ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року

м.Суми

Справа №589/4112/17

Номер провадження 22-ц/788/364/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року в складі судді Литвинко Т.В., постановленої у м. Шостка, повний текст якої складений 16 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, який в подальшому уточнив, та просив суд визнати нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 141,9 кв.м, по АДРЕСА_4 вартістю 481 750 грн його особистою власністю, як фізичної особи-підприємця.

Крім того, в порядку поділу спільного майна подружжя позивач просив суд виділити йому у власність житловий будинок, загальною площею 622,4 кв.м з господарськими спорудами по АДРЕСА_4 вартістю 3 257 504 грн та земельну ділянку, площею 0,1183 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), вартістю 49 000 грн, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5

Щодо іншого подружжя, то відповідачу ОСОБА_1 позивач просив суд виділити у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 290 645 грн та легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 230 000 грн (а.с. 21-22).

16 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якій просила суд провести реальний поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності подружжю наступним чином:

- визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 290 645 грн; на легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 230 000 грн; на нежитлове приміщення аптеки загальною площею 141,9 кв.м по АДРЕСА_4 вартістю 481 750 грн; на земельну ділянку площею 0,0738 га для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, вартістю 42 000 грн; на земельну ділянку площею 0,1183 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), вартістю 49 000 грн, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7; а також на незавершений будівництвом житловий триповерховий будинок з прибудованим гаражем, гостинний будинок з лазнею та господарські будівлі, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,1183 га за адресою: АДРЕСА_7, вартістю 583 220 грн, а всього майна на загальну суму 1 676 615 грн.

При цьому, на праві власності за ОСОБА_5 вона просила визнати житловий будинок загальною площею 622,4 кв.м з господарськими спорудами по АДРЕСА_4 вартістю 3 257 504 грн та стягнути з ОСОБА_4 на її користь різницю вартості їх часток у спільному сумісному майні у розмірі 790 444 грн 50 коп. (а.с. 32-34).

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року вказані позовні заяви об'єднані в одне провадження (а.с. 37).

Крім того, 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення її зустрічного позову шляхом накладення заборони на відчуження всього вищеназваного нерухомого і рухомого майна до завершення судового розгляду справи, а також просила заборонити проводити будь-які будівельно-ремонтні роботи по будівництву будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_7 (а.с. 35-36).

Ухвалою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вказану ухвалу судді відповідач за первісним позовом оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати і постановити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу поділу майна подружжя, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Зокрема, судом не враховано обставин того, що для відчуження автомобіля не потрібна згода другого з подружжя. Відтак, ураховуючи, що правовстановлюючі документи на спірний автомобіль оформлені на позивача, тому відповідачка вважає, що існує обґрунтоване припущення, що це майно може бути відчужене ним до ухвалення судом рішення у даній справі.

Щодо вимоги заяви про заборону проводити будь-які будівельно-ремонтні роботи по спорудженню житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_7, то відповідачка вважає, що існує реальна загроза того, що під виглядом будівельно-ремонтних робіт ОСОБА_4 вчинить демонтаж та розбирання всього того, що вже побудовано, на окремі частини споруд, обладнання та устаткування, що на її думку, підтверджується також і ухвалами Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2017 року та від 02 листопада 2017 року у справах за її скаргами на бездіяльність посадових осіб Шосткинського відділу поліції ГУ НП у Сумській області щодо невнесення відомостей про вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також відповідачка посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що шлюб між сторонами розірвано, тому позивач у разі відчуження спірного майна може приховати факт того, що те майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 09 лютого 2018 року направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено законну і обґрунтовану ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, просить її апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу судді - без змін (а.с. 55, 56).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за позивачем ОСОБА_5 на праві приватної власності зареєстровано наступне майно: легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13 квітня 2012 року; житловий будинок загальною площею 622,4 кв.м з господарськими спорудами по АДРЕСА_8 в м. Шостка Сумської області відповідно до свідоцтва про право власності від 09 вересня 2010 року; нежитлове приміщення - приміщення аптеки загальною площею 141,9 кв.м по АДРЕСА_8 в м. Шостка відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2007 року; та земельна ділянка площею 0,1183 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 (а.с. 4, 12, 15, 16-17, 18), а за відповідачкою ОСОБА_1 зареєстрована на праві приватної власності трикімнатна квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 11 квітня 2013 року (а.с. 7, 8).

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не надала належних і допустимих доказів для підтвердження обставин того, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Щодо вимоги відповідачки в заяві про накладення заборони на відчуження трикімнатної квартири АДРЕСА_2, то суд послався на її безпідставність, так як законом не передбачено накладення арешту на майно тієї особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову. Що стосується вимоги заяви про заборону проводити будь-які ремонтно-будівельні роботи при будівництві житлового будинку, що здійснюється на земельній ділянці по АДРЕСА_10, то суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана вимога є неспівмірною із заявленими відповідачкою вимогами.

Проте, в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

За положеннями ч. 2 ст. 149 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З матеріалів справи вбачається, що за вимогами як первісного, так і зустрічного позовів нерухоме майно у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_8 в м. Шостка як позивач, так і відповідачка хочуть бачити у власності позивача ОСОБА_4, а трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, - у власності відповідачки ОСОБА_1

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного нерухомого майна, оскільки спір з приводу цього майна між сторонами фактично відсутній.

Однак, що стосується рухомого майна, тобто, легкового автомобіля, то приймаючи до уваги обставини того, що цей транспортний засіб зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 і він ним фактично користується, що вбачається з матеріалів справи, то існує реальна можливість того, що невжиття запропонованого відповідачкою засобу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо поділу цього майна.

До того ж, як правильно вказав суд в оскаржуваній ухвалі, вжиття заходів забезпечення позову можливе лише щодо майна відповідача, тобто, в даному випадку відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4, тому вимога відповідачки в заяві про вжиття заходів забезпечення позову щодо трикімнатної квартири АДРЕСА_2, яка зареєстрована за нею ж на праві власності, не відповідає вимогам процесуального закону.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий вид забезпечення позову, як заборона проводити ремонтно-будівельні роботи по спорудженню житлового будинку, про вжиття якого просила у своїй заяві відповідачка, не відповідає заявленим нею зустрічним позовним вимогам про поділ майна подружжя, тобто, є неспівмірним.

У той же час, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, відмовляючи повністю у задоволенні заяви відповідачки, не звернув уваги на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо наступного нерухомого майна, тобто, кожна із сторін просить виділити саме їй те майно, а саме: нежитлового приміщення - приміщення аптеки загальною площею 141,9 кв.м по АДРЕСА_8 в м. Шостка та двох земельних ділянок: площею 0,0738 га для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться по АДРЕСА_6; та площею 0,1183 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_7, яке зареєстровано на праві власності за позивачем ОСОБА_5 Крім того, про характер спірних відносин між сторонами свідчать і ухвали суду про зобов'язання посадових осіб правоохоронних органів зареєструвати повідомлення відповідачки про вчинення позивачем стосовно неї кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1, що невжиття заходів забезпечення позову щодо вказаного нерухомого майна може ускладнити чи унеможливити виконання в майбутньому рішення суду, що унеможливить ефективний захист прав та інтересів відповідачки у випадку задоволення її зустрічного позову.

Отже, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції постановив ухвалу в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову щодо нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення - приміщення аптеки та двох земельних ділянок, а також стосовно легкового автомобіля, як рухомого майна, з порушенням норм процесуального права, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, тому ухвалу суду в зазначеній частині необхідно скасувати і прийняти у відповідній частині постанову, якою заяву про забезпечення позову в цій частині задовольнити.

В іншій оскаржуваній частині ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому в цій частині судове рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3, 4; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року в даній справі в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову щодо нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення - приміщення аптеки та двох земельних ділянок, а також легкового автомобіля, - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_4 вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення - приміщення аптеки, загальною площею 141,9 кв.м, по АДРЕСА_8 в м. Шостка; земельної ділянки, площею 0,1183 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 та земельної ділянки, площею 0,0738 га для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, а також легкового автомобіля Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, до вирішення спору по суті.

В іншій оскаржуваній частині ухвалу судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук