АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5382/15-ц 22-ц/774/277/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/5382/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцин Ігор Анатолійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року, яке ухвалено суддею Скотар Р.Є. о 12 годині 30 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики та іпотеки недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 31 жовтня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики та іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом, відповідно до якого вона отримала позику в сумі 187814,15 грн. , що на день підписання договору еквівалентно 14500 доларам США, з умовою повернення в строк до 31.12.2014 року, у той час як відповідачем передано їй грошові кошти в розмірі - 161900,00 грн. Виконання основного зобов'язання забезпечено іпотекою - трикімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності. На виконання зобов'язань за договором нею передано відповідачу 30730,00 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, тобто остаточна сума позики, що підлягає поверненню становить 157084,15 грн. Однак, 30.07.2015 року вона отримала від відповідача повідомлення-вимогу, відповідно до якої розмір заборгованості за позикою склав 187814,15 грн., пеня - 375600,00 грн., з чим вона не погодилась, склавши повідомлення-вимогу, засвідчену нотаріусом та надіславши її на адресу приватного нотаріуса Рукавіцина І.А. Крім того, на підставі свідоцтва приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцина І.А від 08.10.2015 року, переоформлено право власності на предмет іпотеки на ім'я відповідача ОСОБА_2, квартиру виставлено на продаж в мережі Інтернет та ЗМІ. Вважає, що відповідач, використавши долар США, як предмет договору значно погіршив її становище позичальника порівняно з позикодавцем; умови договору містять істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду позичальника, тому є несправедливими. Отже, договір позики та іпотеки, перехід права власності на предмет іпотеки на відповідача мають бути визнані недійсними.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати недійсним договір позики та іпотеки від 31 жовтня 2014 року, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрований в реєстрі за №1615 від 31 жовтня 2014 року; визнати недійсним перехід права власності на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яке оформлене на підставі свідоцтва серія та номер НАР №659759, видане 06 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрований в реєстрі за №1539 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 25159535 від 09 жовтня 2015 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку позивача, судом не було враховано того, що договір передбачав розрахунки в гривні у відповідному еквіваленті до долару США та нею вже було частково сплачено заборгованість за оспорюваним договором. При цьому, оскільки, вона не була згодна з розміром боргу, який визначив відповідач у вимозі про повернення заборгованості та штрафних санкцій, та звернулася до нотаріуса із заявою, у якій просила не вчиняти жодних дій по договору іпотеки у зв'язку з наявністю спору щодо розміру боргу, тобто нотаріус не мав підстав для вчинення нотаріальної дії. Також, суд не взяв до уваги посилання позивача на норми ст. 545 ЦК України та не надав жодної оцінки діям відповідача щодо ухилення від належного прийняття виконання зобов'язань. Суд не надав оцінки діям відповідача, які фактично спрямовані на позбавлення позивача майна та, на думку позивача, дії ОСОБА_2 та нотаріуса Рукавіцина І.В. схожі на зловмисний договір.

Відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_5., надав суду відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення. При цьому, зазначив, що ОСОБА_2 не ухилявся від отримання коштів за договором та ці доводи позивача є голослівними, а заява ОСОБА_1, в якій вона просить нотаріуса не вчиняти жодних дій щодо іпотечного майна, не перешкоджає виконанню договору в частині реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем. Також, зазначає, що нотаріус взагалі не вчиняв жодних дій щодо іпотечного майна, адже реєстрація права власності за ОСОБА_2 на це майно відбулася у відповідності до умов укладеного між сторонами договору. При цьому, вважає, що правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відсутні, адже під час розгляду справи встановлено, що його зміст не суперечить нормам чинного законодавства України.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, посилаючись на доводи, викладені ним у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики та іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрований в реєстрі за №1615 від 31 жовтня 2014 року (а.с. 9 -11), за умовами якого позикодавець ОСОБА_2 при укладенні цього договору передав у власність позичальнику ОСОБА_1 строком до 31.12.2014 року включно, а позичальник прийняла від нього у власність на умовах строкового повернення, строком до 31.12.2014 року, грошові кошти в розмірі 187814,15 гривень, що на день підписання та посвідчення цього договору, за курсом НБУ (1 долар США = 12,9527 грн.), еквівалентно 14500,00 доларів США, та, з метою забезпечення виконання цього зобов'язання, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в іпотеку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

