АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1430/17Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/249/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянула у письмову провадженні цивільну справу №594/1430/17 апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2018 року про повернення позовної заяви у зв'язку з невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху, постановленої суддею Губіш О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 подала позовну заяву про поділ в натурі житлового будинку №6 по вулиці Гніздовського в м. Борщів, Борщівського району, Тернопільської області між його співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2О

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 4 січня 2018 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року про залишення заяви без руху.

Не погодившись з постановленою ухвалою, позивачка звернулась з апеляційною скаргою. Просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції, посилаючись на порушення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також вимог процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала підпадає під категорію визначеною ч.2 ст. 369 ЦПК України, то згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без виклику сторін по справі.

У зв'язку із тим, що розгляд позову здійснювався за нормами ЦПК України, які діяли до набрання чинності Законом України №2147-VII від 3 жовтня 2017 року Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, колегія суддів переглядає рішення суду на відповідність нормам процесуального права, які діяли на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд виходив з того, що, оскільки недоліки, викладені в ухвалі суду, заявником належним чином не усунуті, а саме: не вказано ціну позову, не визначено природу порушеного права, а також не надано докази на обґрунтування своїх позовних вимог.

Такий висновок суду не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Статтею 119 ЦПК України (на день постановлення ухвали) визначені вимоги щодо форми і зміст позовної заяви.

Відповідно до цієї статті заява подається в письмовій формі та повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Аналогічна норма міститься в ч.1 та ч.2 ст. 175 (із змінами від 15 грудня 2017 року) ЦПК України.

За нормою ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно ч.2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В редакції Цивільного Процесуального Кодексу України від 15 грудня 2017 року до неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви бех руху.

Частиною 3 визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, закон встановлює обов'язок зазначати ціну позову щодо вимог майнового характеру, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, що підтверджують ці обставини.

Судом установлено, 14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поділ житлового будинку №6 в натурі, який розташований в м.Борщів по вул. Гніздовського, Борщівського району, Тернопільської області, посилаючись на тривалі непорозуміння щодо володіння та користування даним будинком із його співвласником ОСОБА_2

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк десять днів для усунення недоліків, а саме: не зазначено, які права та законні інтереси ОСОБА_1 є порушеними, не зазначено доказів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги та немає даних щодо ціни позову.

3 січня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 4 січня 2018 року позовну заяву повернуто позивачці у зв'язку з невиконанням ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року про залишення заяви без руху.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 упродовж багатьох років тривають неприязні стосунки з приводу володіння та користування житловим будинком №6 по вулиці Гніздовського в м. Борщів, вартістю 109584 гривні, та земельною ділянкою необхідною для його обслуговування.

На підтвердження цих обставин ОСОБА_1 надала листи - відповідді Борщівської міської ради від 26 лютого 2014 року №97/2-18, від 8 серпня 2014 року №318/2-18, від 21 листопада 2016 року №490/2-18, від 19 травня 2017 року №878/2-18.

Окрім того, вказала, що неодноразово зверталась до Борщівської міської ради щодо присвоєння окремого номера належній їй квартирі, але листами відповідями від 28 серпня 2014 року №331/2-18, від 7 листопада 2016 року №472/2-18, від 28 березня 2017 року №142/2-18, їй було роз'яснено, що це можливо виключно після проведення реконструкції спірного майна під індивідуальний житловий будинок чи будинковолодіння.

Також в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 навела обставини, які на її думку становлять втручання в її право, а саме: вона володіючи правом визначеним статтею 364 ЦК України на виділ в натурі частини належного їй житлового будинку, який за наслідками такого поділу буде окремим об'єктом нерухомості, не може його реалізувати не інакше як в судовому порядку через неможливість його вирішення в позасудовому порядку з іншим співвласником ОСОБА_2, з яким перебуває в тривалих неприязних стосунках.

Отже, суд першої інстанції неналежним чином дослідив зміст позовної заяви та уточненої позовної заяви, і помилково послався на те, що ОСОБА_1 не зазначила обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та не надала докази цього.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до абзацу 4 п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, подання доказів можливе на наступних стадіях процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Тобто, суд першої інстанції не вправі залишати позовну заяву без руху з тих підстав, що на його думку ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб судового захисту або через нечіткість формулювання позовних вимог, позаяк вказане можна усунути на пізніших стадія цивільного процесу.

Окрім того, оцінку обраного позивачкою способу захисту порушеного права суд взагалі може давати лише під час вирішення справи по суті.

Також колегія керується пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж строку незалежним і безстороннім судом.

Дане положення кореспондується зі ст. 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як передбачено ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.

Отже, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції, за вказаних обставин необґрунтовано позбавив позивачку права доступу до правосуддя, для розгляду її заяви по суті з прийняттям судового рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, через що ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 4 січня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повна постанова складена 27 лютого 2018 року.

Головуючий З.Є. Ткач

Судді: О.Я. Міщій,

ОСОБА_3