АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року

за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про забезпечення позову

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокапітал 3000", ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року заяву представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову, задоволено повністю.

Обмежено ОСОБА_2, громадянина України (адреса: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_6, виданий Комосомольським МВ УМВС України в Полтавській області 30.11.1999 року) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Заборонено відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області видачу ОСОБА_2 паспорта/проїзного документа.

Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_2 паспортів/проїзних документів, обмежити особу у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

Зобов'язано відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області у разі наявності у ОСОБА_2 іншого паспорта/проїзного документа внести відмітку про вилучення першого паспорта/проїзного документа, що залишився в користуванні відповідача (а.с.40).

З цією ухвалою не погодився ОСОБА_2, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та винести постанову, якою повністю відмовити у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нормами цивільного процесуального законодавства, в тому числі і у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, не передбачено правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України до виконання своїх зобов'язань, вилучення у нього паспортів/проїзних документів, проставлення в них будь-яких відміток, затримання особи в процесі розгляду цивільної справи.

Зазначає, що суд в обгрунтуванні ухвали не здійснив посилання на прямі норми закону, які б надавали йому право застосовувати до відповідача такий вид забезпечення позову, як обмеження у праві виїзду.

Окрім того, в оскаржуваній ухвалі, на думку апеллянта, не наведено жодного обгрунтування, підтвердженого належними та допустимими докзами, про намір апеллянта виїхати за кордон на постійне місце проживання та/або ухилитись від виконання своїх грошових зобов'язань, а також, що не прийняття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ТОВ "Агрокапітал 3000", ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року заяву представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову, задоволено повністю (а.с.4).

Накладено арешт на майно (грошові кошти), що належать ОСОБА_2 та знаходяться у нього або інших осіб; нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_1, заставне майно за договором застави автотранспорту МК12-08/3 від 17.07.2008 року:

- вантажний сідловий тягач МАЗ, модель 64229, 1999 року випуску, № шасі (рами, кузова) НОМЕР_7, реєстраційний № НОМЕР_2;

- вантажний сідловий тягач МАN, модель 19414, 2000 року випуску, № шасі (рами, кузова) НОМЕР_8, реєстраційний № НОМЕР_3;

- напівпричіп-паливоцистерна ППЦ, модель 28, 1999 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_4;

- напівпричіп-паливоцистерна ППЦ, модель CN-22, 1980 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_10, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Накладено арешт на грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача ОСОБА_2

Передано на зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, як зазначено вище, 02 вересня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави було постанолено оскаржувану ухвалу про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань (а.с.3).

У подальшому, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2010 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокапітал 3000", ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково (а.с.5-6).

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 187899,89 грн. в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк» судові витрати по 910,00 грн. з кожного.

В задоволенні вимог про стягнення 200,00 грн., відмовлено.

При винесенні оскаржуваної ухвали, місцевий суд виходив з обґрунтованості поданої Банком заяви, зокрема, щодо обставин, що свідчать про недобросовісну поведінку відповідача щодо виконання умов кредитного договору та наявності підстав вважати, що у разі незастосування заходів забезпечення позову відповідач може вчинити дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду.

Проте, такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, перелік видів забезпечення позову визначений у статті 152 ЦПК України, проте, такого виду забезпечення позову як тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, а також інших обмежень, застосованих судом в оскаржуваній ухвалі, положення вказаної статті не містять.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що, за відсутності правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, визначеному ст.ст.151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заборону компетентним органам щодо видачі паспорта/проїзного документа, вжиття заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, суд не вправі застосовувати зазначені види забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань.

Окрім того, відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

З огляду на наведене місцевий суд безпідставно задовольнив заяву представника позивача про забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним зобов'язань за кредитним договором, а також накладення заборони компетентним органам щодо видачі паспорта/проїзного документа, вжиття заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, оскільки це порушує норми цивільного процесуального законодавства та обмежує визначене Коституцією України право особи на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Окрім того, на момент постановлення даної ухвали, рішенням суду ще не було встанолено факту невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Виходячи з вищевикладеного, місцевий суд дійшов невірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нової ухвали про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2010 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун