Справа № 743/1156/17
Провадження № 2/743/7/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,
за участю учасники справи : секретаря судового засідання НЕРУС Н.І., позивачка ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_3, представник Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області СУСЛО Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки справу

за позовомОСОБА_2
до проОСОБА_3 позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

- Ріпкинська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області;

- Добрянська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області;

- Ріпкинська районна державна адміністрація Чернігівської області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила позбавити останню батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що вона приходиться матір'ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_5. Вказує, що її донька залишила дитину на неї, а саме поїхала до м.Харків. Зазначає, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, що свідчить про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачки.

Судом було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: Ріпкинську районну державну адміністрацію Чернігівської області, Ріпкинську селищну раду Ріпкинського району Чернігівської області. та Добрянську селищну раду Ріпкинського району Чернігівської області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала позов з підстав, передбачених в позові. Додатково зазначила, що у неї з донькою ОСОБА_3 існують конфлікти щодо фінансової участі ОСОБА_3 в забезпеченні ОСОБА_5 харчуванням, одягом, в оплаті репетиторства останнього. Вказала, що фактично домовленості між нею та донькою ОСОБА_3 щодо передання їй онука на виховання не було, так як остання зібравши речі поїхала до м.Харків, залишивши на виховання їй онука.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 просила в задоволенні позову відмовити, виходячи з того, що позивачка належними та допустимими доказами не довела, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_5, а вона, навпаки, надала докази на підтвердження про пересилання коштів, про фінансову участь в підготовці до школи. Вказала, що вона працевлаштована в м.Харків, винаймає там житло. Зазначила, що у неї з сином існує домовленість про те, що дитина закінчить в Добрянці 5 клас, а потім вона забере дитину до м.Харків. Вказала, що вона в достатній кількості спілкується з дитиною по телефону, а в Добрянці не була з травня 2017 р. та наміру повертатись туди не має. Зазначила про наявність у неї з ОСОБА_2 постійних конфліктів.

На позбавленні батьківських прав ОСОБА_3. в судовому засіданні наполягала представник Ріпкинської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей СУСЛО Н.С..

Добрянська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області, в поданій заяві, підтримала свій висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини та просила розглядати справу у їх відсутність.

Ріпкинська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області вказала про відсутність підстав для надання висновку щодо доцільності/не доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини, так як відповідачка зареєстрована, але не проживає на території ради.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 (в режимі відео конференції з Московським районним судом м.Харкова), представника Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області СУСЛО Н.С., почувши думку дитини ОСОБА_5 до спору, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являється матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження дитини (Серія НОМЕР_1). При цьому, в графі «Батько», відомості про батька (ОСОБА_6) записані зі слів матері, що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 0.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані:

- виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя;

- поважати дитину.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 даної Постанови вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони, маючи реальну можливість, свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 18 вказаної Постанови зазначено, що у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батьків та інших конкретних обставин суд може відмовити в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства», «Ньяоре проти Франції», Європейським судом з прав людини зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2. від 17 липня 2017 р. вбачається, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_7 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вказані відомості про кількість кімнат та інших приміщень в будинку, про наявність пічного та газового опалення, про наявність худоби та земельної ділянки, про наявність у дитини окремої кімнати з ліжком та письмовим столом. Зазначено, що житлово-побутові умови відповідають потребам для життя та гармонійного розвитку дитини.

З характеристики ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем навчання в Добрянській ЗОШ І-ІІІ ст. вбачається, що дитина навчається у них з першого класу, зарекомендував себе як старанний, здібний, активний, комунікабельний учень, який проявляє інтерес до навчання, бере активну участь у громадському житті класу. При цьому, вказано, що вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_2, а мати проживає окремо в м.Харків та, на даний час, участі у вихованні дитини не бере.

Згідно Висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Добрянської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 7 вересня 2012 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що мати ОСОБА_3 проживає в м.Харків окремо від сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, оскільки останній проживає з бабусею ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, де житлово-побутові умови відповідають потребам для життя та гармонійного розвитку дитини, з того часу, коли матір поїхала на працевлаштування в м.Харків. Саме бабуся ОСОБА_2 займається вихованням онука. При цьому, в період перебування ОСОБА_3 в смт.Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, остання в достатній кількості не спілкувалась з дитиною ОСОБА_5, а, зі слів ОСОБА_2, в цей період ОСОБА_3 займалась особистими справами. Під час спілкування з дитиною ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_3 підвищує голос, що пригнічує сина.

Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, безпосередньо допитавши позивачку ОСОБА_2 та відповідачку ОСОБА_3, вислухавши думку дитини ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що формально в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки ухилення від виконання своїх обов'язків, оскільки:

- бабуся дитини ОСОБА_2 відіграє в житті онука ОСОБА_5, на даний час, значну роль в житті, оскільки останній проживає з нею в безпечному, спокійному та стійкому середовищі;

- остання проживає окремо від свого сина ОСОБА_5, з останнім спілкується в телефонному режимі, з травня 2017 р. не приїжджала до смт.Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, що не може свідчити, що таке спілкування матері і сина є необхідним для нормального самоусвідомлення дитиною;

- остання працевлаштована в м.Харків, надала докази про пересилання коштів, про фінансову участь в підготовці до школи, але має постійні конфлікти з матір'ю ОСОБА_2 щодо фінансової участі в забезпеченні ОСОБА_5 харчуванням, одягом, в оплаті репетиторства останнього, тобто наявність конфліктів між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 щодо участі останньої в фінансовій підтримці сина негативно впливає на фізичний розвиток дитини.

В той же час, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 ще не втратила можливість змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків по виховуванню дитини й знаходить за можливе не позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування Добрянської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, виходячи:

- з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом втручання Держави у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- з відсутності виняткових обставин для розірвання між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 сімейних зв'язків, оскільки ОСОБА_3, все ж таки, спілкується з дитиною в телефонному режимі, тобто інтересується його життям, а в матеріалах справи відсутні компрометуючі дані про особу ОСОБА_3, про її неблагодійність;

- з того, що дійсною причиною подачі даного позову є неналежна фінансова участь матері ОСОБА_3 у матеріальному забезпеченні дитини ОСОБА_5;

- з того, що, будучи допитаним судом, малолітній ОСОБА_5 вказав, що він хоче проживати в сім'ї бабусі ОСОБА_2, але не хоче втрачати можливість спілкуватись, в телефонному режимі, з матір'ю;

- з того, що у висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 не в повній мірі обґрунтовано необхідність застосування до відповідачки позбавлення батьківських прав, як крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Враховуючи те, що формально в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки ухилення від виконання своїх обов'язків, але контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Оскільки правила ч. 2 ст. 166 СК України про стягнення аліментів з осіб, яких позбавлено батьківських прав застосовуються в разі позбавлення особи батьківських прав, а в даному випадку ОСОБА_3 не позбавлено батьківських прав відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак позовні вимоги про стягнення аліментів на користь неповнолітньої дитини задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, пп.15.5, п.15 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного Кодексу України, п.п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти на орган опіки та піклування Добрянської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий В.Б.Сташків

Повне рішення виготовлено та

підписано 5 березня 2018 року.