Справа № 509/3825/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, -

В С Т А Н О В И В :

2 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до повноліття дитини, мотивуючи це тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем 28.03.2007 р. і до сьогодні, останній не спілкується з донькою, не приймає участі в матеріальному забезпеченні своєї дитини, якій потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки та багато інших речей, потрібних дитині, на що їй не вистачає грошей для повноцінного утримання доньки, враховуючи, що їхня сімя перебуває на обліку, як багатодітна (від іншого шлюбу маються ще дві дитини), а тому виховує вона трьох дітей самостійно, а також те, що їхня спільна донька ОСОБА_3, на платній основі (контракт) навчається на сьогодні в Ізмаїльському медичному училищі, де буде навчатися 4 роки за спеціальністю «медсестринство» і спеціалізації «акушерська справа», плата за навчання доньки становить за перший рік 12500 грн., за другий рік 13500 грн., за третій 14500 грн., за четвертий рік 15500 грн.

В судове засідання позивачка не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надавши письмову заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти виплати відповідачем аліментів на утримання їхньої спільної доньки у розмірі 950 грн., про що відповідач зазначив у своєму відзиві на позов (а.с. 67,75).

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надіславши до суду письмову заяву, в якій пославшись на віддаленість свого місця проживання (Вінницька область, с. Щітки) просив суд слухати справу за його відсутності та відзиві на позову, визнав його частково на суму щомісячних аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 950 грн. щомісячно з поважних підстав, викладених у відзиві (а.с. 63-66).

Дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із приписами ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Суд встановив, що шлюб між позивачкою та відповідачем, в якому народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був розірваний 28.03.2007 р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 173553 від 08.08.2002 р., в якому батьком дитини записаний відповідач та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 023477 від 28.03.2007 р. (а.с. 8,15).

Суд встановив, що відповідач, який є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу з позивачкою 28.03.2007 р. і до сьогодні, не спілкується з донькою, не приймає участі в матеріальному забезпеченні своєї дитини, якій потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки та багато інших речей, потрібних дитині, на що позивачці не вистачає грошей для повноцінного утримання доньки, враховуючи, що сімя позивачки перебуває на обліку, як багатодітна (від іншого шлюбу маються ще дві дитини), а тому виховує вона трьох дітей самостійно, а також те, що їхня спільна донька ОСОБА_3, на платній основі (контракт) навчається на сьогодні в Ізмаїльському медичному училищі, де буде навчатися 4 роки за спеціальністю «медсестринство» і спеціалізації «акушерська справа», плата за навчання доньки становить за перший рік 12500 грн., за другий рік 13500 грн., за третій 14500 грн., за четвертий рік 15500 грн., що є для позивачки як одинокої матері надмірним фінансовим тягарем (а.с. 7-25).

В той же час, як встановив суд, що на утриманні відповідача, який не працює, знаходиться дружина-інвалід, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 114695 від 29.05.2012 р., довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 581600 від 07.02.2017 р. з датою чергового переогляду 02.2018 р. з відміткою про те, що ОСОБА_4 (дружина відповідача) потребує стороннього догляду та відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків, яка підтверджує факт відсутності отримання доходів відповідача і його не працевлаштування (а.с. 45,46).

Враховуючи вищевикладене, а саме, матеріальний стан відповідача, як платника аліментів, на утриманні якого знаходиться дружин-інвалід, відсутність роботи та постійного заробітку відповідача, та з урахуванням приписів ст. 182 СК України та позиції відповідача, який у своєму відзиві визнав позов частково на щомісячну суму аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 950 грн., суд вважає, що позов слід задовольнити частково зі стягненням з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі 950 грн., щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду 02.10.2017 р. і до повноліття дитини.

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 121,125,180-184,191 Сімейного Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задовольнити частково ;

2. Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_2) на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 950 грн. щомісячно, починаючи з 2 жовтня 2017 року і до повноліття дитини ;

3. В задоволенні решти позову відмовити ;

4. Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.;

5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гандзій Д.М.