Справа № 2/593/142/2018
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"23" лютого 2018 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, посилаючись на норми ст.ст. 1281 та 1282 ЦК України, 19 лютого 2018 року звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 із вимогою відкрити провадження у цивільній справі; стягнути на його (позивача) користь борг згідно розписки з спадкоємця ОСОБА_2 у розмірі 4 000 тисячі доларів США, що на час подачі позову становить 107 200, 00 грн., судові витрати, пов»язані з розглядом цивільної справи у розмірі 1072,00 грн., оплата судового збору; 320 грн. оплата витрат на забезпечення позову та 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу згідно договору від 12 жовтня 2017 року.

Суд, ознайомившись із заявою прийшов до висновку, що подана суду заява не відповідає вимогам ст. ст.175-177 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України

Відповідно до роз»яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України. У зв»язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні міститись не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Пункт 7 вказаної постанови передбачає, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. На даний час, внаслідок змін у законодавстві, положення ст. 119 ЦПК України, яка діяла до жовтня 2017 року, фактично кореспондовані положенням ст. 175 ЦПК України, яка є чинною на час подання позову до суду.

Отже, і на даний час позовна заява має містити вказівку на фактичну підставу позову, але не вимагає посилання на норму права, що регулює дане спірне правовідношення (правова підстава позову). Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Однак, позивачем вказані вимоги не виконані.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Також, статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов»язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов»язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, виходячи з положень ст. 1282 ЦК України, законодавець прямо покладає на спадкоємців обовязок здійснити виконання зобов»язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів в межах вартості майна, одержаного кожним із спадкоємців в порядку спадкування, а також надає право кредитору звернутися до суду з позовом до спадкоємців про стягнення відповідної грошової суми, в разі їх відмови здійснити одноразовий платіж.

Звертаючись з позовом до суду, позивачем не зазначено жодного доказу в підтвердження зазначених ним обставин, а саме, що відповідач є єдиним спадкоємцем, яка у визначеному законом порядку прийняла спадщину померлого ОСОБА_3, який у свою чергу за життя у визначений законом спосіб та строки прийняв спадщину після спадкодавиці ОСОБА_4, яка, як вбачається із змісту позову є боржницею позивача; не вказано жодних відомостей про наявність або відсутність реєстрації спадкової справи в Спадковому реєстрі після смерті спадкодавців; враховуючи вимоги ч. 1 ст. 1282 ЦК України не зазначено в якій частці ОСОБА_3, а надалі і відповідач, як спадкоємці, прийняли спадщину, що впливає на розмір вимог кредитора (відповідача).

Окрім цього, позивачем не зазначено, чи звертався він до відповідача з вимогою повернути борг спадкодавця-боржника, не вказано докази на підтвердження такої обставин, як і не вказано доказів відмови відповідача у задоволенні таких вимог.

Тим самим, суд констатує, що всупереч вимогам п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивач не вказав необхідних у даному випадку обставин про врегулювання спору в позасудовому порядку й не зазначив доказів на підтвердження таких обставин.

А тому, поза розумним сумнівом, суд не може вважати, що у позові вказані всі достатні обставини, які свідчать про наявність спору про право, яке не визнане відповідачем.

Окрім цього, суд зазначає, що позовна заява не відповідає й іншим вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, а саме:

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Позивачем у його заяві не вказано чи зазначена адреса відповідача «вул. Чайковського, 13 м.Бережани, 47500» є її місцем проживання чи місцем перебування; не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача (за його наявності) або номер і серії її паспорта, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти сторін по справі, що не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Отже, в силу зазначених вимог закону, позивачу слід вказати у позові зареєстроване у встановленому законом порядку місце перебування чи проживання відповідача, оскільки такі відомості мають значення для визначення територіальної підсудності заявлених у позові вимог.

Також, всупереч п.7, 9, 10 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв»язку із розглядом справи; відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача( відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Окрім цього, позивачем не дотримані й вимоги ст.95 ЦПК України, якою визначено порядок подання доказів у цивільному процесі. Так, відповідно до ч.2 вказаної статті, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього, а відповідно до ч.5 цієї статті, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Такі вимоги до письмових доказів, які є долученими до позовної заяви позивачем не дотримано.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк у вісім днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду оновленого позову, із вказанням обставин на які суд вказує у цій ухвалі й зазначивши докази у їх підтвердження.

Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України, він зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ( якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У випадку не усунення у вказаний строк недоліків позовної заяви, така заява буде вважатися неподаною і суд поверне її позивачу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 95, 134,175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця залишити без руху, надавши строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, визначивши такий термін у 8 (вісім) днів з дня вручення позивачу копії даної ухвали.

Роз»яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена йому зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_5