АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/234/2018 Єдиний унікальний номер справи: 649/157/17
Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Доповідач Приходько Л.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Каховської місцевої прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16 березня 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обгрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 18 лютого 2015 року він придбав нежитлові будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 за 7000грн., про що свідчить розписка ОСОБА_3 від 18 лютого 2015 року. Посилаючись на те, що за домовленістю між ними ОСОБА_3 зобов'язався нотаріально оформити договір купівлі-продажу будівель, однак цього не зробив і на неодноразові прохання відмовляється це зробити так як на даний час земельна ділянка на якій знаходяться дані будівлі не має кадастрового номеру, без якого неможливе нотаріальне посвідчення договору. Крім того, позивач зазначив, що після купівлі нерухомого майна він провів там ряд ремонтних та будівельних робіт, але на протязі всього часу не має змоги оформити право власності на придбані у ОСОБА_3 будівлі, хоча з його сторони були виконані всі умови договору купівлі-продажу.

Зважаючи на викладене позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель розташованих по АДРЕСА_1, що був укладений 18 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_3 та визнати за ним право приватної власності на нерухоме майно, а саме: літ. А будівля для сільгосп продукції загальною площею 232,8кв.м.; літ. Б офісно-виробнича будівля загальною площею 37,7кв.м.; літ. В навіс; літ. Г вбиральня-душ; №1 огорожа; №2 ворота, які розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16 березня 2017 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу не житлових будівель розташованих по АДРЕСА_1, що був укладений 18 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на нерухоме майно, а саме: літ. А будівля для сільгосп продукції загальною площею 232,8кв.м.; літ. Б офісно-виробнича будівля загальною площею 37,7кв.м.; літ. В навіс; літ. Г вбиральня-душ; №1 огорожа; №2 ворота, які розташовані по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду керівник Каховської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимоги у повному обсязі, зазначивши, що судом безпідставно задоволено позов, оскільки позивачем не доведено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Крім того, звернувшись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на таке майно, сторона фактично уникла передбаченої законодавством процедури нотаріального посвідчення договору, а відповідно і сплати державного мита, яка є складовою надходжень до державного бюджету.

Під час розгляду справи прокурор Пуляєв І.В. апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У зв'язку з відсутністю заяв про зміну місця проживання або місця знаходження судові повістки направлялися учасникам справи на останню відому судові адресу і відповідно до вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України, вважаються доставленими не зважаючи на те, що учасники справи за цими адресами не проживають. Крім того, учасники справи, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

В силу вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 8, 9 ч.1 розд. XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 18 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель, які розташовані по АДРЕСА_1 і позивачем виконані умови договору купівлі-продажу, а саме сплачена вартість нерухомого майна, що підтверджується відповідною розпискою. Враховуючи, факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, на підставі ч. 2 ст. 220 ст.328 ЦК України суд вважав позовні вимоги щодо дійсності договору купівлі-продажу, та визнання права власності за позивачами на зазначене майно обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Матеріали справи не містять жодних даних про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину, і судом першої інстанції не встановлено у чому полягає ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

Посилання позивача на те, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу від 18 лютого 2015 року не має можливості у зв'язку з неодноразовою відмовою відповідача ОСОБА_3 нотаріально посвідчити договір, оскільки земельна ділянка на якій знаходяться дані будівлі немає кадастрового номеру, без якого неможливе нотаріальне посвідчення договору позбавлені правового обґрунтування. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 позов визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 20), що свідчить про відсутність спору між сторонами.

Зазначені обставини повністю спростовують твердження позивача про ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу

Також задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не встановив чи є відповідач власником спірного майна. В матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували наявність у ОСОБА_3 право власності на спірне нерухоме майно. Копія технічного паспорту на виробничий будинок АДРЕСА_1 виготовлена на замовлення ОСОБА_2 не є належним та допустимим доказом на підтвердження права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно.

Вказані обставини також унеможливлюють задоволення даного позову.

Крім того, враховуючи місцезнаходження нерухомого майна, яке є предметом договору купівлі-продажу, судом допущено порушення правил виключної підсудності, а саме ч. 1 ст. 114 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи, згідно якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що задоволення судом першої інстанції позову без наявності достатніх на то правових підстав порушує інтереси держави, адже відповідно до п. п «а» ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року № 7-93 за нотаріальні дії, вчинювані державними нотаріальними конторами і виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів: за посвідчення договорів відчуження житлових будинків, квартир, кімнат, дач, садових будинків, гаражів, а також інших об'єктів нерухомого майна, які перебувають у власності громадянина, що здійснює таке відчуження ставка державного мита становить 1 відсоток суми договору, але не менше одного неподаткового мінімуму доходів громадян, у зв'язку з чим завдано шкоду інтересам держави, оскільки позбавлено її права на отримання передбачених законом податків, зборів та обов'язкових платежів.

В обґрунтування повноважень на звернення з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Керівник Каховської місцевої прокуратури виходив з того, що відповідно до п. 172.4. ст. 172 Податкового кодексу України під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до органу державної податкової служби за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Звернувшись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на таке майно, сторона фактично уникла передбаченої законодавством процедури нотаріального посвідчення договору, а відповідно і сплати державного мита, яка є складовою надходжень до державного бюджету.

Пунктами 19-1.1.1, 19-1.1.2, 19.1.45 ст.19-1 ПК України передбачено, що податкові органи, зокрема контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів, звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Перелік форм реалізації податковими органами функцій та повноважень щодо контролю за надходженням і справлянням податкових надходжень, виявлення фактів ухилення від сплати загальнообов'язкових платежів.

Враховуючи, що єдиним можливим способом захисту порушених інтересів держави у даній справі є скасування оскаржуваного рішення, проте, Новокаховською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області відповідних заходів не вжито, таким чином, керівник Каховської місцевої прокуратури Херсонської області, відповідно до приписів закону, вмотивувавши державний інтерес, правомірно, на думку колегії суддів, звернувся до суду з апеляційною скаргою для захисту інтересів держави, в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області .

Суд на вказані обставини та вимоги закону уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не встановив фактичні обставини справи, не обґрунтував в чому саме полягає ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України, зважаючи на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а тому підстав для задоволення позовних вимог з підстав, заявлених позивачем немає.

Враховуючи наведене позовні вимоги про визнання договору дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, та визнання права власності задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини 1 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то з позивача на користь прокуратури Херсонської області підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору понесені при подачі апеляційної скарги в сумі 1408 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу керівника Каховської місцевої прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Херсонської області судовий збір в сумі 1408 гривень

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова