Справа № 211/4688/17
Провадження № 2/211/417/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 03 грудня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають неповнолітню доньку. В період шлюбу, в березні 2016 року, він придбав у власність автомобіль ВАЗ 2109, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер VIN XTA210900L0559727, який придбаний за його особисті кошти, подаровані йому матірю ОСОБА_3 в сумі 5 000,00 грн. та бабусею ОСОБА_4 в сумі 20 000,00 грн., яка зняла кошти зі свого депозитного рахунку в ПАТ «Ощадбанк» та подарувала йому в присутності її знайомої. Тому просить визнати право особистої приватної власності за ним за вказаний автомобіль.

В судове засідання сторони не з'явилися

Представник позивача ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її з позивачем відсутності, наполягала на задоволенні заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю.

Суд, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває з ОСОБА_2В в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2011 року (а.с. 7 копія свідоцтва про шлюб), від якого мають неповнолітню доньку Ксенію, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

В період шлюбу позивачем придбано автомобіль марки «ВАЗ 2109», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер VIN XTA210900L0559727, що зареєстрований 18.03.2016 р. та який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії СХТ В34899, належить ОСОБА_1 (а.с.9 копія свідоцтва).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05 квітня 2017р. у справі № 6-399цс17.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У звязку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати право особистої власності на автомобіль марки «ВАЗ 2109», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі/кузова, рами VIN XTA210900L0559727 за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 06.03.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко