Номер провадження: 22-ц/785/509/18
Номер справи місцевого суду: 514/1037/17
Головуючий у першій інстанції Козирєв М. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

Головуючого: Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.М.., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області у складі судді: Козирєва М.В. від 11 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_4 про стягнення 38046,07 грн., витрачених нею на ремонт будівлі, яка була передана їй у користування на підставі договору оренди, укладеного між ними 10.10.2013 до 10.09.2016. Добровільно відшкодувати кошти відповідачка відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду.

Рішенням Таритинського районного суду Одеської області від 11.10.2017 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, безпідставну відмову взяти до уваги як доказ кошторис на ремонт будівлі, наявність суттєвих недоліків приміщення, яке було передано в оренду, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення

повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і

обґрунтованим.

Вбачається зі справи, що 10.10.2013 ОСОБА_4 передала в строкове платне користування ОСОБА_3 нежитлову будівлю, торгівельною площею 30,42 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, до 10.09.2016. При цьому відповідно до п.10 договору приміщення на час укладання договору було оглянуто орендарем, недоліків, які б перешкоджали його використанню, не виявлено (а.с.7).

Сторони склали акт прийому - передачі приміщення 10.10.2013, за змістом якого технічний стан приміщення задовільний і дозволяє використовувати його для мети, визначеної договором (а.с.38).

Згідно акту технічного огляду від 25.10.2013 у нежитловій будівлі існують недоліки та дефекти, які суттєво перешкоджають його використанню за цільовим призначенням, і потребує на здійснення ремонтних робіт (а.с.8).

Роботи по приведенню приміщення у придатний стан виконувалися на підставі договору підряду від 02.04.2014 відповідно до кошторису (а.с.9-12), крім того, позивачкою були придбані нові двері (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошторис, акт прийому - передачі не можуть вважатися належними доказами, оскільки складені особою, яка не атестована для складання таких звітів, позивачем не доведено фактичного виконання робіт та не підтверджено їх обсяг та вартість.

Між сторонами виникли правовідносини, що ґрунтуються на договорі оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до п.9.4 договору (а.с.7) орендодавець несе відповідальність за недоліки переданого в оренду приміщення, які не обумовлені ним у договорі, але які суттєво перешкоджають передбаченому договором використанню приміщення.

Оскільки при підписанні договору сторони визначили, що приміщення передається у задовільному для використання стані для обумовленої мети, то доказуванню підлягає і те, що недоліки мали місце до підписання договору, але не були ним обумовлені, і суттєво перешкоджали використанню приміщення.

Надані на підтвердження вимог письмові докази не містять відомостей про те, що недоліки унеможливлюють використання приміщення за призначенням, складені особами, які не мають статус спеціаліста у відповідній галузі, і, крім того, складені за відсутності наймодавця, що не дає підстав, окрім неналежності, вважати їх об'єктивними, тому суд дійшов до вірного висновку щодо неможливості на їх підставі задовольнити позов.

Крім того, позивачем не надані докази того, що ремонт приміщення відбувався зі згоди ОСОБА_4, а умови договору та акт прийому - передачі від 10.10.2013 є свідченням того, що стан приміщення дозволяв його використання за призначенням.

Виходячи з таких підстав відмови в задоволенні позову, копії товарних чеків про придбання будівельних матеріалів на зміст виниклих відносин не впливають.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову,тому рішення суду відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що підставою для задоволення позову слід вважати ст.390 ЦК України, оскільки нею врегульовані правила відшкодування при витребуванні майна із чужого незаконного володіння, які на виникли відносин не розповсюджуються.

Керуючись п.2ч.1ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: