АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/94/18Головуючий по 1 інстанції Пироженко С.А.
Категорія: Доповідач в апеляційній інстанції Бондаренко С.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І.

Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Пироженка С.А., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,-:

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про розподіл спільного майна подружжя, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що починаючи з 1992 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу в сторін народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейні стосунки не склались і давно припинені, в суді знаходиться справа про розірвання шлюбу.

В період шлюбу сторонами спільними зусиллями та за спільні кошти було набуто наступне спільне майно: автомобіль Мерседес-Бенц 410Д, вантажний фургон, д.н.з. НОМЕР_1, колір білий, право власності на який відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстроване на ім'я відповідача ОСОБА_7 (приблизна вартість автомобіля становить 69498 гривень, що еквівалентно 2600 доларів США); причіп ПР-легковий-В, д.н.з. НОМЕР_3, колір сірий, право власності на який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 зареєстроване на ім'я відповідача ОСОБА_7 (приблизна вартість становить 21384 гривень, що еквівалентно 800 доларам США); грошові кошти (спільні заощадження) в сумі 106 920 гривень, що еквівалентно 4 000 доларів США. Загальна вартість спільного майна подружжя становить 197 802 гривень.

ОСОБА_7 самовільно, без згоди позивача забрав собі спільні родинні заощадження в загальній сумі 106920 гривень, що еквівалентно 4000 доларів США, чого не заперечує.

На даний час сторони не змогли домовитись про порядок поділу сумісно набутого майна, тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.

На підставі викладеного позивач просила суд провести розподіл спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на автомобіль Мерседес - Бенц 410Д вантажний фургон д.н.з. НОМЕР_1 колір білий та причіп ПР-легковий-В д.н.з. НОМЕР_3 колір сірий.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на грошові кошти в загальній сумі 106920 гривень, що еквівалентно 4000 доларів США.

В червні 2017 року третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року задоволено її позов до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на її користь борг за договором позики від 04 липня 2011 року в сумі 203 400 гривень, проценти за позикою в сумі 146 968 гривень 70 копійок, а також 3% річних від простроченої суми за останніх 5 років в сумі 30 510 гривень, а всього 380 878 гривень 70 копійок.

Під час розгляду справи ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06 березня 2017 року було частково задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову та накладено арешт на транспортні засоби, належні ОСОБА_7

07 березня 2017 року Регіональним сервісним центром УМВС в Черкаській області накладено арешт на транспортні засоби, що належать ОСОБА_7, а саме: причіп легковий 2014 року випуску, марка ПГМФ, модель 8304-02 та автомобіль марки Мерседес-Бенц (фургон), 1994 року випуску, модель 410Д.

30 травня 2017 року в порядку виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року, державним виконавцем було оголошено в розшук вказані транспортні засоби, а 01 червня 2017 року автомобіль Мерседес-Бенц (фургон), 1994 року випуску, модель 410Д був затриманий, описаний та переданий на відповідальне зберігання.

Предметом поділу спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є лише автомобіль Мерседес-Бенц 410Д, д.н.з. НОМЕР_1 та причіп д.н.з. НОМЕР_3, по яких здійснюється стягнення державною виконавчою службою. Натомість в позовній заяві ОСОБА_6 замовчаний той факт, що спільним майном подружжя є також автомобіль Форд «Транзіт», д.н.з. НОМЕР_5 (приблизна вартість 6000 доларів що становить 156 180 гривень) та автомобіль ЗАЗ 11055 «Таврія-пікап», д.н.з. НОМЕР_6 (приблизна вартість 2000 доларів, що становить 52 060 гривень), які придбані за час шлюбу і зареєстровані на ОСОБА_6

Вважає, що позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, в якому вирішується доля лише частини спільного майна, яке оформлене лише на ОСОБА_7, спрямований на те, щоб унеможливити виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_7 боргу, що є порушенням її прав як стягувача.

На підставі наведеного просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 автомобіль Форд «Транзіт», д.н.з. НОМЕР_5 та автомобіль ЗАЗ 11055 «Таврія-пікап», д.н.з. НОМЕР_6, здійснивши їх реальний розподіл.

В подальшому ОСОБА_6 уточнила свої позовні вимоги (а.с.116 - 118). Зазначала, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано.

Після подання позову до суду позивачу стало відомо, що відповідач постійно приховував від неї та пошкоджував спільне майно, витрачав кошти всупереч інтересів сім'ї та не дбав про матеріальне становище сімї набравши велику кількість боргів.

Спільний син проживає з позивачем, а відповідач не надає допомоги на його утримання, розвиток і виховання.

Тому позивач вважає, що суд повинен при вирішенні питання про поділ майна подружжя відступити від засади рівності часток та визначити за нею право власності на 2/3 його частини.

