АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3522/16-ц 22-ц/774/396/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/3522/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, Виконавчий комітет Криворізької міської ради,

треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року, яке ухвалене суддею Чайкіною О.В. у м. Кривому Розі та повний текст рішення складено 21 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначило, що 16.03.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, підсудність якого оскаржена в апеляційному порядку.

Знаючи про розгляд справи в судовому порядку, відповідач ОСОБА_2 став позбавлятись своїх активів з метою уникнення сплати боргів в примусовому порядку та на підставі договору купівлі- продажу від 18.07.2012 року відчужив відповідачу ОСОБА_1 нежиле приміщення, вбудоване в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, загальною площею 46,8 кв.м.

Посилаючись на те, що вказаний договір порушує права позивача, так як він був вчинений з метою уникнення відповідальності та приховування її від кредитора, отже договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, просив суд визнати недійсним його недійсним та застосувати реституцію; скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, вбудоване в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, у м. Кривому Розі, загальною площею 46,8 кв.м. шляхом внесення відповідачем - виконавчим комітетом Криворізької міської ради до Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, вбудоване в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, у м. Кривому Розі; поновити становище, що існувало до порушення та визнати право власності на нежитлове приміщення, вбудоване в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, у м. Кривому Розі, за ОСОБА_2; зобовязати виконавчий комітет Криворізької міської ради зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, вбудоване в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, у м. Кривому Розі, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення запису про право власності до Державого реєстру речових прав на нерухоме майно; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2016 року до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, залучено приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4

РішеннямДзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року, описки в якому вправлено ухвалами того ж суду від 22 серпня 2017 року, 17 жовтня 2017 року, від 13 листопада 2017 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на корись ОСОБА_1 витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 3800,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. Вважає, що наявність підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України позивачем доведена та підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідач вчинив правочин за наявності непогашеного перед кредитором боргу та з метою його несплати, що свідчить про не спрямованість договору на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Також зазначив про порушення судом норм процесуального права, яке виявилося в не наданні оцінки доказам позивача, які не спростовані відповідачем.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу та докази його вручення іншим учасникам справи, в якому зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а позивачем не було доведено, що спірний договір було укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Третя особа ОСОБА_4 надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін, як законне та обґрунтоване.

Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 надала суду клопотання про розгляд усіх судових засідань по даній справі за її відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_6.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_6.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_8, третю особу ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 52706,91 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% річних з кінцевим терміном повернення 22 вересня 2026 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KRKRGI від 22.08.2008 року у розмірі 118257,46 дол. США, що еквівалентно 1 345 769,89 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 36,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KR.KR.GI НОМЕР_1 від 22.01.2008р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з початковою ціною яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 36,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KRKRGI від 22.01.2008р.) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з початковою ціною яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2014 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Змінено рішення суду в частині розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та зменшено розмір з 118 257,46 доларів США, що еквівалентно 1 345 769,89 грн., до 94 945,21 доларів США, що еквівалентно 1 080 476,49 гривень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року вищевказане рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 126-131).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2014 року, в частині розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ПА КБ «ПриватБанк» змінено, зменшено розмір з 118257,46 дол. США, що еквівалентно 1345769,89 грн. скасовано і відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. Змінено рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2014 року в частині визначеного розміру заборгованості із його зменшенням з 118257,46 дол. США, що еквівалентно 1345769,89 грн. до 99707,59 дол. США, що еквівалентно 796663,64 грн. (а.с. 118-125).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2014 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені за невчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 32632,18 доларів США, залишено без змін (а.с.6-8).

18 червня 2012 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу ВРТ № 706617, зареєстрований в реєстрі за № 3748 приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_3 про відчуження нежилого приміщення, вбудованого в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, загальною площею 46,8 квадратних метрів (а.с.33).

Відповідно до п. 8 укладеного договору, право власності на нежиле приміщення, що є предметом договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Цей факт підтверджується їх підписами за одержання документу у реєстрі нотаріальних дій (а.с. 33 - зворот).

За свідченням сторін правочину, предмет договору купівлі-продажу, а саме нежилого приміщення, вбудованого в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, у м. Кривому Розі Дніпропетровської області було продано за 172 540,00 гривень, які продавець одержав від покупця повністю до підписання вищезазначеного договору.

Саме вчинення зазначеного правочину стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності з причини порушення укладеним договором права позивача на задоволення своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок майна боржника.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України та виходив з відсутності підстав для визнання укладеного правочину недійсним, оскільки доказів в підтвердження того, що оспорюваний договір було укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним, позивачем не надано, тоді як наявність кредитної заборгованості у однієї із сторін договору не може бути підставою для визнання його недійсним за положеннями ст. 234 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Разом з тим, у таких справах тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, який повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

При цьому, судам необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1873цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, мали враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу від 18.07.2012 року слідує, що його укладено у належній формі, нотаріально посвідчено, досягнуто згоди з усіх істотних його умов та на його виконання передано майно (а.с. 33-35).

У п. 7 цього договору зазначено, що сторони за договором стверджують усвідомлення значення своїх дій, не помиляються щодо обставин правочину, ні одна із сторін навмисно не ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину, правочин є виявленням їхньої волі і цей правочин не вчинений під впливом тяжких обставин. Застережено, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.

На підставі договору купівлі продажу ВРТ № 706617, ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на нежиле приміщення, вбудоване в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, у м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, загальною площею 46,8 квадратних метрів, (а.с.34-35) та використовувала його протягом тривалого часу до 24 травня 2016 року (а.с. 36), що свідчить про реальне виконання сторонами цього правочину та відсутність підстав для визнання його удаваним.

Доводи ж позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що, укладенням цього договору, боржник ОСОБА_2 намагався уникнути відповідальності з погашення заборгованості за кредитними договорами, яка була стягнута з ОСОБА_2 на користь банку у судовому порядку, колегією суддів не приймаються до уваги, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Так, дійсно, як вже було зазначено вище, судовими рішеннями було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, однак, як вбачається із листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.07.2012 року, адресованого Приватному нотаріусу Криворізького нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 100), банк просив зняти заборону відчуження нежилого приміщення вбудованого в перший поверх 5-поверхового житлового будинку за адресою: вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 17, приміщення 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, у звязку з повним погашенням зобовязань позичальником ОСОБА_2 за кредитною угодою №1/534-МК від 14.10.2005 року, що спростовує доводи позивача про відчуження цього майна без його відома та з метою уникнути відповідальності з погашення заборгованості за кредитом.

Отже, звертаючись до суду з позовом та заявляючи вимогу про визнання правочину недійсним, з підстави, передбаченої ст. 234 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк», в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, жодних доказів в підтвердження того, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення, суду першої інстанції не надав. Не надано позивачем таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Отже встановивши, що оспорюваний правочин за формою та змістом відповідає положенням діючого законодавства, нерухоме майно, яке є його предметом не перебуває під забороною відчуження чи в іпотеці, передано покупцеві й зареєстровано за ним на праві власності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність обставин, передбачених ст. 234 ЦК України, у діях учасників договору купівлі-продажу від 18.07.2012 року, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

За результатами розгляд справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 було сплачено адвокату ОСОБА_8 3 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги за Договором від 17.01.2018 року за складання відзиву на апеляційну скаргу та представництво інтересів у суді апеляційної інстанції, і ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу, тобто позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати, повязані з оплатою професійної правничої допомоги, у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередню до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: