Справа № 357/2754/15-ц
У Х В А Л А

26 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. , при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року представник скаржника ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просив: визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 52247708 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2017 року, скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 52247708 від 25.10.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, не вжито всіх необхідних заходів щодо виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Сторони виконавчого провадження в судове засідання не зявились, від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи без участі скаржника.

Державний виконавець Голяченко І.П. надіслав до суду заперечення на скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні даної скарги в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході провадження виконавчих дій державним виконавцем вжито усі необхідні виконавчі дії та належним чином проведено перевірку майного стану боржника, про що свідчать матеріали виконавчого провадження № 52247708.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

19.09.2016 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження № 52247708 про примусове виконання виконавчого листа № 357/2754/15-ц, що виданий 04.06.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

19.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

19.09.2016 року державним виконавцем сформовано інформаційну довідку № 68435015 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру іпотек, реєстру прав власності на нерухоме майно згідно якої за боржником відсутнє нерухоме майно на яке можливо стягнення в рахунок погашення заборгованості.

В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем вжито заходи щодо перевірки майнового стану та 25.10.2017 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі № 18-рп/2012 від 13.12.2012 року виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «ОСОБА_6 проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає перелік прав, якими наділений виконавець під час здійснення виконавчого провадження, а стаття 10 цього Закону визначає заходи примусового виконання рішень.

Оскаржувана постанова державного виконавця обґрунтована тим, що станом на 25.10.2017 року в ході провадження виконавчих дій, майно належне боржникові на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не виявлено.

Проте, суд вважає, що саме по собі не виявлення протягом певного часу майна належного боржникові на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, не може бути безумовною обставиною для повернення виконавчого документа стягувачу та фактично закінченням дій щодо виконання судового рішення.

З долучених до матеріалів справи та досліджених судом копій документів виконавчого провадження вбачається, що за результатами вчинених державним виконавцем дій, спрямованих на з'ясування майнового стану боржника, було встановлено, що за боржником не зареєстровано земельні ділянки, акції, судна, сільськогосподарська техніка, великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби.

Разом з тим, відповідно до вищевикладеного, суд не може погодитися з висновком державного виконавця про наявність підстав для прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В ході судового розгляду було встановлено обставини, які свідчать про порушення державними виконавцем законодавства при прийнятті рішення про повернення стягувачу виконавчого листа, зокрема державним виконавцем нерегулярно вчинялись виконавчі дії щодо розшуку майна, а також не було встановлено дійсний майновий стан боржника.

Так, державним виконавцем не здійснювалися виконавчі дії з необхідною періодичністю, не направлялися повторні запити для виявлення майна боржника, не зясовувалось питання щодо місця роботи боржника, можливих доходів, пенсії та коштів на рахунках, перебування боржника в шлюбі та можливого виділу частки з спільного майна подружжя, не зясовувалось питання наявності у боржника закордонного паспорту щодо можливого обмеження виїзду за межі України, що свідчить про неповне здійснення державним виконавцем покладених на нього Законом обовязків.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення скарги та скасування спірної постанови, оскільки державним виконавцем не надано доказів вчинення ним всіх необхідних дій спрямованих на виконання рішення та виявлення майна боржника, що свідчить про обмеження права ПАТ «Родовід Банк» на виконання рішення суду.

Слід зазначити, що в постановах державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна невірно зазначено ідентифікаційний номер боржника, що також могло негативно вплинути на встановлення майна останнього.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 52247708 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2017 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 від 25.10.2017 року по виконавчому провадженню № 52247708 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області, у порядку встановленому законом, протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя ОСОБА_7