Відповідно пункту 2 цього Договору Сторони (позичальник ОСОБА_1 та позикодавець ОСОБА_2.) домовились, що таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві до 31.12.2014 року включно за наступним графіком: до 30.11.2014 року - грошові кошти в розмірі, еквівалентному 1000,00 доларів США, за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 1000,00 доларів США; до 31.12.2014 року - грошові кошти в розмірі, еквівалентному 13500,00 (тринадцять тисяч п'ятсот) доларів США, за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 13500,00 доларів США. Сума грошових коштів в розмірі 187814,15 гривень, яка буде повертатися позичальником за графіком, у строк встановлений цим договором (до 31.12.2014 року) повинна буде еквівалентна 14500.00 доларів США за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 14500,00 доларів США.

Пунктом 5 цього Договору передбачено, що, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, вона зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, пеню в розмірі 1% від загальної суми позики, за кожний день прострочення, розпочинай з 21.12.2014 року.

Відповідно до п.22 цього Договору, за домовленістю сторін, у разі невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності на предмет іпотеки та є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, що вказаний в цьому договорі. Сторони домовились про те, що право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя на наступний день після закінчення тридцятиденнного строку (передбаченого Законом України "Про іпотеку" для добровільного виконання зобов'язань за основним договором) з дня отримання повідомлення про вимогу, що надсилається іпотекодержателем у відповідності до умов цього договору або отримання особистого підпису іпотекодавця, та є підставою для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Право власності на майно, що є предметом цього договору, виникає у іпотекодержателя з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно.Сторони домовились про те, що на протязі одного дня з моменту передачі права власності іпотекодержателем на майно, що є предметом цього договору, іпотекодавець зобов'язаний передати всю технічну та іншу документацію, що необхідна для реєстрації права власності на майно.

Відповідно до п. 10 цього Договору, предмет іпотеки оцінено сторонами в сумі 187 814,15 грн.

Позивачем ОСОБА_1, на виконання договору позики 28.11.2014 року, сплачено відповідачу 1000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату сплати складає 14970,00 грн., що підтверджується підписом на договорі позики та іпотеки від 31.10.2014 року та не заперечується сторонами.

У зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань, відповідач 30.07.2015 року звернувся, в порядку передбаченому п.21 Договору, до позивача з повідомленням-вимогою про повернення позики в розмірі 187814,15 грн., пені в розмірі 375600,00 грн., а всього - 563414,15 грн. та повідомив, що у разі невиконання вимоги в тридцятиденний термін з дня отримання письмової вимоги, ним обрано механізм позасудового врегулювання спору шляхом реєстрації на його ім'я права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому п.п.21,22,23,24 Договору, ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку» (а.с. 15).

Позивач отримала повідомлення-вимогу 30.07.2015 року (а.с.60 - зворот).

Позивачем надано суду заяву від 28.08.2015 року, адресовану приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцину І.А., посвідчену нотаріально, в якій вона виражає незгоду з вимогами ОСОБА_2 у зв'язку з невірним розрахунком суми заборгованості та суми пені, просить не вчиняти будь-які дії з належним їй майном за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

06 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. видано свідоцтво серія НАР №659759 (зареєстроване у реєстрі за №1539) про те, що повідомлення-вимога була передана ОСОБА_1 та отримана нею 30 липня 2015 року (а.с. 56).

09 жовтня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва серія НАР №659759, виданого 06.10.2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., та Договору позики та іпотеки від 31.10.2014 року (а.с. 57-58).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору позики та іпотеки, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.1, 3 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст.ст. 546, 575 ЦК України - виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно до ст.3, 18 Закону України „Про іпотеку" - іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Договір позики та іпотеки від 31 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за своєю правовою природою є змішаним договором та до нього застосовуються правові норми, які регулюють, як позику, так і іпотеку.

Заявляючи позовні вимоги про визнання цього Договору недійсним, позивач ОСОБА_1 послалася на те, що грошові кошти вона не отримувала та на те, що здійснення виконання зобов'язань передбачено в іноземній валюті, що заборонено Законом та призводить до істотного дисбалансу сторін

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти у розмірі 187 814,15 грн. позичальник, тобто ОСОБА_1, отримала повністю при підписанні та посвідченні цього Договору (п. 1), а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження ОСОБА_1 про неотримання неї позики є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Крім того, остання, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, наполягала на тому, що вона частково виконала свої зобов'язання з повернення позики, що ставить під сумнів її твердження про неотримання грошових коштів та, на переконання суду, свідчить про намагання уникнути таким чином виконання взятих на себе зобов'язань.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому, сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати.

Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами Договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату всіх платежів за договором позики у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Не може погодитись колегія суддів з доводами позивача ОСОБА_1 про те, що вираження виконання зобов'язання у валюті, відмінній від національної валюти України, ставить її у невигідне становище порівняно із ОСОБА_2 та призводить до істотного дисбаланс сторін договору, судом відхиляються, оскільки, саме по собі коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання умов несправедливими, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, визначаючи грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави, зазначені позивачем для визнання договору позики та іпотеки недійсними, не знайшли підтвердження під час розгляду справи та заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя - ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що іпотекодавець ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог шляхом реєстрації на його ім'я права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому п.п.21,22,23,24 Договору, ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку»

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підтсав.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" визначено, що якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Пунктом 3.4 договору іпотеки сторони визначили, що у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за Договором позики, забезпечена іпотекою вимога задовольняється шляхом набуття іпотекодержателем права власності на майно.

З урахування вручення іпотекодавцеві ОСОБА_1 вимоги про виконання зобов'язань, положень Закону України "Про іпотеку" та договору позики та іпотеки від 31.10.2014 року та того, що ОСОБА_1 основне зобов'язання не виконано -грошові кошти не повернуто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право власності на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 правомірно перейшло до ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона частково виконала зобов'язання за договором позики та у вимозі від 30 липня 2017 року невірно визначено заборгованість, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, що, відповідно п. п. 1, 2 Договору, Сторони домовились, що таку ж саме суму грошових коштів, тобто 187 814,15 грн., без нарахування процентів позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві до 31.12.2014 року включно за наступним графіком: до 30.11.2014 року - грошові кошти в розмірі, еквівалентному 1000,00 доларів США, за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 1000,00 доларів США; до 31.12.2014 року - грошові кошти в розмірі, еквівалентному 13500,00 (тринадцять тисяч п'ятсот) доларів США, за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 13500,00 доларів США. Сума грошових коштів в розмірі 187814,15 гривень, яка буде повертатися позичальником за графіком, у строк встановлений цим договором (до 31.12.2014 року) повинна буде еквівалентна 14500.00 доларів США за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 14500,00 доларів США.

Позивачем ОСОБА_1 на виконання договору позики 28.11.2014 року повернуто відповідачу 1000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 14 970,00 грн.

Доводи позивача про те, що вона виконувала зобов'язання та повернула частину позики не підтверджені належним та допустимими доказами, а тому не приймаються судом.

Не приймаються судом й доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 ухилився від прийняття виконання зобов'язання, оскільки, по-перше, матеріали справи не містять доказів ухилення кредитора від прийняття виконання зобов'язань, по-друге, не оспорювалися такі діє кредитора до моменту пред'явлення останнім вимоги про задоволення своїх вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, невиконаним залишається зобов'язання з повернення позики у сумі, що еквівалента 13 500 доларів США.

Станом на 30 липня 2015 року 13 500 доларів США за курсом НБУ (1долар США - 22,0376 грн.) становить 297 507,60 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань, відповідач 30.07.2015 року звернувся до позивача, в порядку п.21 Договору, з повідомленням-вимогою про повернення позики в розмірі 187814,15 грн., що не перевищує 13 500 доларів США станом на 30 липня 2015 року, та пені розрахованої згідно п. 5 цього Договору в розмірі 375600,00 грн. (а.с. 15), у зв'язку з чим колегією суддів відхиляються доводи позивача щодо невірного визначення позикодавцем розміру боргу за договором позики.

Оскільки, зазначена вимога не була виконана ОСОБА_1 в тридцятиденний термін з дня отримання письмової вимоги, відповідачем правомірно обрано механізм позасудового врегулювання спору шляхом реєстрації на його ім'я права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому п.п.21,22,23,24 Договору, ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку», а тому реєстрація переходу права власності на іпотечне майно до відповідача є правомірною та заявлені з цих підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: