АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2018 року

м.Харків

справа № 632/1191/17

провадження № 22-ц/790/11/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес Авто»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним та стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року, постановлене під головуванням судді Библів С.В., в залі суду в місті Первомайський Харківської області, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Велес Авто» про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір доручення, укладений 22 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Велес Авто». Стягнуто з ТОВ «Велес Авто» на користь ОСОБА_1 18 900 грн. в рахунок повернення коштів, сплачених в рахунок винагороди повіреного за договором доручення № Д-0111 від 22 серпня 2017 року, а також судовий збір в сумі 640 грн., а всього - 19950 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Велес Авто» просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що оспорюваний правочин є дійсним, оскільки сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору; Законом України «Про захист прав споживачів» передбачений вичерпний перелік несправедливих умов договору, тоді як умову про несправедливість розміру ціни, яка була узгоджена договором, закон не містить. Крім того, судом протиправно застосовано ч.5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка стосується споживачів в разі придбання ними продукції в кредит, договір доручення не є кредитним договором, застосування цієї норми є помилковим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір доручення, укладений між сторонами 22.08.2017 року, є недійсним, оскільки його умови є несправедливими, фактично забезпечено захист інтересів лише повіреного.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 22 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Велес Авто» було укладено Договір доручення № Д-0111 (а.с.15-17).

Предметом укладеного договору за змістом п. 1.1. Договору зазначено: Повірений уповноважений діяти від імені та в інтересах Довірителя, зобов`язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов'язаний із сприянням Довірителю в укладанні ним та/або від його імені, договорів поставки, купівлі-продажу або будь-який інший договір за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для Довірителя.

За змістом п.п.1.2,1.3 Договору повірений, діючи від імені або за участю та за рахунок Довірителя, зобов`язаний укласти договір поставки або будь-який інший договір за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб Ravon R2 Comfort, 1,25/бензин 4 авт./4*2. Вартість якого визначається Довірителем на рівні 189 000 грн.

Відповідно до умов п.2.1.1 Договору Повірений зобов`язаний добросовісно вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення згідно п.1.1 даного Договору у строк протягом не більше 90 робочих днів з моменту укладення даного Договору, зокрема: надавати Довірителю інформацію про потенційних продавців/постачальників транспортних засобів, та/або умови придбання, набуття права власності на транспортний засіб (п.2.1.2); перевіряти правомочність продавця, постачальника, фінансової установи на укладення договорів купівлі-продажу, поставки транспортного засобу, договорів кредитування та договорів страхування (п.2.1.3); діяти від імені та за рахунок Довірителя, та його інтересах, укладати договори поставки або будь-який інший договір, за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, в тому числі кредитні договори та договори страхування (п.2.1.4); повідомити Довірителя на його вимогу про хід виконання договору (п.2.1.5); передати Довірителю визначений транспортний засіб на умовах викладених у договорі поставки або будь-якому іншому договорі за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб (п.2.1.6).

Згідно п.п 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 Договору Довіритель зобов`язаний, зокрема: видати Повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, визначених у п.1.1 цього Договору, забезпечити Повіреного іншими засобами, необхідними для виконання Повіреним доручення Довірителя за цим Договором; компенсувати витрати Повіреного, які були пов'язані з виконанням даного Договору; перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеному п. 1.3 даного Договору вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору; прийняти транспортний засіб, який придбаний за договором поставки, купівлі-продажу або будь-яким іншим договором. Відповідно до п.2.3 Договору після виконання даного договору сторони зобов'язані підписати відповідний акт, щодо повного виконання сторонами Договору.

Водночас умовами договору встановлено (п.3.1.) за надання послуг згідно з договором, Довіритель зобов`язаний сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п.1.3 даного Договору та становить 189 000 грн. Винагорода, вказана у п.3.1 сплачується Довірителем до або після укладання договору, але не пізніше поточного дня в якому було укладено Договір (п.3.2).

Відповідно до п. 4.2.1. Договору у випадку відмови Довірителя від договору протягом трьох днів з моменту укладання даного Договору, Повірений повертає 50 відсотків від сплаченої винагороди Повіреного протягом тридцяти банківських днів з дня отримання від Довірителя заяви про відмову від Договору. У випадку коли Заява про відмову від Договору подана Довірителем з порушенням строку вказаного у даному пункті, Винагорода, яка вказана у п. 3.1. даного Договору поверненню не підлягає. Поверненню підлягають всі сплачені на виконання п. 1.3. Договору кошти протягом 30 банківських дняв.

Як визначено в п. 8.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання.

В прикінцевих положеннях Договору передбачено: сторони підтверджують, що цей Договір містить усі істотні умови, передбачені для договорів цього виду, і жодна зі сторін не посилатиметься в майбутньому на недосягнення згоди за істотними умовами договору як на підставу вважати його неукладеним або недійсним (п.10.1); сторони підтверджують, що в разі, якщо будь-яка умова цього договору стане або буде визнана недійсною у зв`язку з невідповідністю закону, то така умова не братиметься до уваги або ж сторонами будуть вжиті заходи щодо зміни Договору тією мірою, щоб зробити Договір і зберегти в повному обсязі наміри сторін (п.10.2); підписання цього Договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору (п.10.7); підписанням даного Договору Довіритель заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення в представника Повіреного, що стосуються змісту договору, поінформований про всі можливі витрати у зв`язку з укладенням договору, уважно прочитав та зрозумів Договір. Представником Повіреного надано Довірителю повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення Договору (п.10.8); Довіритель своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов`язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе (п.10.9) (а.с.15-17).

Згідно рахунку № НОМЕР_1 та квитанції банку № ПН28494 від 22.08.2017 року позивачем ОСОБА_1 на рахунок відповідача ТОВ «Велес Авто» сплачено винагороду повіреного за Договором Доручення №Д-0111 від 22.08.2017 в сумі 18 900 грн. (а.с.37).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

За змістом ч. 1 ст. 1002, ч.1 ст. 1003 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору.

Згідно ч. 2 ст. 1008 довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

Відповідно ч. 1 ст. 1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.

Матеріали справи свідчать про те, що умови договору Доручення №Д-0111 від 22.08.2017 року, що стосуються винагороди повіреного є несправедливими, зокрема ті, які стосуються порядку і наслідків дострокового припинення договору та відповідальності сторін.

Аналізуючи зміст укладеного договору, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що умови укладеного сторонами Договору доручення є несправедливими, оскільки в порушення вимог розумності, добросовісності та справедливості позбавляють позивача, як споживача послуг, можливості відмовитись від договору без втрати сплачених ним коштів в рахунок винагороди Повіреному, не зважаючи на те, чи виконувались повіреним будь-які роботи на виконання доручення, що суперечить вищенаведеним вимогам ст.ст. 1008, 1009 ЦК України.

Дослідженням письмових матеріалів справи встановлено, що в укладеному сторонами договорі жодним чином не обґрунтовано визначений розмір винагороди Повіреного в розмірі 10% від вартості транспортного засобу в сумі 189 000 грн., зокрема, критерії та розрахунок, за яким її було визначено. Відсутні також будь-які докази які підтверджують обґрунтованість, справедливість, добросовісність та розумність такої винагороди.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Згідно з ч.ч. 1, 2, п.п. 2, 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч.ч. 4 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За таких обставин, наявні підстави для визнання недійсними п. 3.1. та п. 4.2.1. оспорюваного договору доручення в частині неповернення винагороди у випадку подання Довірителем заяви про відмову від договору з порушенням зазначеного у договорі строку, оскільки вказані положення договору є несправедливими і не відповідають вимогам закону.

Проте підстав для визнання договору недійсним в цілому не вбачається, оскільки визнання недійсними зазначених пунктів договору не зумовлює зміну інших положень договору.

Тому рішення суду в частині вимог про визнання недійсним договору доручення підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково: в п. 3.1. та п. 4.2.1. в частині неповернення винагороди, зазначеної у п.3.1. у випадку подання Довірителем заяви про відмову від договору з порушенням строку, вказаного у п. 4.2.1., договору доручення №Д-0111 від 22.08.2017 року, укладеного між ТОВ «Велес Авто» та ОСОБА_1

Як зазначено в ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення коштів в сумі 18 900 грн., отриманих за недійсним правочином, відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим, посилання суду на ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим, та підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення, оскільки вказана норма закону застосовується до споживачів в разі придбання ними продукції в кредит, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, оскільки відповідно до ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов договору не є вичерпним.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року - скасувати в частині визнання договору недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору доручення недійсним - задовольнити частково.

Визнати недійсними п. 3.1. та п. 4.2.1. в частині неповернення винагороди, зазначеної у п.3.1. у випадку подання Довірителем заяви про відмову від договору з порушенням строку, вказаного у п. 4.2.1., договору доручення №Д-0111 від 22.08.2017 року, укладеного між ТОВ «Велес Авто» та ОСОБА_1

В частині стягнення коштів та судового збору рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

А.І. Колтунова

Повний текст судового рішення виготовлено 28.02.2018 року.