Виходячи з викладеного просила суд визнати на нею право власності на 2/3 частин спільного майна подружжя; визнати право власності на автомобіль Мерседес - Бенц 410Д вантажний фургон д.н.з. НОМЕР_1 колір білий та причіп ПР-легковий-В д.н.з. НОМЕР_3 колір сірий.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/3 частину спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на грошові кошти в сумі 65934 гривни.

Стягнути з ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 40986 гривень.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2017 року розподілено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спільно нажите майно, виділено в натурі та визнано за ОСОБА_6 право власності на 2/3 частини спільного майна подружжя, а саме: право власності на автомобіль Мерседес-Бенц 410Д вантажний фургон, д.н.з. НОМЕР_1, колір білий, 1994 року випуску та причіп ПР-легковий-В, д.н.з. НОМЕР_3, колір сірий, 2014 року випуску.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/3 частину спільного майна подружжя, а саме право власності на грошові кошти в загальній сумі 65 934 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 40 986 гривень

ОСОБА_5 в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, а позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами задовольнити у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що поданий позов ОСОБА_6 з метою невиконання рішення суду ухваленого на користь апелянта, про що свідчить не врахування при поділі іншого майна подружжя.

В поданому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_5 не є особою яка має право подання позову про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_6, а майно на яке вказує апелянт було набуто позивачем як фізичною особою підприємцем.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_7 вказує, що не жив з ОСОБА_6 однією родиною та не вів спільного господарства приблизно з 2012 року, а тому не вказані в позовній заяві позивачем автомобілі не є спільною сумісною власністю подружжя.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції, обґрунтував тим, що поділу підлягає майно зазначене ОСОБА_6, оскільки інше майно нею було набуто не за рахунок спільних коштів подружжя , а за рахунок коштів від ведення підприємницької діяльності. Відступлення від засад рівності суд обґрунтував тим, що разом з позивачем проживає син та тим, що ОСОБА_7 визнав позовні вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що посилання третьої особи на ту обставину, що заборгованість ОСОБА_7 перед нею виникла з договору позики грошових коштів, які були використані в інтересах сім'ї, в тому числі і на придбання спірних автомобілів, право власності які були оформлені на ОСОБА_6, не знайшли свого підтвердження, оскільки не було надано суду доказів того, що позичені кошти були витрачені саме на придбання автомобілів, а не на інші потреби відповідача.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 03 жовтня 1992 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюб (а.с.5) який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2017 року розірвано ( а.с. 115).

В шлюбі в сторін народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_6 зазначила спільно нажите майно автомобіль Мерседес-Бенц 410Д, вантажний фургон, д.н.з. НОМЕР_1, колір білий, право власності на який відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстроване на ім'я відповідача ОСОБА_7 (приблизна вартість автомобіля становить 69498 гривень, що еквівалентно 2600 доларів США); причіп ПР-легковий-В, д.н.з. НОМЕР_3, колір сірий, право власності на який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 зареєстроване на ім'я відповідача ОСОБА_7 (приблизна вартість становить 21384 гривень, що еквівалентно 800 доларам США); грошові кошти (спільні заощадження) в сумі 106 920 гривень, що еквівалентно 4 000 доларів США.

Вказаний факт не оспорюється.

Однак під час розгляду справи було встановлено, що крім вище зазначеного майна, за позивачем також були зареєстровані автомобіль Форд «Транзіт», д.н.з. НОМЕР_5 та автомобіль ЗАЗ 11055 «Таврія-пікап», д.н.з. НОМЕР_6, які за обґрунтуванням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не є спільним майном подружжя, так як придбані за рахунок коштів від ведення підприємницької діяльності для ведення підприємницької діяльності, з чим погодився і суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

ФОП, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно ФОП може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин 1,2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Однак ні позивач ОСОБА_6, ні відповідач ОСОБА_7 доказів які підтверджували б, що вказані транспортні засоби придбані ОСОБА_6 як фізичною особою підприємцем для ведення підприємницької діяльності і не за рахунок спільних коштів подружжя не надано, навпаки як вбачається з реєстраційних карток транспортних засобів автомобіля Форд «Транзіт», д.н.з. НОМЕР_5 та автомобіль ЗАЗ 11055 «Таврія-пікап», д.н.з. НОМЕР_6 власником є фізична особа ОСОБА_6 (а.с.92,96), що спростовує заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 про набуття такого майна як фізичною особою підприємцем.

Вказаний ОСОБА_7 в запереченні той факт, що він не проживає з ОСОБА_6 з 2012 року спростовується текстом позовної заяви де ОСОБА_6 зазначає про спільне проживання за однією адресою , актом опитування сусідів від 10 травня 2017 року №9107 складеного комітетом самоорганізації населення (а.с.10) згідно якого ОСОБА_7 дійсно фактично проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1, поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16) відповідно до якого ОСОБА_7 було вручено особисто повідомлення про розгляд справи за адресою АДРЕСА_1.

Факт реєстрації ФОП , лише підтверджує таку реєстрацію, але не підтверджує, що майно набуте за рахунок діяльності ФОП ОСОБА_6, окрім цього ОСОБА_7 також зареєстрований як ФОП. (а.с.137-140) З виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_6 зареєстрована 14 квітня 2017 року, що повністю спростовує доводи останньої про набуття зареєстрованих на її ім'я автомобілів як фізичною особою підприємцем та за рахунок підприємницької діяльності, які були набуті раніше реєстрації ФОП.

Вказані обставини підтверджують те, що ОСОБА_6 звертаючись до суду з позовом, не зазначила весь обсяг майна, що підлягає поділу, а вказала таке майно лише вибірково, при цьому вже після подачі позову (12 травня 2017 року) здійснила відчуження двох автомобілів Форд «Транзіт», д.н.з. НОМЕР_5 та ЗАЗ 11055 «Таврія-пікап», д.н.з. НОМЕР_6, що як визнано сторонами так і підтверджується реєстраційними картками транспортних засобів. (а.с.95,97)

Окрім цього будь-яке майно має свою вартість, визначення якої є необхідним при поділі, оскільки саме така обставина є вихідним критерієм розподілу. Однак позивачем, вартість майна яке нею включено в поділ зазначено лише як приблизна, а вартість майна яке нею не було включено в поділ взагалі не зазначено, чим не доведено обов'язкові обставини які необхідні для поділу.

Частиною 3 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2,3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України, в редакції діючого на час вчинення процесуальної дії, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 15 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З зазначених норм права слідує, що зверненню до суду має передувати порушення, невизнаня або оспорювання прав, свобод чи інтересів, а при поділі майна, спір може бути вирішений судом, лише якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна.

29 березня 2017 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 4 липня 2011 року 203400 гривень борг по тілу позики, 146968 гривень 70 копійок проценти за позикою, 30510 гривень 3% річних.

Постановою державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 7 березня 2017 року (а.с.71) накладений арешт на транспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_7, а постановою від 30 травня 2017 року (а.с.74) виявлені транспортні засоби боржника, а саме автомобіль Мерседес-Бенц 410Д , д.н.з. НОМЕР_1, 1994 року випуску та причіп ПР-легковий-В, д.н.з. НОМЕР_3 оголошено в розшук.

В сукупності встановлені судом такі обставини, як подача ОСОБА_6 даного позову після рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року та накладення арешту на транспортні засоби зареєстровані за боржником ОСОБА_7, не зазначення в переліку майна, що підлягає поділу всього майна, що належить подружжю, а лише транспортні засоби на які було накладено арешт, відчуження зареєстрованих за ОСОБА_6 транспортних засобів після пред'явлення даного позову, визнання пред'явлених позовних вимог відповідачем ОСОБА_7, при відсутності рівності поділу майна та всього нажитого подружжям майна, свідчить про те, що на час пред'явлення позову між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був відсутній спір щодо поділу спільного майна подружжя, а позов поданий з метою виведення арештованого майна спід арешту та як наслідок невиконання рішення суду, що є нічим іншим як зловживання правом, порушенням ст..ст.129, 129-1 Конституції України, ст..18 ЦПК України, щодо обов'язкового виконання рішення суду.

Також, при встановлених судом обставинах, ухвалення судового рішення на користь ОСОБА_6 не може визнаватись справедливим розглядом справи (ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки пред'явлено позов не на все майно яке набуто подружжям, а лише на майно, на яке накладено арешт з метою виконання рішення суду і в такий спосіб буде позбавлено ОСОБА_5 права на ефективний засіб юридичного захисту (ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) , бо виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження (ст..1 Закону України «Про виконавче провадження»), а задоволення позову приведе до утруднення виконання рішення суду або зробить взагалі неможливим виконання рішення суду в зв'язку з відсутністю майна у боржника ОСОБА_7

Тому з вказаних підстав позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Судове рішення ухвалене за наслідками розгляду позовних вимог ОСОБА_6, з вище зазначених підстав, буде впливати на права ОСОБА_5 тому вона вірно залучена за вказаним позовом як третя особа і права які має така особа повністю забезпечує її захист.

Однак пред'явлення нею як третьою особою позову до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, не відповідає можливому способу захисту права, оскільки вона не ставить питання про визнання права власності та його розподіл в тому числі з собою, а відтак у ОСОБА_5 з відповідачами відсутній спір щодо такого премету позову, як і право діяти в інтересах відповідачів.

З зазначених підстав позовні вимоги третьої особи ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції вказані обставини справи та норми права не врахував, а тому рішення підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні як позовних вимог ОСОБА_6 так і позовних вимог ОСОБА_5.

Керуючись статтями 374,376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення яким:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя та позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на коритсть держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1450 гривень 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на коритсть держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 725 гривень 27 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 23 лютого 2018 року.

Судді