Доповідач Корчиста О.І. Номер провадження 22-ц/775/108/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.,

суддів: Азевича В.Б., Дундар І.О.

за участі секретаря: Ситнік Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №234/15246/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Головного управління національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Краматорську Донецької області Донецької області о 16 годині 53 хвилини,

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Донецької області, Головного управління національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на тривале розслідування кримінального провадження про вчинений проти нього злочин, чим йому заподіяно моральної шкоди, яку він оцінив у 20 000 гривень.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року провадження по даній справі за позовом ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності незаконною, закрито.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення та ухвалите нове по суті позовних вимог, оскільки рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права: суд не встановив правдивість свідчень відповідачів Прокуратури Донецької області та Головного управління національної поліції в Донецькій області щодо виконання ними своїх службових обов'язків, дав неправильну оцінку доказам, наданим суду, які, на думку позивача, в повній мірі підтверджують неправомірні дії відповідачів і завдання йому цими діями моральної шкоди.

В судове засіданні апеляційного суду сторони не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає за наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про вчинення проти нього злочину громадянином ОСОБА_3 та судово-медичним експертом ОСОБА_4

19 лютого 2014 року розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000403 за фактом вчинення проти нього кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 ч. 1 КК України.

Досудове розслідування вищезазначеного кримінального провадження триває до теперішнього часу.

ОСОБА_1 декілька разів звертався зі скаргами до Краматорського міського суду на бездіяльність слідчого СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Відповідно Краматорським міським судом Донецької області були винесені наступні ухвали:

- ухвалою суду по справі № 234/4727/15-к, провадження № 1-кс/234/840/15, від 17 квітня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та постанову старшого слідчого СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області Жирнова Д.С. про закриття кримінального провадження № 0000403 від 19.02.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, скасовано;

- ухвалою суду по справі № 234/9083/15-к, провадження № 1-кс/234/1696/15, від 19 червня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зобов'язано слідчого СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області Бражнік О.В. в установлений законом строк розглянути заяву ОСОБА_1 про залучення як потерпілого до кримінального провадження № 0000403;

- ухвалою суду по справі № 234/9888/15-к, провадження № 1-кс/234/1898/15, від 6 липня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано дії слідчого СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області Вінниченко О.А. по не розгляду клопотання ОСОБА_1 про визнання його потерпілим від 20.05.2015 року неправомірним та зобов'язано слідчого СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області Вінниченко О.А. в установлений законом строк розглянути заяву ОСОБА_1 про залучення як потерпілого до кримінального провадження 0000403;

- ухвалою суду по справі № 234/16989/15-к, провадження № 1-кс/234/4159/15, від 16 жовтня 2015 року закрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення;

- ухвалою суду по справі № 234/8067/16-к, провадження № 1-кс/234/2875/16, від 8 червня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та постанову старшого слідчого СВ Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Бражнік О.В. про закриття кримінального провадження № 0000403 від 19.02.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, від 10.02.2016 року скасовано;

- ухвалою суду по справі № 234/12177/16-к, провадження № 1-кс/234/4000/16, від 9 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зобов'язано слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000403 від 18.02.2014 року, розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2016 року про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000403;

- ухвалою суду по справі № 234/1992/17, провадження № 1-кс/234/873/17, від 17 лютого 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов'язано посадових осіб Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області внести відомості за заявою ОСОБА_1 від 3 лютого 2017 року про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування;

- ухвалою суду по справі № 234/2292/17, провадження № 1-кс/234/967/17, від 3 березня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП України в Донецькій області Літвінова В.В. від 18.01.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000403 від 18.02.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, від 10.02.2016 року;

- ухвалою суду по справі № 234/4300/17, провадження № 1-кс/234/1594/17, від 19 квітня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП України в Донецькій області Литвинова В.В. від 17.03.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_1 у якості потерпілого.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем судові рішення не дають підстав вважати, що з боку відповідачів мали місце неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, які дають підстави для відшкодування шкоди. Також, суд виходив з того, що не встановив обставин, які б свідчили про те, що відносно позивача вчинено дії, передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦК України - незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, ст.1174 - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Виходячи зі змісту Рішення Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) N 1-36/2001 N 12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року Україна, згідно з Конституцією України, є правовою державою (стаття 1), а людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3). Цей обов'язок держави конкретизується в ряді статей Конституції України. В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (стаття 56 Конституції України). Держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням, в разі скасування вироку суду як неправосудного (частина четверта статті 62 Конституції України). Аналогічні положення щодо відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої фізичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, містяться і в частині третій статті 152 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 3 ч. 4).

Постановою КМ України від 03 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі - державні органи). Пунктом 41 передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування:1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; п.42 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 7 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача, що передбачає як можливість заміни відповідача за ініціативи позивача, так і залучення іншої особи як співвідповідача незалежно від ініціативи позивача.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не залучив належного відповідача у справі - Державну казначейську службу України, яка у даному випадку здійснює функції держави у цих правовідносинах, тобто не визначився зі складом сторін у справі.

Апеляційний суд у силу своїх повноважень, передбачених цивільно-процесуальним законодавством, позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідачів або третіх осіб на стадії апеляційного провадження.

У зв'язку з тим, що норми цивільного процесуального закону не дотримані, позивачу судом першої інстанції не роз'яснено право на залучення до участі у справі співвідповідачів або заміну неналежного відповідача належним, що призвело до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю, судом першої інстанції не у повному обсязі перевірені обставини у справі, тому ухвалене у справі судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та, відповідно до ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, але з інших підстав.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Головного управління національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: