Постанова

Іменем України

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 199/3760/17

провадження № 61-316 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрпошта»;

представник відповідача - ЗеленоваАнастасія Іванівна;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року у складі судді Руденко В. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюти Ж. І.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 4 травня 2017 року він звернувся до публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта») з запитом про надання інформації. 22 травня 2017 року та 2 червня 2017 року він звертався особисто до приймальні громадян ПАТ «Укрпошта»

Зазначав, що на свою заяву та особисті звернення відповіді не отримав, що порушує його права як споживача послуг.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд зобов'язати відповідача надати йому особисто в руки відповідь у письмовій формі на його заяву від 4 травня 2017 року та зазначити в цій відповіді запитувану ним інформацію.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Укрпошта» надати ОСОБА_4 відповідь на його заяву від 4 травня 2017 рокуз вхідним № 231. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Укрпошта» не надано належних та допустимих доказів направлення відповіді позивачу на його заяву від 4 травня 2017 року. При цьому суд зазначив, що вимоги позивача надати відповідь йому особисто в руки безпідставні.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, проте законом не передбачено обов'язку надавати відповідь на руки. При цьому суд зазначив, що позивач не пред'являв вимог про відшкодування моральної шкоди, а суд позбавлений права вирішувати дане питання за власною ініціативою.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні його позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно зі статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір, а суд порушив його право вільно збирати інформацію на його власний вибір особисто у руки. Також суд не застосував норму статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою при задоволенні вимог споживача суд одночасно має вирішити питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, хоча він в судовому засіданні пояснив суду, що неправомірна бездіяльність відповідача порушила звичний уклад його життя, він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей, нести додаткові витрати для поновлення його порушених прав, що завдає йому моральної шкоди.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з частинами першою та шостою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За приписами статті 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій формі або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Звернення адресуються, в тому числі, підприємствам, установам та організаціям, незалежно від форм власності, а у зверненні повинно бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги, а письмове звернення повинно бути підписано заявником із зазначенням дати (частини перша та сьома статті 5 Закону України «Про звернення громадян»).

Встановивши, що надання відповіді на заяву ОСОБА_4 від 4 травня 2017 року відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, суди дійшли вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача, зобов'язавши відповідача надати відповідь на заяву позивача. При цьому суди правильно зазначили, що законом не передбачено обов'язку надавати відповідь на звернення на руки.

Відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, посилання касаційної скарги на те, що судом не вирішено питання про відшкодування моральної шкоди безпідставні, так як позивач таких вимог в суді першої інстанції не заявляв.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк