Справа № 345/3476/17
Провадження № 22-ц/779/223/2018
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

суддів Максюти І.О., Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника відповідача Попович Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» про скасування та списання безнадійної заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Кардаш О.І. 05 грудня 2017 року в м. Калуш, Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» з позовом про скасування та списання безнадійної заборгованості, в обґрунтування якого зазначила, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 яка належить їй на праві приватної власності. В будинку неправильно побудована каналізація, у зв'язку із чим в квартирі сиро та холодно, загострюються хвороби. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.10.2005р. з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття підвального приміщення з вини КП «ЖЕО №4». Відповідачем виконано це рішення суду, але на даний час відповідач має намір стягнути з неї заборгованість за неякісні послуги за інший період. Вважає, що нарахована відповідачем заборгованість в розмірі 3011,13 грн. є простроченою, оскільки минув строк позовної давності, а тому зобов'язання по сплаті боргу підлягає припиненню. Проте відповідач умисно не списує цю безнадійну заборгованість, що є перешкодою для одержання нею субсидії, виплата якої припинена з травня 2017 року.

Також позивач вказує, що у зв'язку із неправомірними діями працівників КП «ЖЕО №4», внаслідок чого позивач не може одержати субсидію, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних та нервових стражданнях. Просила скасувати заборгованість перед КП «ЖЕО №4» в сумі 3011,13 грн. за неякісні і прострочені терміном послуги; зобов'язати КП «ЖЕО №4» списати борг в сумі 3011,13 грн. з простроченим терміном; стягнути з КП «ЖЕО №4» в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.; поновити субсидію з травня місяця 2017 року по даний час, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Івано-Франківської області та утворено Івано-Франківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Івано-Франківську область, з місцезнаходженням у місті Івано-Франківську.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що відповідачем незаконно позбавлено її в одержанні житлової субсидії та вважає, що заборгованість виникла за неякісні послуги, надані відповідачем. Судом не враховано, що стягнення заборгованості перебуває за межами строку позовної давності, а тому зобов'язання по сплаті боргу підлягає припиненню.

Апелянт зазначає, що зверталась до голови міської ради про скасування заборгованості, в результаті чого рекомендовано звернутись до суду і на підставі рішення суду анулювати борг з метою отримання житлової субсидії.

Апелянт зазначає, що у відповідності до ст.607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання, а оскільки минув строк позовної давності, тому вважає що зобов'язання по сплаті заборгованості перед КП ЖЕО №4 підлягає припиненню.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши пояснення апелянта та її представника, представника відповідача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.05.1995 року, виданого відділом приватизації житла Калуського концерну «Хлорвініл», власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.5, 14)

Відповідачем по справі КП «ЖЕО №4» нарахована позивачу ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території (особовий рахунок НОМЕР_1) з 01.01.2006 року по 30.09.2017 року в розмірі 3105,38 грн, що підтверджується актом звірки розрахунків. (а.с.32-34). Факт нарахування заборгованості визнається сторонами у судовому засіданні.

Згідно копії довідки №115547 ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи. (а.с.7)

Із листа Управління соціального захисту населення Калуської міської ради від 02.06.2017 року та змісту відповіді начальника Калуської міської ради від 31.08.2017 року на звернення ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні житлової субсидії з 01.05.2017 року у зв'язку із наявною простроченою понад 2 місяці заборгованістю за житлово-комунальні послуги, а по оплаті квартирної плати - на суму 3011,13 грн., оплаті холодного водопостачання та водовідведення на суму 725,06 грн. та 45,59 грн, послуг централізованого опалення на суму 3477,72 грн. (а.с.8, 63)

В матеріалах справи міститься копія рішення Калуського міськрайонного суду від 26 жовтня 2005 року, яке набрало законної сили, про задоволення позову ОСОБА_1 до КП «ЖЕО №4» та КП «Водотеплосервіс» та стягнення з КП «ЖЕО №4» на користь ОСОБА_1 3112 грн. гривень в рахунок відшкодування матеріальних збитків, 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.24-26).

Відмовляючи в задоволенню позову, суд виходив з положень ст. 16 ЦК України, ст.ст. 8 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», дійшов висновку, що законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комінальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, тому відсутні підстави для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки судом повно встановлені обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норм процесуального права.

За змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

За змістом статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України визначено термін «безнадійна заборгованість» - це заборгованість за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 року за № 725/4018, затверджено Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «дебіторська заборгованість» з наступними змінами і доповненнями, яке визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності.

У пункті 4 вказаного Положення визначено поняття безнадійної дебіторської заборгованості як поточної дебіторської заборгованості, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до пункту 11 Положення виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 р. №242 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 р. за №106/8705, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув.

Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб'єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства.

Списання сум дебіторської заборгованості здійснюється відповідно до Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року №61 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за №497/4718.

Таким чином, виходячи із розуміння Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового кодексу України та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237. виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Суд дійшов правильного висновку про те, що особовий рахунок № 14375, відкритий на ім'я ОСОБА_1, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь - яких сум є правом відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на пропуск строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за період за період з 01.01.2006 року по 30.09.2017 року в розмірі 3011,13 грн., не заперечуючи факту існування зобов'язання перед відповідачем.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання у зв»язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін у відповідному спорі, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ПК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Зобов'язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції в цій частині повністю узгоджуються із встановленими судом обставинами та відповідають вимогам матеріального закону, оскільки такі строки позовної давності мають застосовуватись за клопотанням відповідача при розгляді судом відповідних спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредиторів до боржників.

Питання призначення та надання житлової субсидії врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. N 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» та не відносяться до компетенції відповідача по справі.

Суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від основних вимог, а так як відсутній факт порушення права позивача відповідачем, тому вони є необґрунтованими.

Отже, доводи апелянта про те, що судом при вирішенні позову не застосовано норми матеріального права, які передбачають застосування строку позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки застосування строку позовної давності можливе лише при зверненні відповідача з позовом за захистом їхніх прав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін, оскільки воно по суті є правильним, не може бути скасоване лише з формальних підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а

рішення Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський