Справа №585/5149/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євлах О. О.
Номер провадження 22-ц/788/45/18 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Хвостика С. Г. (суддя-доповідач), Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовував тим, що згідно умов кредитного договору від 17 квітня 2008 року ОСОБА_5 отримав споживчий кредит у сумі 19207 доларів США строком до 16 квітня 2018 року зі сплатою 13,35 % річних за користування кредитом. При цьому, як вказував Банк у суді першої інстанції, розмір кредиту у подальшому був збільшений до 32707 доларів США (т. 1 а.с. 125). На забезпечення виконання зобов'язання цього ж дня Банк та ОСОБА_6 уклали договір поруки. Ураховуючи, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі 3870,31 доларів США та 3752,70 грн. пені, нарахованої станом на 20 грудня 2016 року.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Зазначене рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому, банк вказує, що висновок проведеної у справі судової економічної експертизи не містить відповіді на поставлене питання, є неточним та неповним, тому місцевий суд безпідставно взяв його до уваги. Також позивач вважає, що Банком надано достатньо доказів для підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів на загальну суму 32707 доларів США, а часткове погашення заборгованості на суму 28836,14 доларів США свідчить про визнання відповідачем факту отримання кредиту. Крім того, позивач посилається на те, що судовий експерт не мав права давати оцінку умовам кредитного договору в частині щодо суми та термінів перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, оскільки вказане питання не входило до компетенції судового експерта, а його з'ясування не вимагалося судом. Також позивач в апеляційній скарзі звертає увагу на ту обставину, що надані Банком розрахунки для підтвердження факту існування у відповідача заборгованості по поверненню кредиту на заявлену в позові суму та нарахування пені за порушення умов кредитного договору не спростовані відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк» - Павленка А.А. про задоволення апеляційної скарги та представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості за кредитом у розмірі 3870,31 доларів США та стягнення пені на суму 3752,70 грн. за порушення кредитного зобов'язання, а також на підтвердження того факту, що вказані суми утворились за кредитним договором №0 від 17 квітня 2008 року і їх строк вимоги вже настав.

Однак, колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0 (т. 1 а.с. 20 - 26).

За умовами договору позичальнику було надано кредит на суму 19207 доларів США, який той зобов'язався повернути Банку разом з коштами за користування кредитом в порядку та на умовах, зазначених у договорі. Позичальник мав право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, для чого мав надавати письмову заяву, в якій мала зазначатись бажана сума траншу та бажана дата його отримання.

Сторони домовились, що Банк надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі суми кредиту, при цьому надані в межах загальної суми кредиту транші після їх поверненя до Банку поновлюють загальну суму кредиту.

За п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших тридцяти календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,35 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2.2 договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору (т. 1 а.с. 27 - 29).

З графіку погашення кредиту вбачається, що кредитні кошти у визначеному розмірі повинні сплачуватись щомісячно у строк до 17, 18 або 19 числа залежно від місяця, кінцевою датою погашеня кредиту є 16 квітня 2018 року.

Пунктом 1.5 кредитного договору встановлено, що Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок за № НОМЕР_1, відкритий у Банку.

Пунктом 4.1 передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь - яких грошових зобов'язань Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простороченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашеня заборгованості та не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством на момент її нарахування.

Крім того, 17 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки стосовно виконання ОСОБА_5 зобов'язань по сплаті кредитних коштів у розмірі 19207 доларів США (т. 1 а.с. 30 - 31).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк надав розрахунок заборгованості, відповідно до якого, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 20 грудня 2016 року він мав заборгованість в сумі 3870,31 доларів США, яку банк просив стягнути, а також сплатити і пеню в сумі 3752,70 грн. за порушення виконання грошового зобов'язання (т. 1 а.с. 36 - 42).

У своїх запереченнях проти позову відповідач посилається на обставини того, що матеріалами справи не доведено факту отримання ним кредиту на загальну суму 32707 доларів США, а відтак, відсутні докази стосовно допущення ним заборгованості по поверненню кредиту, так як зобов'язання за кредитним договором він не порушував (т. 1 а.с. 98 - 101).

У свою чергу, Банк посилався на ті обставини, що позичальнику згідно умов кредитного договору від 17 квітня 2008 року було надано сім траншів, а саме: 17 квітня 2008 року - 19207 доларів США, 10 липня 2008 року - 1500 доларів США, 21 липня 2008 року року - 1500 доларів США, 07 серпня 2008 року - 1000 доларів США, 20 серпня 2008 року - 2000 доларів США, 18 вересня 2008 року - 7000 доларів США, 08 жовтня 2008 року - 500 доларів США (т. 1 а.с. 123 - 126).

На підтвердження вказаних доводів позивач надав заяви відповідача про видачу траншів кредиту та виписку за кредитним договором, меморіальні ордери, розпорядження заступника начальника ТТ № 56 Сумського управління ЦРД АКІБ «УкрСиббанк» від 17 квітня 2008 року, від 10 липня, 21 липня, 07 серпня, 28 серпня, 18 вересня, 08 жовтня 2008 року про перерахування коштів. З вказаних документів вбачається, що загальна сума виданого позичальнику кредиту становить 32707 доларів США (т. 1 а.с.127 - 158).

Під час розгляду даної справи ухвалою місцевого суду від 07 березня 2017 року за клопотанням представника відповідача була призначена судово-економічна експертиза, на вирішення якої було поставлено наступне питання:

Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах ПАТ «УкрСиббанк» розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 квітня 2008 року у сумі 3870,31 долар США та пені - 3752,70 грн. (т. 1 а.с. 210).

У висновку судової економічної експертизи № 374 від 29 вересня 2017 року, проведеної експертом Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса, зазначено, що внаслідок дослідження наданих документів, вбачається, що заявлений у позовних вимогах ПАТ «УкрСиббанк» розмір заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 квітня 2008 року у сумі 3870,31 доларів США та пені - 3752,70 грн. підтвердити чи спростувати не надається за можливе (т. 2 а.с. 23 - 31).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Пунктами 5.3, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року, встановлено, що банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях особові рахунки та виписки з них.

Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити:

номер особового рахунку;

дату здійснення останньої (попередньої) операції;

дату здійснення поточної операції;

код банку, у якому відкрито рахунок;

код валюти;

суму вхідного залишку за рахунком;

код банку-кореспондента;

номер рахунку кореспондента;

номер документа;

суму операції (відповідно за дебетом або кредитом);

суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку;

суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

На підтвердження своїх позовних вимог Банк надав до суду кредитний договір та договір поруки від 17 квітня 2008 року, розпорядження Банку про перерахунок коштів на поточний рахунок позичальника, розрахунок заборгованості по тілу кредиту та пені, виписку за кредитним договором, роздруківку руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 20 - 21, 127 - 144, 152 - 158, 166, 174 - 202). Крім того, до апеляційного суду позивач надав чотири оригінали та одну світлокопію заяв ОСОБА_5 на видачу траншів, а також довідки - розрахунки за тілом кредиту, процентам та по пені.

З наданих до апеляційного суду заяв відповідача вбачається, що 10 липня, 21 липня, 28 серпня, 18 вересня, 08 жовтня 2008 року позичальник ОСОБА_5 звертався до ПАТ «УкрСиббанк» із проханням про видачу траншів у розмірі 1500 доларів США, 1500 доларів США, 2000 доларів США, 7000 доларів США, 500 доларів США відповідно до умов споживчого кредиту № 0, які погоджені підписом посадової особи Банку.

Крім того, з розпоряджень Банку від 17 квітня 2008 року, від 10 липня, 21 липня, 07 серпня, 28 серпня, 18 вересня, 08 жовтня 2008 року вбачається, що наведені позивачем розрахунки заборгованості за кредитом підтверджують його доводи про те, що кредитний ліміт позичальника, встановлений 17 квітня 2008 року у розмірі 19207 доларів США, був неодноразово збільшений, що також передбачено умовами абз. 3 п.п. 1.1 кредитного договору, зокрема, 17 квітня 2008 року на 19207 доларів США, 10 липня 2008 року на 1500 доларів США, 21 липня 2008 року року на 1500 доларів США, 07 серпня 2008 року на 1000 доларів США, 28 серпня 2008 року на 2000 доларів США, 18 вересня 2008 року на 7000 доларів США, 08 жовтня 2008 року на 500 доларів США, тобто, всього за кредитним договором від 17 квітня 2008 року відповідач отримав кредитних коштів на суму 32707 доларів США.

Також, рухом коштів за довідкою - розрахунком заборгованості по кредиту, наданого Банком до апеляційного суду, підтверджується, що залишок строкової заборгованості за наданим кредитом неодноразово збільшувався, що є підтвердженням доводів Банку про збільшення як кредитного ліміту у вищевказані періоди, так і суми кредиту. Всього ж за тілом кредиту за період з 17 квітня 2008 року по 20 грудня 2016 року позичальником було фактично погашено 28836,14 долів США (т. 2 а.с. 132 - 146). Вказані дії відповідача щодо сплати кредитних коштів у більшому розмірі, ніж 19207 доларів США (сума кредиту, що не заперечується позичальником), свідчать про визнання ним суми по кредиту, заявленої Банком.

Отже, знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що загальний залишок заборгованості по тілу кредиту становить 3870,71 доларів США (32707 долів США наданого кредиту - 28836,14 доларів США сплаченого кредиту).

З огляду на викладене, посилання відповідача на ту обставину, що ним сплачені всі кошти за кредитом своєчасно і відсутня заборгованість, колегія суддів не може взяти до уваги, так як вони спростовуються вищенаведеними доказами. Крім того, з наданих довідок - розрахунків заборгованості по тілу кредиту та процентам, вбачається, що починаючи з січня 2013 року у відповідача існувала заборгованість по тілу кредиту, проте, він періодично сплачував кошти, а з травня 2016 року платежі здійснювались не в повному обсязі, у зв'язку з чим з вказаної дати виникла прострочена заборгованість. Позичальник також порушував умови кредитного договору щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, тому за нарахованими процентами періодично виникала прострочена заборгованість.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач послався на висновки експертизи про недоведеність обставин того, що залишок строкової заборгованості за кредитним договором станом на 11 квітня 2008 року збільшився на 1000 доларів США та на 270,66 доларів США. Однак, колегія суддів критично відноситься до вказаного посилання, ураховуючи, що кредитний договір між сторонами був укладений 17 квітня 2008 року, тому мова про залишок заборгованості за кредитом станом на 11 квітня 2008 року, як зазначено в дослідницькій частині експертизи, не може йти.

Також, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу і заперечення відповідача проти того, що 10 липня 2008 року та 07 серпня 2008 року він отримав чергові транші кредиту на суму 1500 та 1000 доларів США, відповідно, так як вказані обставини підтверджуються випискою за кредитним договором, копіями меморіальних ордерів, розпорядженнями керівництва банку на перерахування вказаних коштів, роз'ясненнями до довідки - розрахунку заборгованості.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позичальник умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту щомісячними платежами належним чином не виконав, тому Банк скористався своїм правом, наданим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і звернувся до суду з позовом, в якому просив достроково стягнути тіло кредиту у розмірі 3870,31 доларів США, тобто, частину позики, що має бути сплачена до повного погашення кредиту, та пеню у розмірі 3752,70 грн., яка нарахована у зв'язку порушенням умов кредитного договору в частині щомісячного погашення коштів за тілом кредита та сплати процентів, що передбачено умовами п. 4.1 кредитного договору та нормами ст.ст. 546, 549 ЦК України.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості за кредитом у розмірі 3870,31 дол.США та 3752,70 грн. пені, а також із запереченням того, що вказана заборгованість утворилась саме за кредитним договором №0 від 17 квітня 2008 року і що строк вимоги про стягнення заборгованості ще не настав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в

іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Згідно положень ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.

Із зазначеного вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, тому вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в іноземній валюті, тобто в даларах США (валюті кредиту) є правомірними та підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів не вбачає правових підстав для відмови у позові в частині стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3870,31 доларів США та 3752,70 грн. пені.

При цьому, колегія суддів бере до уваги і висновок судової економічної експертизи № 374 від 29 вересня 2017 року, проведеної експертом Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса, за яким, з урахуванням досліджених документів, наданих експерту судом, вбачається, що визначений позивачем розмір заборгованості за спірним кредитним договором залишився не спростованим. До того ж, проведеними судовим експертом дослідженнями підтверджується, що залишок строкової заборгованості за наданим кредитом неодноразово збільшувався, а довідка - розрахунок заборгованості має послідовний характер (т. 2 а.с. 23 - 31).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з п.п. 1.3, 2.1 договору поруки від 17 квітня 2008 року поручитель ОСОБА_6 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, яка кредитним договором та договором поруки визначена у сумі 19207 доларів США, сплату процентів, комісій тощо. Кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Матеріалами справи не підтвержується, що поручитель надав банку згоду на збільшення позичальником кредитного ліміту з 19207 доларів США, визначеного кредитним договором від 17 квітня 2008 року, до 32707 доларів США, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності, тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» в частині стягнення тіла кредиту та пені з поручителя ОСОБА_6 в солідарному порядку.

За таких обставин, коли висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню 1588,70 грн. у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду та 1906,45 грн. - у відшкодування судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 3, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишок заборгованості по кредитному договору від 17 квітня 2008 року за № 0 у розмірі 3870,31 доларів США та 3752,70 грн. пені, нарахованої станом на 20 грудня 2016 року.

В задоволенні позову щодо ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у відшкодування фактичних витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1588,70 грн. та за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі 1906,45 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий (суддя - доповідач) С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук