Справа № 382/1956/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2018 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

Головуючого-судді Кисіль О. А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" в особі директора ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" в особі директора ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, в котрій зазначено, що позивач 28.03.2017 року звернувся до Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області надавши всі необхідні документи для призначення пенсії за віком. Проте, рішенням Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №351, було надано відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в звязку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, який становить 15 років. Рішенням Яготинського районного суду Київської області дане рішення було скасовано.

До та під час розгляду вказаної справи в суді позивач неодноразово звертався до відповідача ТОВ «Жоравське». Директор ОСОБА_2 систематично ігнорував його звернення та звернення Управління пенсійного фонду України Київської області про надання відповідних довідок, які були завірені належним чином.

Позивач вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що було неправомірно проігноровано звернення та позбавлено можливості отримувати пенсію, яка була зароблена тяжкою працею на протязі всього життя, що залишило свій відбиток на душевному стані позивача в повсякденному житті. На підставі цього у позивача виникнули моральні страждання, порушився сон, виникла стійка втома, стурбованість, негативні навязливі думки, а тому, враховуючи обставини справи, характер душевних страждань, їх тривалість, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становити 50000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, додавши, що оскільки відповідачем тривалий час, а саме з березня 2017 року по листопад 2017 року не було надано до суду та пенсійного фонду відповідних документів, такі неправомірні дії відповідача призвели до несвоєчасного призначення пенсії, що підтверджується а.с.10.11, 14, 15, 19, 35, 42, 62, 63, 46, 55, 59, 74, 75, що містяться в справі за позовом ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, третя особа СГТОВ «Жоравське» про визнання незаконним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії та зобовязання призначити пенсію за віком. При цьому, позивач неодноразово звертався до прокуратури, в звязку з ненаданням відповідних документів відповідачем. Також, враховуючи, що позивач до цього часу не отримав пенсії, через несвоєчасне надання відповідних документів відповідачем, в звязку з чим сімя позивача тривалий час позбавлена засобів матеріального забезпечення, виникнення сварок з дружиною на грунті скрутного матеріального становища, в звязку з неотриманням доходу, оскільки позивач як чоловік мав би забезпечувати сімю. Враховуючи місце проживання позивача, яким є село де люди один одного знають, також трудовий колектив з яким позивач працював тривалий час, та враховуючи, що він працював стільки років та не має змоги отримати пенсію, тому дані обставини призвели до приниження, його як чоловіка, колишнього працівника, а також його честі і гідності. В звязку з чим у позивач мав тривалий час моральні страждання, що призвело до погіршення стану здоровя.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутність та направив заперечення, в яких зазначив, що позивач обгрунтовуючи вимоги позову про стягнення з СТОВ "Жоравське» моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень посилався на те, що внаслідок відмови Управлінням пенсійного фонду у призначенні пенсії за віком йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що відповідачем було неправомірно проігноровано звернення про надання довідок, що позначилося на душевному стані в повсякденному житті та у нього виникли моральні страждання, порушився сон, виникла стійка втома, стурбованість, негативні нав'язливі думки. Вважає що позовні вимоги безпідставні, з врахуванням вимог ст.ст..23, 1167 ЦК України, а також пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Оскільки предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1І зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст.ст.59, 60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди.

У справі на яку ОСОБА_1І посилається як на підставу вимог у даній справі, СТОВ «Жоравське» не було відповідачем, а лише третьою особою. Будь - яких рішень зобовязального характеру щодо третьою особи суд не виносив. Будь - яких доказів щодо неправомірного ігнорування звернень, не надано. Більше того, матеріали однієї та іншої справ містять довідки відповідача у даній справі про наявний стаж роботи відповідача, виходячи з облікових даних наявних на підприємстві особових рахунків.

За таких обставин, та виходячи з дії норм права та практики розгляду даної категорії справ Верховним судом України, у позові просив відмовити.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, з копії паспорту, довідки (а.с.6-8), копії трудової книжки (а.с.9-10), копії довідок (а.с.11-13, 31-35), копії резолютивної частини постанови Яготинського районного суду Київської області від 8 листопада 2017 року (а.с.14), заяви (а.с.24-26), акту (а.с.27, 42 ), рішення про призначення пенсії (а.с.28, 29), листа (а.с.41), та доданих матеріалів справи за позовом ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, третя особа СГТОВ «Жоравське» про визнання незаконним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії та зобовязання призначити пенсію за віком, вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював у колгоспі "Імені ХXIV з'їзду КПРС", КСП "Жоравське", СГ ТОВ "Жораське", з 01.02.1985 року по 30.04.2000 року. Після чого був звільнений з роботи. Позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про призначення пенсії. Проте, рішенням Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №351, було надано відмову у призначенні пенсії за віком згідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в звязку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, який становить 15 років, оскільки відповідачем не надано відповідних довідок необхідних для призначеня пенсії. Відповідно до рішення від 3 листопада 2017 року Переяслав-Хмельницьке об'єднане управління пенсійного фонду України Київської області призначило пенсію ОСОБА_1І після надання СГ ТОВ "Жоравське" додаткових довідок. В матеріалах справи містяться листи як зі сторони позивача, так і прокуратури, управління пенсійного фонду, ухвала суду та відповідні звернення до прокуратури з приводу надання відповідачем необхідних документів для призначення пенсії, і лише в жовтні 2017 року було отримано необхідні документи та постановлено рішення Яготинського районного суду Київської області від 8 листопада 2017 року.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин).

Відповідно до Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо розгляду судами цивільних справ розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, судам слід враховувати, що згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до

Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності". Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність,

недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового

характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації

фізичної або юридичної особи.

Так, Європейський Суд з прав людини по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10), 2014, визначає , що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Що стосується соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X); про важливість такого інтересу також має свідчити застосування статті 1 Першого протоколу (див. рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 39).

Європейський Суд встановляє, що вимоги заявників щодо виплати пенсії під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном.

Європейський Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX).

Таким чином, позивач маючи сподівання на отримання пенсії, яку слід вважати майном, що передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги, обумовлене попередньою сплатою внесків, він не міг отримати пенсію, в звязку з невоєчасним та тривалим в часі ненаданням необхідних документів відповідачем по справі, що підтверджується вище зазначеними листами та запитами з приводу цього, які містяться в матеріалах справ, що призвело до тривалих в часі, на протязі більше ніж півроку моральних страждань, та спричинило втрат у не тільки немайнового характеру, але і майнового характеру. Виникнення вимушених змін у житті позивача і стосунках з дружиною на грунті скрутного матеріального становища, оскільки чоловік повинен забезпечувати сімю, а також трудовим колективом та оточуючими, що призвело до зниження престижу, ділової репутації, оскільки позивач створюючи все своє життя свою ділову репутацію, не міг отримати пенсію, маючи відповідний стаж роботи, та необхідний був час і зусилля для призначення пенсії. Тому з врахуванням вище викладено, та оцінюючи в сукупності докази з врахуванням глибини моральних страждань позивача, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні та ступеня його моральних страждань на протязі тривалого часу, оскільки в його житті відбулися вимушені зміни та порушився його звичайний ритм життя, і стан матеріального становища, в звязку з несвоєчасним призначення пенсії, яке відбулося через ненадання відповідачем своєчасно необхідних документів для призначення позивачу пенсії, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, Конституцією України, ст..ст.23, 1172 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України, 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" в особі директора ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" с.Жоравка вул..Шкільна, 3 Яготинського району Київської області, ідентифікаційний код 03755696 в особі директора ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 20000 (двадцять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" с.Жоравка вул..Шкільна, 3 Яготинського району Київської області, ідентифікаційний код 03755696на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого ним судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу 30 днів після проголошення повного рішення 28 лютого 2018 року, в разі неподання апеляційної скарги.

Суддя Кисіль О.А.

.