Справа № 468/1398/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

20.02.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Янчук С.В. при секретарі Хижняк К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договору відступлення прав вимоги частково недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору відступлення прав вимоги частково недійсним. На обґрунтування позовних вимог в позові вказав, що 01.11.2007 року між ним та відповідачем ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір про іпотечний борг № 1400-04/07, згідно умов якого він отримав кредит в розмірі 17000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% на рік, надавши в якості забезпечення його виконання в іпотеку належний йому житловий будинок №18 по вулиці Головського в м. Баштанка. 17.12.2012 року право вимоги за вищевказаним кредитним договором було відступлено від ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Кредитні ініціативи" за договором відступлення прав вимоги. На думку позивача зміст укладеного договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року має ознаки договору факторингу. Крім того відповідач під час укладення оспорюваного договору порушив існуючі обмеження встановлені законодавством в частині на придбання права відступної вимоги до фізичної особи. За такого позивач просив суд визнати частково недійсним договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, укладеного між відповідачами, в частині відступлення прав вимоги за договором іпотечного боргу № 1400-04/07 від 01.11.2007 року, укладений між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ним.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримують в повному обсязі.

Від представника відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" надійшла заява, якою останній просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог. Крім того, за змістом даної заяви представник відповідача зазначив, що укладення вищевказаного договору відступлення прав вимоги здійснювалось з чітким та повним дотриманням вимог діючого законодавства.

Представник відповідача ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в судове засідання не з'явився, заперечень не надходило.

Дослідивши матеріали справи (копію договору про іпотечний борг № 1400-04/07 від 01.11.2007 року; копію договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року), суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 01.11.2007 року між позивачем та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір про іпотечний борг № 1400-04/07, згідно умов якого позивач отримав кредит в розмірі 17000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% на рік, строком до 26.10.2017 року. 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно умов якого право вимоги, зокрема, за вищевказаним договором про іпотечний борг було відступлено від ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Кредитні ініціативи".

Позивач обгрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що укладений договір відступлення права вимоги від 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» містить ознаки факторингу відповідно до статті 1077 ЦК України, а оскільки на час укладення такого договору існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 року в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договором факторингу до боржників - фізичних осіб, тому оскаржуванний договір є недійсним в частині відступлення права вимоги до позивача.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу вимог частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми права передбачають, що лише порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З позовної заяви вбачається, що позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права, зазначаючи при цьому, що відповідач під час укладення оспорюваних договорів, порушив існуючі обмеження встановлені законодавством в частині на придбання права відступної вимоги до фізичної особи.

На думку позивача умови укладеного договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року мають ознаки договору факторингу.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 17.12.2012 року укладався договір відступлення прав вимоги (цесія). Договір факторингу між сторонами не укладався.

Відповідно до норм діючого законодавства відступлення прав вимоги (цесія) - це один із засобів заміни кредитора у зобов'язані.

Можливість такої заміни передбачена статтею 512 ЦК України. Її суть полягає в тому, що первісний кредитор передає (відступає) свої права в зобов'язанні іншій особі - новому кредитору (цесіонарію).

Цесія - це сам факт зміни особи у зобов'язані, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі - продажу, міни, чи дарування прав, що випливають із зобов'язань.

Відповідно норм ЦК України відступлення права вимоги виступає способом зміни кредитора у зобов'язанні (загальне), а факторинг, - цілісний самостійний вид договору (спеціальне).

Цесія відрізняється від факторингу, зокрема своїм складом. Фактором може бути банк чи фінансова установа.

Цесіоаром може бути будь яка особа.

Факторинг передбачає відступлення грошової вимоги, при цесії може бути відступлено, як право грошові вимоги, так і не грошової.

Договір факторингу має більш складну правову природу в порівнянні з цесією, оскільки співвідноситься з відносинами позики по кредиту.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Дана позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 06.07.2015 року по справі №6-301цс15 .

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення прав вимоги за договором про іпотечний борг № 1400-04/07 від 01.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та позивачем сторони договору керувалися положеннями статей 512, 513,514 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу під час розгляду справи позивач не надав належних і допустимих доказів (ст.ст. 77,78 ЦПК України) на підтвердження того, договором між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення прав вимоги за договором про іпотечний борг № 1400-04/07 від 01.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та позивачем, мало місце порушення прав позивача.

З урахуванням наведеного в задоволенні позову слід відмовити.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договору відступлення прав вимоги частково недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