Провадження № 2/522/1029/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря - Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2017 року позивачі звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно до якого просили витребувати у ОСОБА_4 іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1 квартиру №21 в будинку 46 «а» по вулиці Педагогічній в місті Одеса; визнати право власності на квартиру №21 в будинку 46 «а» по вулиці Педагогічній в місті Одесі, загальною площею 30,4 кв. м., житловою 17,8 кв. м. в рівних частках за ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_2 та ОСОБА_2.

Представник позивачів до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, згідно якої підтримав позов, просив його задовольнити.

Відповідачі до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причину неявки суду не повідомили. Від відповідача - ОСОБА_3 надійшла заява, відповідно до якої вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є власниками спірної квартири, вони не мають права предявляти вказаний позов посилаючись на ст.ст. 387-388 ЦК України.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.

Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст.16 ЦК України, кожна особа має правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Між сторонами виникли правовідносини з захисту права власності, які регулюються нормами ЦК України.

Якщо майно за відплатиним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати /добросовісний набувач/, власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом (ст. 388 ч.1 п.3 ЦК України).

Судом встановлено, що 24 вересня 2006р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу квартири 21 буд 46 «а» по вул. Педагогічна, м. Одеси, тобто відповідачка продала спірну квартиру стверджуючи що вона є її власником відповідно договору іпотеки.

З постанови Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2006р. рішення Державного реєстру КП «ОБТІ та РОН» про відмову в реєстрації скасувати та зобовязати розглянути заяву та прийняти рішення про державну реєстрацію спірної квартири. Дана постанова була скасована 31.03.2009р. постановою Апеляційного адміністративного суду Одеської області, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2011р.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000р. позивачі є власниками спірної квартири.

Таким чином рішення суду, на підставі, якого з власності позивачів вибула спірна квартира

в даний час скасоване.

Крім цього, згідно постанови про порушення кримінальної справи відносно відповідачки та інших осіб, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м.Одеси, один із епізодів якої є заволодіння квартири №21 буд.46 «а» по вул. Педагогічна м. Одеси шляхом обману та зловживання довірою громадян. По даній справі позивачі визнані потерпілими.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п. 25, 26 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

При цьому, від власника не вимагається щоб він звертався із позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним стосовно добросовісного майна або визнання недійсними інших правочинів.

Зважаючи на те, що спірна квартира вибула з володіння позивачів не з їхньої волі /на підставі рішення суду, яке у встановленому законом порядку, скасовано/, вимоги позивачів грунтуються на ст. 388 ч.1 п.3 ЦК України, доведені належними та допустимими доказами, позов про витребування майна в останнього набувача майна є обгрунтованим та доведеним і підлягає задоволенню у цій частині шляхом витребування квартири у ОСОБА_4 на користь позивачів.

Згідно з статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (частина перша статті 392 ЦК України).

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Виходячи із зазначеного, позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності на квартиру №21 в будинку 46 «а» по вулиці Педагогічній в місті Одесі також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись: ст. ст. 2, 13, 76-80, 81,223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1 квартиру №21 в будинку 46 «а» по вулиці Педагогічній в місті Одеса.

Визнати право власності на квартиру №21 в будинку 46 «а» по вулиці Педагогічній в місті Одесі, загальною площею 30,4 кв. м., житловою 17,8 кв. м. в рівних частках за ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_2 та ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення буде складений протягом десяти днів.

Суддя: А.Ю. Бойчук