Справа № 523/60/14-ц
Провадження №2/523/621/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

В січня 2014р. ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 листопада 2009 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, про що Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зроблений актовий запис №1097 та подружжю видано свідоцтво про одруження. Після одруження дружина змінила прізвище на "ОСОБА_4". Під час шлюбу подружжя придбало спільне майно, в тому числі автомобіль марки «Мерседес» 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_5. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 8 листопада 2012 року шлюб був розірваний. Проте між сторонами не вирішувалось питання щодо поділу спільного набутого майна подружжя. Однак ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, у зв'язку з чим, позивачка не мала можливості поділити спільне набуте майно подружжя, у тому числі автомобіль «Мерседес» 2002 року випуску державний номер НОМЕР_1. Позивачка просить визнати за нею право власності на даний автомобіль. (Т1., а.с. 7)

Ухвалою суду від 25.03.2014р. суд допустив по справі процесуальне правонаступництво за залучив до участі в справі замість померлого відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7. (Т.1., а.с. 79)

Ухвалою суду від 29.05.2014р. провадження по справі було зупинено до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним. (Т.1, а.с. 122)

Ухвалою суду від 16.12.2015р. провадження по справі було відновлено. (Т.1., а.с. 192)

Ухвалою суду від 16.02.2016р. провадження по справі було зупинено до розгляду касаційної скарги ОСОБА_9. (Т1., а.с. 204)

Ухвалою суду від 18.03.2016р. провадження по справі було відновлено. (Т.1., а.с. 211)

Ухвалою суду від 26.07.2016р. було залучено в якості співвідповідача по справі - ОСОБА_3. (Т1., а.с. 248)

Ухвалою суду від 26.07.2016р. було прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом. (Т.1, а.с. 247)

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, яке набуло законної сили, ОСОБА_3 було визнано спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_5

Інших спадкоємців, окрім ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_5 не має.

Після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, його мати ОСОБА_10 у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_10, не встигнувши отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5

Викладене свідчить про те, що ОСОБА_10 прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_5 на все належне йому майно, в тому числі і на автомобіль.

В зв'язку з чим, ОСОБА_3, є спадкоємцем після смерті ОСОБА_10, в тому числі і на спірний автомобіль.

ОСОБА_3 заперечує, що автомобіль «Мерседес» 2002 року випуску державний номер НОМЕР_1 був спільною сумісною власності ОСОБА_4 та померлого ОСОБА_5, а був особистою власністю лише ОСОБА_5.

Так, із відповіді Регіонального Сервісного Центру в Одеській області за № 31 /15-100аз від 11.07.2016 року вбачається, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти ОСОБА_5

06.08.1992 р. був зареєстрований автомобіль DAIMLER-BENZ, 1977 року випуску номерний знак НОМЕР_4, який 19.09.2002 р. був знятий з обліку для подальшому продажу.

09.01.2002р. за ОСОБА_5 обліковується транспортний засіб - MAN F 2000, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_5, який 09.01.2002 року знято з обліку для продажу.

09.01.2002р. за ОСОБА_5 обліковується полупричеп, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_6,, який 09.01.2002 року знято з обліку для продажу.

26.05.2007 року за ОСОБА_5 обліковується автомобіль MERSEDES BENZ Е 300, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, який придбано за біржовою угодою № 503245 від 24.02.2007 року. 09.08.2007 року даний автомобіль було знято з обліку для продажу.

Після продажу вказаного автомобілю, який був особистою власністю ОСОБА_5, він, 10.10.2008 року придбав автомобіль MERSEDES BENZ Е 220, 2002 року випуску,номерний знак НОМЕР_3, на підставі біржової угоди № 596/ао від 08.07.2008 року.

03.06.2010 року ОСОБА_5 зняв автомобіль MERSEDES BENZ Е 220, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, який був його особистою власністю, з обліку для продажу.

За гроші, від продажу вищевказаного автомобілю, який був особистою власністю ОСОБА_5, він 14.07.2010 року придбав автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, як свідчить викладене, спірний автомобіль був особистою власністю ОСОБА_5, так як був придбаний за кошти, які належали йому особисто.

В зв'язку з чим, ОСОБА_3, який єдиний спадкоємець спірного автомобілю після смерті ОСОБА_5, просить визнати за ним право власності на автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, у порядку спадкування за законом. (Т. 1, а.с. 239-241)

Ухвалою суду від 15.08.2017р. позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 були залишені без розгляду за клопотанням представника позивача. (Т.2, а.с. 45)

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_3- ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що спірний автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 був особистою приватною власністю померлого ОСОБА_5, оскільки був придбаний за кошти, які йому належали від продажу особистого приватного майна. Представник позивача також посилалась на те, що оскільки строки за позовними вимогами ОСОБА_4 сплинули, то автомобіль не може бути визнаний як спільне сумісне майно.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 був придбаний в період шлюбу за спільні кошти, а тому він є спільної сумісною власністю подружжя. Він також пояснив, що після розлучення даним автомобілем користувався померлий ОСОБА_5, проте вони не укладали між собою договір щодо поділу спільного сумісного майна, а також дане питання не вирішувалось в судовому порядку. Він також пояснив, що позивачка в раніше заявлених нею позовних вимогах виявила бажала залишите себе даний автомобіль, оскільки після смерті ОСОБА_11 він залишався у користуванні його матері ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 21 листопада 2009 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, про що Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зроблений актовий запис №1097 та подружжю видано свідоцтво про одруження. Після одруження дружина змінила прізвище на "ОСОБА_4". (Т1., а.с 4)

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 8 листопада 2012 року шлюб був розірваний. (Т1, а.с. 5)

Таким чином, в період 21 листопада 2009 р. по 08 листопада 2012р. між сторонами існували правовідносини спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Об'єктом права спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата та інші доходи, одержані одним із подружжя.

14.07.2010 року придбав ОСОБА_5 придбав автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. (Т.1, а.с 70)

Позивач ОСОБА_3 посилається на те, що спірний автомобіль був особистою приватною власністю чоловіка ОСОБА_5, оскільки був придбаний за кошти, які йому належали особисто.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що посилання позивача на факт продажу інших автомобілів померлим ОСОБА_5 до шлюбу, а також в період шлюбу, не може бути безперечним доказом того, що саме вищевказані кошти були витрачені на придбання автомобіля MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

На підставі викладеного, суд вважає, що в силу ч. 1 ст. 60 СК України, даний автомобіль був об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачені ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Статтею 69 СК України встановлено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісною власності на майно, набуте за час шлюбу.

В зв'язку з чим, ОСОБА_12 зберегла за собою майнові права на 1/2 частину автомобіля MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, тобто становлять по 1/2 частки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Суд також не приймає доводи представника відповідача, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2017р. по цивільній справі № 523/4163/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування та позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсною заяви, визнання права власності був встановлений факт належності автомобіля виключено померлому ОСОБА_5

Так, у даній справі, в зустрічних позовних вимогах ОСОБА_4 просила визнати факт проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по 21 листопада 2009 року та з 8 листопада 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, з врахуванням зареєстрованого шлюбу з 21 листопада 2009 року по 8 листопада 2012 року, загальним строком проживання однією сім'єю більше п'яти років; визнати недійсною заяву ОСОБА_10 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончарової С.Ю. від 15 липня 2013 року про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_5; визнати право ОСОБА_4 разом із спадкоємцями першої черги спадкування на спадщину за померлим ОСОБА_5; визнати право власності в порядку спадкування за законом ОСОБА_4 на легковий автомобіль марки MERSEDES, 2002 року випуску державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я померлого ОСОБА_5; визнати право власності в порядку спадкування за законом ОСОБА_4 на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 47 кв.м., житловою площею 31 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_4 просила визнати право власності саме в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 на легковий автомобіль марки MERSEDES, 2002 року випуску державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я померлого ОСОБА_5, тобто як спадкоємцем, а не вирішувала питання пов'язане з розділом спільного сумісного майна. Суд також вважає, що посилання у вищевказаному рішенні суду на норми права, яким суд мотивував своє рішення, є процесуальним правом суду, а не є встановленням фактів наявності або відсутності правовідносин.

В той же час, ухвалою суду від 15.08.2017р. позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 були залишені без розгляду за клопотанням представника позивача. (Т.2, а.с. 45)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, актовий запис №5530 від 04.06.2013р., зареєстрований відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ. (Т.1., а.с. 6)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, у тому числі 1/2 частки у праві спільній сумісній власності на автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. була заведена спадкова справа №14/2013.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 була його мати ОСОБА_10, яка 15 липня 2013 року звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гончарової С.Ю.. (Т.1, а.с. 29)

ОСОБА_4 також звернулась із заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. із заявою в якої повідомила, що під час шлюбу було придбано автомобіль марки MERSEDES, 2002 року випуску державний номер НОМЕР_1, який є спільною сумісною власністю подружжя. (Т.1., а.с. 47)

Однак нотаріусом ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки вона не є спадкоємцем померлого ОСОБА_5, а тому пропонували звернутись до суду. (Т.1., а.с.51)

В цей же день, тобто 15 липня 2013 року ОСОБА_10 склала заповіт на ім'я ОСОБА_7.

Згідно довідки № 16 від 15.07.2013 року ОСОБА_5 по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки про склад сім'ї та прописки № 15 від 15.07.2013 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована - ОСОБА_10

Таким чином, ОСОБА_10 по день смерті була зареєстрована та проживала разом зі своїм померлим сином ОСОБА_5, а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину після його смерті.

Однак ОСОБА_10 не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_3., актовий запис 10270 від 23.10.2013р., зареєстрований Відділом ДРАЦС РС ОМУЮ. (Т.1., а.с. 87).

Після смерті ОСОБА_10 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. була заведена спадкова справа № 24/2013.

В нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_7, як спадкоємець померлої ОСОБА_10. (Т1, а.с. 86)

Неповнолітній ОСОБА_3 не погоджуючись із складеним заповітом звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про визнання заповіту недійсним, встановлення факту проживання однією сім'єю та надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року було визнано заповіт складений ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. - недійсним; визнано ОСОБА_3, спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та продовжено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, на два місяці з дня набрання рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області, законної сили.

У встановлений судом додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3 подав заяву до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гончарової С.Ю.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування це перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 має право на спадкове майно, у вигляді 1/2 частки права власності на автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р. встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Однак в обґрунтуванні позовних вимог, позивач ОСОБА_3 не посилався на те, що в нотаріальному порядку він не може отримати свідоцтво про право на спадщину щодо спірного автомобіля, а таким чином, вищевказані позовні вимоги є передчасними.

В той же час, суд вважає, що якщо позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, він має право повторно звернутись до суду, проте визнавши інші підстави позовних вимог.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 57,60,61,63,65,68, 69 СК України, ст.ст. 1216-1218,1220,1264 ЦК України, ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Одеси в 30-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя

Повний текст рішення буде складено та підписано 26.02.18 р.