Справа № 515/382/16-ц
Провадження № 4-с/515/587/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

заявниці ОСОБА_1

державного виконавця Мотуз І.М.

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Татарбунари цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та визнання її незаконною,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2018 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови від 22.01.2018 року у виконавчому провадженні №52739293 про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на наступні обставини.

13 лютого 2018 року заявник ОСОБА_1 поштовим звязком отримала постанову від 22 січня 2018 року №52739293 державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №515/382/16-ц від 24.10.2015 року виданого Татарбунарським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на її утримання в розмірі по 300 грн. щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року і до 04.02.2018 року, тобто до досягнення дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

Вказана постанова державним виконавцем Татарбунарського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 була винесена на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення щодо вищезазначеного виконавчого листа.

Винесенням вищезазначеної постанови від 22.01.2018 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому проваджені № 52739293, на думку скаржниці, фактично порушено її права та законні інтереси, оскільки за час виконавчого провадження із боржника ОСОБА_2 не було стягнуто на її утримання в повному обсязі грошових коштів в розмірі 6,600 грн. (22 місяці х 300 = 6,600 грн.), а у матеріалах виконавчого провадження за № 52739293 відсутні такі докази, що, в свою чергу, вказує на фактичне не виконання стягувачем рішення суду та безпідставне закриття виконавчого провадження.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи (а.с.50).

Державний виконавець відділу ДВС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надавши до суду письмові заперечення з додатками, скаргу не визнала та просила відмовити у її задоволенні, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження винесено нею на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом (а.с.56-58), що підтверджується долученими до заперечення доказами.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, судові повістки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, однак повернулися до суду з поміткою "тимчасово відсутній" (а.с.75).

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Тому, враховуючи обмежені строки розгляду скарги, передбачені частиною 1 зазначеної статті, суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутність вказаних осіб.

Дослідивши матеріали, додані до скарги, а також копії матеріалів виконавчого провадження, наданих державним виконавцем в доповнення до заперечень, суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги, виходячи з наступних обставин та вимог закону.

Розділом VII ЦПК України передбачено здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно до п.19 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом УІІ ЦПК, є однією з форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень. У звязку із цим скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Вказана норма закріплена в ч.1 ст.448 ЦПК України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Під час розгляду справи суд керується основними принципами ЦПК України, якими передбачається, що завданням суду є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи, відповідно до Конституції України та ЦПК України, а також повага честі та гідності усіх учасників цивільного процесу та здійснення правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

За ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Як передбачено ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з дослідженої судом постанови серії ВП №52739293 від 22.01.2018 року (а.с.47), державним виконавцем Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №515/382/16-ц виданого 17.11.2016 року, закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Борг згідно виконавчого документу боржником сплачено у повному обсязі.

З копій квитанцій, доданих до заперечення державного виконавця Мотуз І.М., що залучені до матеріалів виконавчого провадження (а.с.59-71), просліджується сплата боржником ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 шляхом поповнення її карткових рахунків з листопада 2016 року по листопад 2017 року в загальній сумі 8800 гривень.

Крім того, судом враховуються надані боржником державному виконавцю роздруківки телефонної переписки заявниці ОСОБА_1 з боржником ОСОБА_2В.(а.с.72), якою підтверджується, що заявниця змінювала карткові рахунки та установи банків, пропонуючи останньому перераховувати аліменти на попередню карту "ПриватБанку", що ним і зроблено.

Із розрахунку заборгованості по аліментам за №45-45/18682 від 12.12.2017 року слідує, що за ОСОБА_2 за виконавчим листом №515/382/16-ц від 25.04.2016 року, станом на 04.02.2018 року заборгованості зі сплати аліментів не має, оскільки наявна переплата аліментів, яка становить 1938,08 грн. Аліменти згідно вищевказаного виконавчого листа сплачено у повному обсязі, переплата по аліментам у розмірі 1938, 08 грн. перерахована на виконавче провадження №52739866 для погашення заборгованості (а.с.73-74).

При вирішенні скарги, судом враховуються вимоги статті1 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проаналізувавши оскаржувану постанову державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 22.01.2018 року про закінчення виконавчого провадження серії ВП №52739293, суд приходить до переконання, що вимоги чинного законодавства при її винесенні, державним виконавцем були додержані, тому підстав для задоволення скарги суд не вбачає. На дату винесення оскаржуваної постанови 22.01.2018 року боржником ОСОБА_2 борг сплачено у повному обсязі.

Доводи скаржниці в скарзі щодо не сплати ОСОБА_2 на її утримання грошових коштів у розмірі 6600 гривень (22місяці х 300 грн.), по даному виконавчому провадженню, безпідставні, не підтверджені жодним доказом, та заперечуються наданими державним виконавцем доказами, залученими до матеріалів виконавчого провадження, та дослідженими судом, які підтверджують сплату боржником ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 в період з листопада 2016 року по листопад 2017 року в загальній сумі 8800 гривень, що перевищує суму нарахованих аліментів на утримання стягувача, за вказаним виконавчим документом, на 1983,08 гривні. Надані державним виконавцем докази, наявні в матеріалах виконавчого провадження, з якими заявниця мала право ознайомитись перед подачею скарги, не спростовані останньою.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою, суд приходить до висновку, що наведені у скарзі факти не знайшли свого підтвердження в суді, а тому скарга є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та визнання її незаконною.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 03.03.3018 року.

Суддя Семенюк Л.А.