ун. № 759/5706/17
пр. № 2/759/1139/18
08 лютого 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - П'ятничук І.В.,
З участю секретарів -Винарчук М.А., Немировської А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади,-
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказували, що незаконними діями державного виконавця позивачу було завдано окрім матеріальної шкоди і моральну шкоду, оскільки внаслідок тривалої відсутності належного позивачу майна він вимушений неодноразово звертатись до суду за захистом своїх прав, зазнав негативних наслідків і стан його здоров'я, він з 2011 р. по 2017 р. перебував в постійному стані стресу що негативно вплинуло на стан його здоров'я, його психо-емоційні стосунки з оточуючими.
Представники відповідачів Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України в судове засідання неодноразово не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідачів на адресу суду не надходило.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача і сам позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 р. Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 1924024 грн. 57 коп.
В рамках даного виконавчого провадження 18.01.2011 р. державним виконавцем була винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт передачі нереалізованого майна стягувачу а саме двох пасажирських автобусів марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі НОМЕР_1, НОМЕР_2.
Однак ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.02.2012 р. визнано дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо неповідомлення боржника про винесення постанов під час виконання судового рішення згідно виконавчого листа №2-136 від 15.06.2010 р., а саме: про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2010 р., про зупинення виконавчого провадження від 16.08.2010 р., про поновлення виконавчого провадження від 12.10.2010 р., про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 08.11.2010 р., про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.01.2011 р. - неправомірними, визнано дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо проведення оцінки транспортних засобів згідно висновку з експертної оцінки майна транспортних засобів ТОВ «Українська експертна група» незаконними, а вказаний висновок таким, що не відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна та зобов'язано державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві провести повторну оцінку транспортних засобів іншим суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 18.01.2011 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
Таким чином, фактично вказаною ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.02.2012 р. визнано, що державним виконавцем незаконно було передано в рахунок погашення боргу вказані транспортні засоби.
Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «Автоекспорт» за 2010 р. вартість транспортного засобу автобусу марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі НОМЕР_2 становить 991 000 грн., вартість транспортного засобу автобусу марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA номер шасі НОМЕР_1 - 991000 грн., таким чином вартість транспортних засобів на номер передачі даного нерухомого майна складала 1982000 грн.
В подальшому після передачі даних транспортних засобів стягувачу в рахунок погашення заборгованості стягувач перереєстрував дані транспортні засоби на своє ім'я та передав до статутного фонду ТОВ ФК « Хайгер Лізінг» в зв'язку з чим, він позивач вимушений був звертатись з позовом до суду щодо повернення майна з чужого незаконного володіння.
Згідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 червня 2013 р. визнано недійсним протокол загальних зборів ТОВ Фінансова компанія «Хайгер Лізінг», від 23 червня 2011 року про внесення до статутного капіталу товариства пасажирських автобусів марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі НОМЕР_1, НОМЕР_2 та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» повернути ОСОБА_1 пасажирські автобуси марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі НОМЕР_1, НОМЕР_2.
Проте протягом тривалого часу транспортні засоби знайдені не були і не передавались позичу і тільки 22.02.2017 р. були передані позивачу.
На момент отримання даних транспортних засобів позивачем 22.02.2017 р. їх вартість відповідно до висновку ТОВ «Некос Естимейт» складає по 312700 грн. кожен автобус, що складає 625400 грн.
Таким чином внаслідок тривалої експлуатації вартість транспортних засобів була зменшена на 1356600 грн.
У відповідності до норм Конституції України, які мають пряму дію, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За приписами частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (стаття 1166 Цивільного кодексу України), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов'язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб'єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.
Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку із прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.
Статтею 170 Цивільного кодексу України, встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Як роз'яснено Верховним судом України у пункті 21 постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що закріплено у положеннях статті 5 ЦПК України.
У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.
Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не спростовані відповідачами і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.
Таким чином, судом встановлено, що внаслідок дій державного виконавця, які були визнані у судовому порядку, незаконними, позивачеві завдано шкоду, що виразилася в порушенні його права володіння, користування та розпорядження належними транспортними засобами та потягли зменшення вартості транспортних засобів внаслідок їх тривалої експлуатації особою якій вони були передані державним виконавцем.
Відповідно до підпункту 2 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45), казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється відповідно до пунктів 35-40 вказаного Порядку Казначейством.
Таким чином, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди коштів в розмірі 1 356 600 грн. як завдану незаконними діями державного виконавця Святошинського РУЮ в м.Києві.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає доцільним зазначити наступне.
Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Окрім того згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.
Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
Стаття 23 ЦК України закріпляє загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловленої 11 вересня 2013 року (справа № 6-48 цс 13).
Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає, що протиправне позбавлення позивача належного майна державним виконавцем і тривале невиконання рішення суду про повернення майна державним виконавцем спричинило позивачу певних душевних страждань, оскільки останній був позбавлений права розпорядження та користування належним йому майном за змушений був витрачати час на звернення до органів виконавчої служби та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд керується принципами розумності, справедливості та поміркованості та визначає її у розмірі 5 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 55, 56, 129 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 170, 386, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади - задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1 356 600 (один мільйон триста п'ятдесят шість тисяч шістсот) грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. завдану незаконними діями державного виконавця Святошинського РУЮ в м.Києві.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя І.В.П'ятничук