05.03.18 Справа № 469/44/18
№ 2/469/209/18
У Х В А Л А
Іменем України
05 березня 2018 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,
відповідача ОСОБА_1
представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю № 108/1 від 11 січня 2018 року - не з"явилась,
розглянувши клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :
У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "База відпочинку "Лазурний" до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, у якому позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 грудня 2004 року, укладеного між ЗАТ «База відпочинку «Лазурний», правонаступником якого є позивач, та відповідачем, за яким відповідач набув права власності на 19/100 частин будівлі, комплексу з п»яти котеджів та споруд (котедж, позначений на плані літ.Р-1, площею 152,6 кв.м), що знаходиться в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, проспект Курортний, 9, посилаючись на те, що особа, яка підписала вказаний договір від імені продавця ЗАТ «База відпочинку «Лазурний», не мала повноважень на укладення угоди, договір замість цієї особи підписано іншою особою, у визначенні предмету договору допущено помилку у розмірі загальної площі об»єкту нерухомості.
Ухвалою суду від 23 січня 2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та застосовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони відчуження на 19/100 комплексу із п»яти котеджів та споруд (котеджі літ.Р-1, літ.Р-2, літ.Р-4, літ.Р-5, літ.Р-6, альтанки С-3, С-4, хвіртки № 28, № 29, огорожа № 30, № 31) в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, проспект Курортний, 9, що перебуває в приватній власності ОСОБА_1.
23 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду клопотання про скасування вказаних заходів забезпечення позову, обгрунтоване тим, що позивачем шляхом заявлення необгрунтованих клопотань у інших судових справах щодо спірного нерухомого майна та земельної ділянки, на якій воно знаходиться, нез"явлення у судові засідання, неодноразових звернень до поліції, ненаданням можливості вирішити питання щодо регламентування порядку проходу та проїзду до належного відповідачу майна, відключенням від системи водопостачання тощо створюються умисні перешкоди у користуванні відповідачем своєю власністю, придбаною на підставі оскаржуваного договору. Земельна ділянка, на якій знаходиться арештоване майно, не є об"єктом цивільно-правових відносин, так як не набула кадастрового номеру, а відчуження будинку без земельної ділянки, на якій він знаходиться, заборонено законодавством, а тому відповідач не має реальної можливості розпорядження арештованим майном на свій власний розсуд, тобто ризику невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі його задоволення не існує. Також посилався на безпідставність заявлених позовних вимог та сплив позовної давності.
У судовому засіданні під час розгляду клопотання відповідач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Також посилався на те, що він об"єктивно не має можливості розпорядитися вказаним майном, оскільки належні йому 19/100 комплексу є часткою у спільній частковій власності, одним зі співвласників якої є позивач, без дозволу якого відчуження частки майна заборонено. Крім того, відчуження арештованого нерухомого майна можливе лише з одночасним відчуженням земельної ділянки, на якій воно знаходиться, проте, незважаючи на визнання за відповідачем рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року права власності на цю земельну ділянку, виготовлення на неї землевпорядчої документації та присвоєння кадастрового номеру є неможливим через протидію позивача, який є власником земельного масиву, до складу якого входить вказана земельна ділянка. Вважає, що через зловживання позивачем своїми процесуальними правами шляхом затягування судового процесу відповідач позбавлений можливості реалізувати своє право власності.
Представник позивача у судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду повідомлена телефонограмою. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду клопотання не надавала.
Згідно зі ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст.150 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, про що постановляється ухвала.
Вирішуючи питання щодо забезпечення позову ухвалою від 23 січня 2018 року, суд врахував, що між сторонами дійсно виник спір з приводу правомірності набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, оскільки судами неодноразово розглядались спори сторін з цього приводу та з приводу права власності на земельну ділянку, на якій розміщений предмет спору; майно, на яке позивач просить накласти арешт, є предметом правочину, який позивач просить визнати недійсним, а тому вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами; відповідач, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є титульним власником зазначеного майна, а тому має реальну можливість розпорядження цим майном на власний розсуд до ухвалення рішення у справі шляхом відчуження на користь іншої особи, що може призвести до невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову; права інших осіб на вказане майно не зареєстровані, а тому не можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням арешту на майно.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16-18), нерухоме майно, щодо якого судом застосовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони відчуження, належить відповідачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності; одним зі співвласників комплексу з п"яти котеджів та споруд (котеджі літ.Р-1, літ.Р-2, літ.Р-4, літ.Р-5, літ.Р-6, альтанки С-3, С-4, хвіртки № 28, № 29, огорожа № 30, № 31)в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області по проспекту Курортний, 9, є позивач з часткою 42/100.
Відповідно до ст.ст.358, 361 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Разом з тим, реалізація права співвласника щодо самостійного розпорядження своєю часткою, як і виділ частки з майна в натурі, поділ майна чи звернення стягнення на частку майна, що є у спільній частковій власності, може здійснюватися лише за умови забезпечення прав інших співвласників у спосіб, передбачений ст.ст.362, 364, 366, 367 ЦК України.
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року у цивільній справі № 469/495/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "База відпочинку "Лазурний" про визнання права власності на земельну ділянку (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25 жовтня 2017 року), яке набрало чинності 10 січня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 199,6 кв.м. в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, проспект Курортний, 9, в тому числі площею 122,34 кв.м., яка знаходиться під камяним котеджем, загальною площею 152, 6 кв.м. (на плані за літ.Р-1), та під прилеглою земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування будівлі камяного котеджу, площею 77,26 кв.м. (а.с.19-22).

Як вбачається зі змісту зазначеного рішення, ТОВ "База відпочинку "Лазурний" на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку МК № 084439 від 08.10.2003 року є власником земельної ділянки площею 1.8998 га, частину якої займає придбане відповідачем ОСОБА_1 за спірним договором нерухоме майно, та не виділяв вказану частину в окрему земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номеру та встановленням меж, що, з урахуванням відсутності відповідного запису у інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16-18), підтверджує посилання відповідача ОСОБА_1 на неможливість виготовлення землевпорядчої документації та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, на якій знаходиться арештоване нерухоме майно.

Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку, на якій розміщене арештоване майно, та встановлені законодавством обмеження щодо реалізації права власності на частку у спільному частковому майні свідчать про відсутність реальної можливості у відповідача ОСОБА_1 щодо розпорядження цим майном на власний розсуд до ухвалення рішення у справі, а тому необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони відчуження нерухомого майна немає.

Інші обставини, зазначені відповідачем у клопотанні, підлягають встановленню у ході розгляду справи по суті, а тому при вирішенні питання про скасування заходів забезпечення позову судом до уваги не беруться.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 150, 158, 258-261 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати застосовані ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2018 року заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони відчуження на 19/100 комплексу із п»яти котеджів та споруд (котеджі літ.Р-1, літ.Р-2, літ.Р-4, літ.Р-5, літ.Р-6, альтанки С-3, С-4, хвіртки № 28, № 29, огорожа № 30, № 31) в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, проспект Курортний, 9, що перебуває в приватній власності ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, 54010.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п"ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Дата складення повного тексту ухвали 05 березня 2018 року.

Суддя: