Справа № 462/8231/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді - Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ?ОСОБА_4? до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

ПАТ?ВіЕс ОСОБА_4? звернулося в суд з позовом, уточнивши позовні вимоги (т.3 а.с.17), в якому просить звернути стягнення на нежитлові приміщення 12-21, 20а, в будівлі під літерою «А-9», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Петлюри С., будинок 37, загальною площею 107,5 кв.м., що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення від 22.12.2006 року, шляхом визначеним ст.38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 15, 23 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, рах. №0 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, ) від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною, встановленою за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя в договорі іпотеки, що становить 791 840,00 грн., або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF45286 від 26.10.2007 р. в розмірі 97 773,68 доларів США (що за курсом НБУ складає 2 352 788,59 грн.). Закріпити за Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань повязаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах звязку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним звязком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових праві тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством; інші права необхідні для здійснення належного управління майном. Також просить стягнути 35900,83 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.10.2007р. між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № KF 45286, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 125000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 26.10.2022 року (пункт 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору) під 11,5% річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KF 45286 від 26.10.2007р. між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено Іпотечний договір від 26.10.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 3593, згідно якого відповідачі надали в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 12-21, 20а, в будівлі під літерою «А-9», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Петлюри С., будинок 37, загальною площею 107,5 кв.м., що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення від 22.12.2006 року. Однак, відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, отримані кредитні кошти не повернув та порушив умови кредитного договору щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування, у звязку із чим у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, в рахунок погашення якої просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ВіЕс Банк» ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним та просила позов задовольнити. Додатково обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача послався на те, що боржник належним чином не виконує свої боргові зобовязання за договором, а тому банк, в силу положень ст.ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку», як іпотекодержатель, має право вимагати погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 позовні вимоги повністю заперечила, надавши пояснення аналогічні змісту поданих письмових заперечень (т.3 а.с. 83-87), вказує, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року по справі 461/10303/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про стягнення боргу за кредитним договором № KF45286 від 26.10.2007 р., оскільки ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_8» не надав належних та допустимих доказів про наявність заборгованості ОСОБА_3 Крім того, позичальник ОСОБА_3 не отримував всієї суми коштів відповідно до договору № KF45286 від 26.10.2007 р. і даний факт досліджено апеляційним судом Львівської області по справі №461/10303/15-ц. Вважає, що розгляд даного позову про стягнення іпотечного майна неможливий, оскільки сума боргу не підтверджена, а договір вважається не укладеним, оскільки сторона позивача не виконала свої зобовязання по видачі повної суми кредиту. Рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що кредитний договір між банком та позичальником є неукладеним. Враховуючи те, що кредитний договір № KF45286 від 26.10.2007 року є неукладеним (не відбувся), тобто не породжує для його сторін жодних правових наслідків, тому немає правових підстав для стягнення будь якої заборгованості з відповідача на користь позивача. В задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечив, підтримав пояснення представника ОСОБА_2 та в задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року у справі №461/10303/15 апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року в частині задоволення позову ПАТ «ВіЕс Банк» та в частині стягнення судового збору - скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованості за кредитним договором № КF 45286 від 26 жовтня 2007 року в сумі 2 072 670,62 грн., яка складається з: 1 817 472,06 грн. - заборгованість за кредитом, 204 312,54 грн. - заборгованість за відсотками, 50 886,01 грн. - пеня - відмовлено. В решті рішення залишено без змін (т.3 а.с. 20-25).

У відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у рішенні апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року у справі №461/10303/15 встановлено, що 26.10.2007 року Відкрите акціонерне товариство «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 (позичальник) уклали кредитний договір № KF 45286. Предметом даного договору є кошти в сумі 75 000 доларів США. Договір укладено на строк 10 років зі сплатою 11,5% річних. Позичальник зобовязався повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів, що міститься в додатку № 1 до договору і є його невідємною частиною.

04 вересня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 3. Розмір кредиту визначено в сумі 125000 доларів США, строк користування кредитом - 180 місяців, кінцева дата повного виконання боргових зобовязань - 26 жовтня 2022 року, періодичність та розміри погашення кредиту - у відповідності до графіку.

На забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором №КF 45286 від 26 жовтня 2007 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № КF 45286/8-2 від 04 вересня 2014 року, згідно з умовами якого вона є поручителем по зобовязаннях ОСОБА_3

Згідно з п.1.2. договору поруки поручитель зобовязаний у випадку порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором за кредитним договором; боржник і поручитель згідно цього договору відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

09 червня 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» направив боржнику та поручителю повідомлення - вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів, але не пізніше 45 календарних днів.

Станом на 21 вересня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитом ОСОБА_3 перед ПАТ «ВіЕс Банк» становить 89 570,90 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного Банку України 2 072 670 грн. 62 коп.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначений родовими ознаками.

Договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання стронами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обовязку позичальника повернути грошові кошти.

Рішенням апеляційного суду встановлено, що банком не надано належного розрахунку заборгованості, первинні документи (документи відділу касових операцій) за спірним кредитним договором знищені, що підтверджується протоколом № 2 засідання експертної комісії ПАТ «ВіЕс Банк» від 4 червня 2014 року про відбір архівних документів структурних підрозділів банку, як таких, що підлягають знищенню. Але з наданої банком виписки вбачається, що вона містить відомості до 20 вересня 2015 року, що включає і період після знищення частини документів. Однак і за цей період первинні касові документи та в справі відсутні докази щодо надання кредиту в розмірі 125 тисяч доларів США про отримання зазначеної суми.

Позичальник ОСОБА_3 заперечує отримання ним у банку коштів в сумі 125000 доларів США і такі його заперечення не спростовані позивачем за первісним позовом, який не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог.

Також колегія суддів встановила, що банк на підтвердження своїх позовних вимог не надав виписки з особових рахунків та первинні документи на підтвердження таких, а надав «Виписку документів по договору…», у якій відображено назви операцій, що не є випискою з особового рахунку клієнта банку.

Крім того, рішенням апеляційного суду встановлено, що позивач ПАТ «ВіЕс Банк» не надав належних та допустимих доказів про наявність заборгованості позичальника ОСОБА_3 та розміру такої по кредитному договору № КF 45286 від 26 жовтня 2007 року та доказів отримання 125000 доларів США.

Зазначено, що договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обовязку позичальника повернути грошові кошти. Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув про те, що банком не надано доказів отримання 125000 доларів США кредиту.

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 15.05.2017 року у справі за № 6-786цс17 встановлено, що відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобовязання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки безпідставні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 137, 259, 268, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 526, 1046, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 17 Закону України «Про іпотеку», суд

вирішив:

В позові Публічного акціонерного товариства ?ОСОБА_4? до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2018 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_9

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз