Провадження № 2/522/4469/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Приморський районний суд міста Одеса

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, одночасно позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2017 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири.

При зверненні представника позивача до державного реєстратора з метою накладення арешту, останнім було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі прав, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3, тобто попереднім власником квартири. Таким чином, вказані юридичні обставини позбавляють можливості здійснити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації обтяження на обєкт нерухомого майна.

Зважаючи на викладені обставини, представник позивача повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири.Заяву мотивовано тим, що з метою ухилення від цивільно-правової відповідальності відповідач умисно не реєстрував право власності на квартиру та запис в Державному реєстрі прав є формальним, оскільки за договором купівлі-продажу від 02.11.2005 року саме ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2. Також ця обставина підтверджується листом ОСОБА_3, який був наданий нею на адвокатський запит представника позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд прийшов до наступного.

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 02 листопада 2005 року. Також ця обставина підтверджується листом ОСОБА_3, який був наданий нею на адвокатський запит представника позивача.

Отже, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може здійснити відчуження належної йому на праві власності квартири, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення судом позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного звязку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходить з того, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду справи, суд може забезпечити позов наприклад, накласти арешт на майно, заборонити вчиняти певні дії, заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі.

Проаналізувавши зміст позовних вимог ОСОБА_1, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Підстави для зустрічного забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст..ст.151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири.

Копію ухвали суду для виконання направити до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6).

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Загороднюк В.І.

21.02.2018