Справа № 183/4123/17
№ 2/183/495/18
25 січня 2018 року м. Новомосковськ
позивач з посиланням на норми ст.ст. 16, 22, 1166, 1167 ЦК України звернувся з позовом про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення щодо нього.
У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Посилаючись на ст.63 Конституції України відповідач, який тримається в ДУВК № 4 відмовився давати будь-які усні та письмові пояснення щодо позову, отримувати копію позовної заяви /а.с.28/.
Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що у відповідності до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року у справі № 183/3813/16, окрім іншого, ОСОБА_2 29 травня 2016 року близько 08 годин 50 хвилин знаходився за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_3 за адресою: вул. Радянська, 46/96 м. Новомосковська Дніпропетровської області разом зі своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_1. В цей момент ОСОБА_2 побачив на руці та шиї ОСОБА_1 золоті прикраси, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме золотих виробів, які були одягнені на шиї та руці ОСОБА_1 та належали останньому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2, в цей же день, близько 08 годин 50 хвилин, продовжуючи знаходитись за адресою: вул. Радянська, 46/96 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, вчиняючи злочин повторно, скориставшись тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знаходилися в іншій кімнаті, підійшов до ОСОБА_1, який в цей момент спав, та з метою викрадення майна, непомітно для ОСОБА_1, зняв з останнього: з руки браслет золотий проби 585, вагою 71,17 грамів, вартістю 80 066 гривень 25 копійок; з шиї - ланцюг-золотого плетіння «арабский бісмарк» проби 585, вагою 51,22 грамів, вартістю 57 633 гривень 50 копійок та хрестик золотий проби 585, вагою 8,09 грамів, вартістю 9 101 гривень 25 копійок.
Після чого, ОСОБА_2 присвоївши викрадене майно, покинув місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 146 801 гривень.
Означеним вироком, окрім іншого, за предявленим звинуваченням та обставинами, викладеними вище відповідача визнано винним у предявленому обвинувачені за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 2 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Також матеріали справи свідчать, що привласнене майно відповідач на підставі договорів застави рухомого майна № 038-000906 від 01 червня 2016 року, договору видачі кредиту під заставу № 1543 від 01 червня 2016 року передав ПТ Ломбард «Кеш» ОСОБА_5 і компанія» та ПТ «Ломбард «Карат» відповідно /а.с.6, 7/.
Вирішуючи позов суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі і втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.
Таким чином суд приходить до висновку, що діями, встановленими вироком суду порушено майнові та немайнові права позивача, відповідачем позивачу нанесено моральну та матеріальну шкоду. При цьому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності підтверджують аргументи позивача, наведені в позові щодо наявності підстав для його задоволення, а норми права на які послався позивач в обґрунтування правових підстав для задоволення позову підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Розмір моральної та матеріальної шкоди, визначений позивачем до стягнення, враховуючи докази на підтвердження розміру збитків, аргументи, наведені позивачем щодо створення злочином негативних змін в його житті, душевних хвилювань, які позивач зазнав внаслідок злочину, зусиль, які він змушений був докласти для поновлення своїх порушених прав обґрунтований, а тому суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача матеріальної і моральної шкоди.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 281-282 ЦПК України, суд -
позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Гетьманська), 44/109; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Героїв), 1/21; РНОКПП НОМЕР_2) - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі 726 (сімсот двадцять шість) грн. 13 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Д.О. Парфьонов