Справа № 681/786/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

за участю секретарів судового засідання Калінки А.А., Салюк Т.М.

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, її представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полонської міської ради, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення міської ради, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень і збільшень, просив визнати недійсним та скасувати рішення Полонської міської ради обєднаної територіальної громади (далі міська рада) № 9 від 28.04.2017 року «Про затвердження актів узгоджувальної комісії з розгляду земельних питань» та додаток до рішення акт узгоджувальної комісії від 06.04.2017 року, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що вищевказаним рішенням міська рада, на підставі акту узгоджувальної комісії, затвердила проїзд між житловими будинками по вул. Шкільна в с. Бражинці орієнтовною площею по 78 кв.м за рахунок земель комунальної власності, тим самим незаконно вилучила у нього частину земельної ділянки, яка належить йому на праві особистої приватної власності та не є комунальною власністю територіальної громади.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов заперечила, пояснила, що між позивачем та третьою особою ОСОБА_4 виник спір з приводу можливості проїзду через земельні ділянки, якими вони користуються, до інших земельних ділянок, котрі також перебувають у їх користуванні. Оскільки вказані земельні ділянки відносяться до комунальної власності територіальної громади, тому міська рада на підставі акту комісійного обстеження згаданих земельних ділянок визначила проїзди до них за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у користуванні обох сторін конфлікту, прийнявши на законних підставах оскаржуване рішення.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали із тих же самих підстав, що й представник міської ради.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 03.07.2001 року ОСОБА_1 згідно договору дарування, вчиненого ОСОБА_7, набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований на земельній ділянці 0,56 га в с. Бражинці по вул. Шкільна, без номера, Полонського району, Хмельницької області (а.с.10).

Раніше вказана земельна ділянка, згідно рішення Бражинецької сільської ради № 4 від 12.10.1993 року, була передана у власність ОСОБА_8, який 21.05.1998 року продав вищезазначений житловий будинок для ОСОБА_7, що стверджується даними довідок Полонської міської ради ОТГ № 400 від 26.05.2017 року та № 93 від 16.11.2017 року (а.с.8, 18), архівним витягом з рішення Бражинецької сільської ради № 342 від 23.05.2017 року (а.с.9), земельно-кадастрової книги названої сільської ради (а.с.44-45), книги реєстрації громадян, яким безоплатно передані земельні ділянки у приватну власність Бражинецької сільської ради (а.с.49-51), погосподарської книги № 1 цієї ж ради (а.с.52-58).

Також, цим же рішенням Бражинецької сільської ради передано у власність для ОСОБА_9 (чоловік третьої особи) земельну ділянку загальною площею 0,46 га, що в с. Бражинці по вул. Шкільна, 50.

Вказані земельні ділянки є суміжними та кожна із них складається із декількох частин, про що свідчать дані схеми (а.с.6) та плану меж (а.с.73).

Між землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виник спір з приводу встановлення проїзду кожному із них до частин земельних ділянок, якими вони користуються.

06.04.2017 року відбулось комісійне обстеження земельних ділянок, за наслідками якого було складено акт (а.с.5). Комісія прийняла рішення рекомендувати розглянути на сесії міської ради питання щодо створення проїзду до земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (між житловими будинками по вул. Шкільна орієнтовною площею по 78 кв.м за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у користуванні обох сторін конфлікту згідно вищевказаної схеми.

При цьому, як вбачається із цієї схеми, комісія пропонувала утворити проїзд до земельної ділянки ОСОБА_4 за рахунок вилучення частини земельної ділянки ОСОБА_1 орієнтовною площею 78 кв.м, а проїзд до земельної ділянки останнього за рахунок вилучення такої ж за розмірами частини земельної ділянки ОСОБА_4

28.04.2017 року міська рада прийняла рішення № 9, згідно якого було затверджено вказані проїзди у запропонованому комісією варіантах.

Вирішуючи питання законності оскаржуваного рішення, суд виходить із такого.

Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Як встановлено в ході судового розгляду, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не існує спору щодо визначення меж земельних ділянок, якими вони користуються.

ОСОБА_4 заявляє вимогу до ОСОБА_1 з приводу надання для неї проїзду через земельну ділянку, якою користується останній.

Отже, ОСОБА_4 фактично бажає встановити земельний сервітут, тобто набути право користування чужою земельною ділянкою для проїзду по ній до земельної ділянки, якою вона користується.

Зміст, види та порядок встановлення права земельного сервітуту визначається статтями 98-100 ЗК України.

Зокрема, ч.1 ст.100 названого Кодексу передбачає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Таким чином, встановлення земельного сервітуту за рішенням органу місцевого самоврядування земельним законодавством не передбачено, а відтак міська рада прийнявши оскаржуване рішення вирішила земельний спір, що не належить до її повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а тому позовна вимога позивача щодо визнання недійсним рішення міської ради підлягає задоволенню.

В той же час, суд не знаходить підстав для задоволення іншої позовної вимоги, заявленої ОСОБА_1, щодо визнання недійсним додатку до рішення акту узгоджувальної комісії від 06.04.2017 року.

Як вбачається із матеріалів справи, в ній є наявним акт комісійного обстеження земельних ділянок (а.с.5), згідно якого комісія прийняла рішення рекомендувати розглянути на сесії міської ради питання щодо створення проїзду до земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Даний акт носить рекомендаційний характер, він не створює для учасників справи будь-яких прав та обовязків, а тому не має необхідності оцінювати викладені в ньому висновки з точки зору їх законності, а також потреби визнавати цей акт в судовому порядку недійсним.

Позивачем по справі понесені судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 640 грн. та повязані із залученням ним спеціаліста по виконанню комплексу геодезичних робіт з інвентаризації земельних ділянок, якими він користується та відносно яких виник земельний спір в сумі 1000 грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України вищезазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1

Керуючись наведеним, ст.ст.81, 139, 141, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 2 рішення Полонської міської ради обєднаної територіальної громади № 9 від 28.04.2017 року «Про затвердження актів узгоджувальної комісії з розгляду земельних питань» щодо затвердження проїзду між житловими будинками по вул. Шкільна с. Бражинці орієнтовною площею по 78 кв.м за рахунок земель комунальної власності.

Стягнути з Полонської міської ради (ідентифікаційний код 04060743, місце знаходження м. Полонне, вул. Лесі Українки, 113, Хмельницької області, поштовий індекс 30500) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, поштовий індекс 30536, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати у виді: 640 грн. судового збору та 1000 грн. за залучення спеціаліста.

В позовній вимозі про визнання недійсним додатку до рішення акту узгоджувальної комісії від 06.04.2017 року відмовити.

Рішення набирає законної сили після тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, якщо на нього не буде подано апеляційну скаргу учасниками справи.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2018 року.

Суддя: