АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року місто Київ.

Унікальний № 760/19376/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/2563/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року, у складі судді Шереметьєвої Л.А., ухваленого в приміщенні суду в місті Києві (інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня)в справі за позовом ОСОБА_1 до Голови правління Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання надати відповідь та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач, ОСОБА_1 20.09.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, а саме: порушення Закону України «Про звернення громадян», зобов'язати відповідача надати відповідь на його заяву від 24 липня 2017 року та стягнути з відповідача на його користь 5 000, 00 гр. у відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 липня 2017 року він звернувся до відповідача з заявою, відповідь на яку йому надана не була.

Внаслідок таких дій відповідача він зазнав моральних страждань, які виразились в унеможливленні функціонування його особистості на Конституційних засадах.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.12.2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Голови правління Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання надати відповідь та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що рішення є невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом не враховано фактичні обставини справи, неправильно застосовано норми процесуального права, не досліджено наявні докази. Вказував на те, що у зверненні від 24.07.17 він дійсно не вказав електронну адресу, але оскільки звернення оформлено відповідно до Закону України «Про звернення громадян», це не відміняє норми вищезазначеного Закону у частині строку надання відповіді на звернення. Зазначив, що оскільки судом було встановлено порушення відповідачем Закону України «Про звернення громадян», підстав для відмови в задоволенні позову у суду не було. Також вказував на те, що суд прийшов до безпідставного висновку про не доведення факту спричинення моральної шкоди. Крім того зазначив, що 25.11.2017 року йому дійсно надійшла відповідь від відповідача із пропозицією уточнити дані для комунікації, і на цей лист 19.12.2017 року позивачем була подана відповідна заява до відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 липня 2017 року позивач звернувся до Голови правління ПАТ »Науково-виробниче підприємство «Каскад» з запитом про отримання інформації про стан особового рахунку.

При цьому просив направити відповідь на його електронну адресу, не зазначивши її у зверненні.

З 13 січня 2015 року ПАТ «НВП »Каскад» знаходиться в стані припинення на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2014 року.

Головою комісії з припинення, тобто ліквідатором є Демчук О.М.

З наданої Ліквідатором ПАТ »Науково-виробниче підприємство «Каскад» копії запиту вбачається, що він був отриманий адресатом 18 серпня 2017 року.

Листом від 17 листопада 2017 року відповідач просив уточнити запит, та зазначити в ньому, яким чином запитувана інформація стосується його, як адресата, а також зазначити електронну адресу.

З листа Ліквідатора вбачається, що відповіді на даний лист отримано не було.

Судом також було встановлено, що зі звернення позивача не вбачається, в чому є суть порушеного питання, а саме: яке відношення він має до ПАТ «НВП «Каскад» та про стан якого саме рахунку він вимагав інформацію.

Саме ці обставини стали підставою для направлення йому листа ліквідатором товариства.

Як вбачається з листа ліквідатора відповідача, відповідь на даний лист від позивача отримана не була, як і не зазначено електронної адреси, на яку позивач вимагав надання відповіді.

Відмовляючи в задоволенні позов суд першої інстанції встановив, що відповідь на звернення позивача була надана, також суд не встановив спричинення моральних страждань позивачу протиправними діями відповідача, про які було заявлено в позовній заяві.

Виходячи з наданих позивачем та відповідачем доказів, які були досліджені судом, апеляційний суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок районного суду про не доведення позивачем порушення його прав, діями відповідача, про які останній зазначав в позовній заяві відповідає цим обставинам та вимогам закону.

За змістом ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати заяви громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян»).

Відповідно до ч.1 ст. 20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Так, звертаючись до суду позивач обґрунтовував повні вимоги, тим що не отримав відповідь на своє звернення (а.с. 8). При цьому, протиправна поведінка відповідача завдала йому моральної шкоди, оскільки ненадання відповіді унеможливило функціонування його особистості на конституційних засадах.

Тобто, звертаючись з даним позовом позивач послався на те, що йому не було надано відповідачем відповідь на його звернення і внаслідок таких дій відповідача він зазнав моральних старань.

Проте, суд встановив, що відповідь позивачу надавалась, а відповідно відсутні підстави вважати про факт спричинення моральних страждань ненаданням відповіді на звернення.

Будь-які доводи щодо того, що позивачу було завдана немайнова шкода внаслідок надання відповіді не у строки визначені ЗУ «Про звернення громадян», позовна заява не містила.

Доводи скарги про те, що рішення є невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом не враховано фактичні обставини справи, неправильно застосовано норми процесуального права, не досліджено наявні докази не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, і відповідно не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Посилання в скарзі на порушення відповідачем ЗУ «Про звернення громадян» в частині строку надання відповіді на звернення, також не може бути підставою для задоволення позову, оскільки звертаючись до суду, позивач не посилався на порушення позивачем строків надання відповіді. Вирішення в апеляційному суді позовних вимог, які не заявлялись в суді першої інстанції є неможливим в силу положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач визнає, що 25.11.2017 року йому надійшла відповідь від відповідача із пропозицією уточнити дані для комунікації.

Доводи позивача про те, що 19.12.2017 року ним була подана відповідна заява до відповідача, жодними доказами не підтверджені, а тому не приймаються апеляційним судом.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди апеляційний суд виходить з такого:

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (пункт 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 зазначеної постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач вказував на те, що протиправною поведінкою відповідача, яка полягала в ненаданні йому відповіді на звернення, завдала моральна шкода.

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції під час розгляду даної справи, зі звернення позивача не вбачається, в чому є суть порушеного питання, а саме: яке відношення він має до ПАТ «НВП »Каскад» та про стан якого саме рахунку він вимагав інформацію. Крім того, листом від 17 листопада 2017 року відповідач просив уточнити запит, та зазначити в ньому, яким чином запитувана інформація стосується його, як адресата, а також зазначити електронну адресу. При цьому колегією також враховується, що в запиті, позивач навіть не зазначив повністю прізвище, ім'я та по-батькові, а тому відповідач обґрунтовано просив уточнити дані запиту.

Згідно ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому шкоди та не обґрунтовано розмір цієї шкоди.

Крім того, не надано доказів наявності винних дій відповідача, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо не обґрунтованості доводів позивача про завдання йому моральної шкоди з боку відповідача.

Тобто, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд помилково відмовив в позові в частині відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на доказах та вимогах закону.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права, а тому в силу ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на державу, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена та підписана 27 лютого 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.