Справа № 345/3487/17
Провадження № 22-ц/779/281/2018
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Водотеплосервіс» про скасування та списання безнадійної заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду у складі судді Сухарник І.І. від 28 грудня 2017 року, ухвалене в м. Калуш, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до КП «Водотеплосервіс» про скасування та списання безнадійної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що проживає сама у АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. Відповідач нарахував їй заборгованість за комунальні послуги, внаслідок чого у квітні 2017 року припинили надавати субсидію. Проте така заборгованість обліковується відповідачем ще з 2007 року, тому є безнадійною і підлягає списанню. Такими діями їй спричинено моральну шкоду.

Крім того, відповідач надає їй неякісні послуги, оскільки квартира розташована на першому поверсі багатоквартирного будинку. До цього будинку неправильно підведена каналізація, внаслідок чого з підвалу у квартиру просочується сморід, сиро, холодно, через що загострилися хвороби.

Посилаючись на наведені обставини, просила скасувати заборгованість перед КП «Водотеплосервіс» в сумі 729,05 грн за холодну воду, 345,59 грн за водовідведення та 3 477,12 грн за опалення; зобов'язати КП «Водотеплосервіс» списати вказані борги; стягнути з КП «Водотеплосервіс» на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.; зобов'язати відновити субсидію з травня 2017 року по даний час.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги її скрутне становище та неякісні послуги відповідача. Крім того, місцевим судом залишено поза увагою той факт, що минув строк позовної давності на заборгованість по сплаті боргу перед відповідачем.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідно до п.8 розд. XII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав, просили задоволити.

Представник КП «Водотеплосервіс» - Шевчук П.В. апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання. Також позивачем не надано доказів на підтвердження обставин спричинення їй моральної шкоди, а у частині позовних вимог про відновлення надання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг вимогу заявлено до особи, яка не здійснює нарахування субсидій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 1995 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З листа Калуської міської ради № 01-18/90 від 31 серпня 2017 року та Виконкому Калуської міської ради № Г-1682 від 12 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 не призначено житлову субсидію у зв'язку із наявною простроченою заборгованістю станом на 01 серпня 2017 року, перед КП «Водотеплосервіс» 3 564,49 грн. - за теплопостачання, 779,38грн. за водопостачання, 374,36 грн. за водовідведення. Крім того, позивач відмовилася від укладення договору про реструктуризацію плати за житлово-комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України.

Як на підставу звернення з позовом, ОСОБА_1 посилається на пропуск КП «Водотеплосервіс» строку позовної давності для стягнення боргу, який нараховано внаслідок неоплати наданих послуг позивачем і такий, на її думку, підлягає списанню як безнадійний.

Як встановлено в ході перегляду справи та не заперечується представником відповідача, з позовом про стягнення спірної заборгованості відповідач до ОСОБА_1 не звертався, в інший спосіб стягнення не здійснювалося, за даними обліку за позивачем дійсно налічується заборгованість за надані послуги.

Разом з тим, строк позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

В даному випадку, застосування цього поняття до спірних правовідносин позивачем є помилковим, оскільки мова не йде про своєчасність звернення відповідача до суду.

Поняття «безнадійна заборгованість» є категорією зокрема, податкового законодавства, та згідно п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України визначено як заборгованість за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Визнання заборгованості безнадійною покладено на суб'єкта господарювання, тобто кредитора.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Тобто ведення на комунальному підприємстві «Водотеплосервіс» обліку заборгованості споживачів за надані послуги, зокрема позивача, є частиною господарської діяльності. Здійснення будь-яких дій щодо її відображення в бухгалтерському та податковому обліку підприємства, - є регламентованою спеціальним законодавством процедурою. Така відбувається у визначеному порядку та здійснюється юридичною особою, як спосіб реалізації її прав. Механізм зобов'язання юридичної особи щодо списання заборгованості в судовому порядку, законодавством не передбачений.

В такий спосіб право позивача не може бути захищене і на підставі ч.2 ст.5 ЦПК, оскільки такий не буде відповідати закону.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання заборгованості безнадійною та зобов'язання її списати.

Тому обґрунтованим є і висновок суду щодо відмови ОСОБА_1 у стягненні моральної шкоди, оскільки ця вимога є похідною, а доказів спричинення такої в силу інших обставин позивач не представила.

В частині вимоги про зобов'язання відповідача відновити нарахування субсидії слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 № 848, призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад.

Враховуючи, що призначення субсидій у здійснюється управлінням соціального захисту населення відповідної ради, до якого позовні вимоги не заявлялися, рішення суду першої інстанції в цій частині є вірним.

Доводи апеляційної скарги про наявність скрутного матеріального становища позивача та надання неякісних послуг відповідачем в силу обраного способу захисту, навіть при доведенні фактичності таких обставин, апеляційний суд брати до уваги, як підставу для задоволення позову, не може.

Таким чином, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2018 року.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта