскаржуються ОСОБА_3,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Тиврівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3, -

встановив:

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.01.2016 року по справі № 145/1212/15-ц задоволено позов ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості частково.

Вищевказаним рішенням суду вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 3 333 (три тисячі триста тридцять три) долари США 03 центи, що за курсом 24,52 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.01.2016 року складає 81725 (вісімдесят одна тисяча сімсот двадцять п'ять) грн. 89 коп. та 250 (двісті п'ятдесят) грн., а разом 81 975 (вісімдесят одна тисяча дев'ятсот сімдесят п'ять) 89 гривень за кредитним договором від 27.12.2007 року та судовий збір у сумі 1229 грн. 63 коп.

04 лютого2016 року Тиврівським районним судом видано виконавчий лист з виконання вказаного рішення суду, який звернено до виконання до Тиврівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області.

24.10.2017 року головним державним виконавцем Тиврівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №54974336 за вказаним виконавчим документом.

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить поновити строк на оскарження постанов головного державного виконавця Тиврівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3, винесених під час виконання вказаного виконавчого провадження 54974336:

- постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 року,

- постанови про арешт майна боржника від 24.10.2017 року,

- постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 27 листопада 2017 року.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Тиврівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по винесенню вказаних постанов та скасувати їх.

Скаргу обґрунтовує тим, що з моменту прийняття вищевказаного рішення Тиврівським районним судом Вінницької області та ухвали Апеляційного суду зі сторони ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нього жодних претензій не було, а тому він вважав, що спір між ними вирішено мирним шляхом.

Жодних листів, а тим більше постанов, з Тиврівського районного відділу ДВС Вінницького ГТУЮ у Вінницькій області до нього за адресою, за якою він постійно проживає не надходило.

Однак, за грудень місяць 2017 року він отримав меншу ніж завжди заробітну плату. В бухгалтерії ТОВ «Епіцентр К», де він працює дізнався, що відрахування з його заробітної плати здійснюються у зв'язку з примусовим виконанням рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.01.2016 року по справі №145/1212/15-ц.

19.01.2018 року він звернувся до Тиврівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області. У Тиврівському РВ ДВС йому було повідомлено, що головним державним виконавцем - Олійник Н.А. відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.01.2016 року.

Враховуючи те, що про існування виконавчого провадження, в тому числі про постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 року, постанову про арешт майна боржника від 24.10.2017 року та про постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 27 листопада 2017р. він дізнався лише 19 січня 2018 року, строки на оскарження пропущені з поважних причин.

Вважає, що дії вчинені головним державним виконавцем - Олійник Н.А. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 року, постанови про арешт майна боржника від 24.10.2017 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 27 листопада 2017 року є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Всупереч ст.26-28 «Про виконавче провадження» державним виконавцем було відкрито виконавче провадження незважаючи на відсутність доказів сплати стягувачем авансового внеску; не надіслано вказану постанову боржнику, тобто йому, що призвело до порушення його права на добровільне виконання рішення та уточнення позиції стягувача у даній ситуації.

В порушення норм статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна, не переконавшись у наявності майна у боржника. Запити щодо майна боржника були здійснені вже після винесення самої постанови про арешт. Крім того, з інформації, що була надана на вказані запити вбачається, що будь - яке майно у боржника відсутнє.

Постанова про звернення стягнення на заробітну плату державним виконавцем винесена попередньо не перевіривши чи є в нього можливість виконати рішення суду в інший спосіб, наприклад чи є в нього майно, реалізувавши яке можна погасити заборгованість перед стягувачем. З огляду на те, що дана постанова йому надіслана не була, в нього не було можливості іншим шляхом виконати рішення суду, що призвело до порушення його прав як сторони виконавчого провадження.

Крім того, у зазначеній постанові не вказано розмір коштів, який має стягуватись з його заробітної плати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав, просить її задоволити з викладених у ній підстав. Також пояснив, що постанову про відкриття виконавчого провадження він отримав можливо 29.10.2017 року. 31.10.2017 року він з'явився за викликом до державного виконавця Олійник Н.А. і намагався з'ясувати, яке саме рішення суду виконується державним виконавцем.

Головний державний виконавець Тиврівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 скаргу не визнала, мотивуючи тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про накладення арешту на майно боржника вона винесла 24.10.2017 року відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки ст. 26 даного Закону зобов'язує державного виконавця при відкритті виконавчого провадження накласти арешт на майно боржника. Крім того, стягувачем була подана заява про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа, в якій стягувач просив накласти арешт на все майно боржника. 26.10.2017 року копії даних постанов вона направила боржнику для відома. Він їх отримав 29.10.2017 року. Разом із копіями постанов вона направила боржнику до державного виконавця виклик на 31.10.2017 року. 31.10.2017 року ОСОБА_1 з'явився до виконавчої служби та з'ясував у неї, яке рішення суду знаходиться у неї на виконанні та вказав, що дане рішення скасоване. Вона йому запропонувала надати докази цих обставин. Через місяць він знову з'явився до неї, однак ніяких документів про скасування рішення суду не надав. В зв'язку з чим, нею були вжитті заходи щодо з'ясування наявності у боржника майна. Оскільки майна, на яке можна звернути стягнення у боржника не виявилось, а стягувач погодився звернути стягнення на доходи боржника, і як виявилось, що він має офіційне місце роботи, вона винесла постанову про звернення стягнення на його заробітну плату. В постанові вона не вказала частку заробітку, яка має відраховуватись на погашення заборгованості, проте в усному порядку вона повідомила підприємство про те, що дана частка має складати не більше 20% його доходу. Підприємство надало їй інформацію про розмір відрахувань. Якщо відрахування обчислювалась із нарахованої заробітної плати, вона дасть вказівку бухгалтерії підприємства на наступний період зарахувати надлишкові перераховані кошти за минулий період, оскільки відрахування мають здійснюватись від заробітної плати, що належить до виплати боржнику.

Постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 27.11.2017 року вона направила боржнику простим листом, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено направити такі постанови рекомендованим листом. Повторно вона вручила оскаржувані постанови ОСОБА_1 23 січня 2018 року. Вважає, що скарга ОСОБА_1 безпідставна та подана з пропуском строку на оскарження.

Представник стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 вважає скаргу ОСОБА_1 безпідставною, оскільки державний виконавець діяла в межах повноважень з дотриманням норм закону. Крім того, скарга подана з пропуском визначеного законом строку на оскарження постанов.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 року слід залишити без розгляду, оскільки вона подана з пропуском строку на її оскарження, а в задоволенні скарги в частині оскарження постанови про накладення арешту на майно та звернення стягнення на заробітну плату відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного.

В своїй скарзі до суду ОСОБА_1 вказав, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 року він отримав 19 січня 2017 року.

Разом з тим, відповідно до рекомендованого повідомлення за підписом ОСОБА_1 про вручення йому поштового відправлення 29.10.2017 року, витягу з Реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції Тиврівського РВ ВДВС ГТУЮ за жовтень 2017 року, Списку №560 згрупованих поштових відправлень копію даної постанови ОСОБА_1 отримав 29.10.2017 року.

Згідно чинної на той час ст. 385 ЦПК України ( в редакції Закону від № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який повністю набрав чинності 15.12.2017 року), ст. 449 чинного ЦПК України скаргу на дії державного виконавця могла бути подана протягом десяти днів з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права або свободи.

Тобто строк на оскарження даної постанови, з огляду на положення чинної на той час ст. 385 ЦПК України, закінчився 08 листопада 2017 року.

Проте, скарга до суду подана 29 січня 2018 року, тобто з пропуском строку на оскарження.

Згідно ст. 127 чинного ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак, обставин про об'єктивну неможливість подання скарги в установлені законом строки, доказів на їх обґрунтування заявник не надав.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

А відтак, підстав для поновлення строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається, а отже скаргу в частині оскарження даної постанови слід залишити без розгляду.

Слід також зазначити, що доводи скаржника про те, що стягувачем не було проплачено авансового внеску спростовуються платіжним дорученням від 26.09.2017 року, згідно якого, стягувач оплатив авансовий внесок у виконавчому провадженні в сумі 1664,11 грн., тобто 2% від суми, що підлягає стягненню ( ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доказів про вручення постанови про арешт майна боржника 29.10.2017 року суду не надано. Дані обставини боржник заперечує. Закон також не зобов'язує боржника перевіряти прийняті державним виконавцем постанови у виконавчому провадженні через мережу Інтернет чи безпосередньо у виконавчій службі. За таких обставин, у суду не має підстав стверджувати про пропуск заявником строку на оскарження постанови про накладення арешту на майно.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно з частини сьомою ст. 26 даного Закону у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача вказано конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Арешт накладається в розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат на виконавче провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі його речі.

В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив накласти арешт на все майно боржника.

Враховуючи, що в постанові від 24.10.2017 року головного державного виконавця, наклала арешт на майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди, витрат на виконавче провадження, штрафів в сумі 91648 грн. 81 коп. принципу співмірності арештованого майна сумі боргу чи інших порушень прав заявника як власника майна чи сторони виконавчого провадження не було. В зв'язку з чим, суд вважає, що скарга в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Згідно пояснення державного виконавця Олійник Н.А. постановою про звернення стягнення заробітну плату від 27 листопада 2017 року вона направила боржнику простою поштою за його адресою.

Однак, доказів про вручення даної постанови за місцем проживання боржника суду не надано. Згідно пояснень державного виконавця в судовому засіданні копію даної постанови вона вручила в виконавчій службі ОСОБА_1 23.01.2018 року. В зв'язку з чим, суд вважає, що строки на оскарження даної постанови заявником не пропущено.

Разом з тим, частиною першою статі 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення заборгованості у повному обсязі заборгованості:

на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до цього державним виконавцем вживались заходи щодо з'ясування наявності у боржника майна, на яке можна звернути стягнення. Проте, такого майна у боржника не виявилось, що стверджується повідомленням Відділу у Тиврівському районі ГУ Держгеокадастру від 22 листопада 2017 року, КП «ВООБТІ» від 24 листопада 2017 року, ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області, Державної фіскальної служби в України від 25.10.2017 року. Зазначені обставини також підтвердив і заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Згідно відповіді ПФУ ОСОБА_1 має постійне місце роботи ТОВ «Епіцентр К».

ПАТ КБ «ПриватБанк» в своє чергу подав до державного виконавця заяву про звернення стягнення на доходи боржника.

Враховуючи відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення та наявність згоди стягувача, державний виконавець обґрунтовано винесла постанову про звернення стягнення на доходи боржника від 27 листопада 2017 року.

Доводи скаржника про те, що виконавець своїми діями позбавила його можливості добровільно виконати рішення суду суд вважає необґрунтованими, оскільки сам боржник вказав в скарзі та підтвердив в судовому засіданні, що майна, за рахунок якого можна було б погасити борг у нього не має. Вказані постанови державного виконавця ніяким чином не позбавляють боржника погасити заборгованість перед стягувачем добровільно і на даний час.

Відповідно до довідки ТОВ «Епіцентр К» № 32/02 від 23.02.2018 року на виконання вищевказаного виконавчого листа №145/1212/15-ц згідно постанови ВП №54974336 із заробітної плати боржника стягується 20% його доходу. Як зазначила державний виконавець в разі, якщо розмір відрахувань із заробітної плати вираховується із суми з урахуванням податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, майбутні відрахування на погашення боргу будуть скориговані у відповідності до Закону та надлишково відраховані суми зараховані в майбутніх відрахуваннях із заробітної плати.

Крім того, дане питання може бути вирішено державним виконавцем шляхом виправлення описки (ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження")

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні скарги в даній частині вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.. 385 ЦПК України ( в редакції Закону від № 2147-VIII від 03.10.2017), ст.ст. 126, 127, 449, 450, 451 ЦПК України ст.ст. 13, 26, 56, 68 Закону України «Про виконавче провадження»,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови головного державного виконавця Тиврівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 54974336 про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 року відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження постанови головного державного виконавця Тиврівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 54974336 про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 року залишити без розгляду.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Тиврівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по винесенню під час виконавчого провадження № 54974336 постанови про арешт майна боржника від 24.10.2017 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 27 листопада 2017 року та скасування даних постанов відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Кіосак Н. О.