Справа № 463/4415/17
Провадження № 2/463/614/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики (розписки), -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, просила стягнути з відповідача на її користь 7000,00 грн. за договором позики (розписки) від 18.12.2000 року.

Позов мотивує тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 18.12.2000 року було укладено письмовий договір позики (розписку), згідно якого позивач передала відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. на строк до 18.12.2015 року. Однак, в обумовлений в договорі строк відповідач кошти не повернула та повернути їх в добровільному порядку відмовляється, у звязку з чим позивач звернулася до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив проти позову. Пояснив, що відповідач ОСОБА_5, яка станом на час укладення договору позики мала прізвище ОСОБА_6 позичила у позивача грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. та не повернула їх в обумовлений строк.

У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року з призначенням справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також враховуючи факт визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні відповідно до вимог ст.ст.200,265 ЦПК України, яким позов задоволити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, яка на сьогодні змінила прізвище на ОСОБА_5, 18.12.2000 року було укладено письмовий договір позики (розписку про позику грошових коштів), згідно якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_7 у власність грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. Згідно долученої до матеріалів справи копії розписки ОСОБА_7 позичені кошти зобовязувалась повернути в строк до 18.12.2015 року шляхом особистого вручення за адресою проживання ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України закріплено обовязок позичальника повернути позику, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом з пояснень сторін, даних в судовому засіданні,відповідач ОСОБА_5 взятих на себе зобовязань щодо повернення позики в обумовлений в договорі строк не виконала. Повернути отриману від позивача позику в добровільному порядку відмовляється, що підтверджується долученою до матеріалів справи вимогою про повернення грошових коштів від 01.03.2016 року адресованою ОСОБА_5, відповідачу по справі, яку остання отримала 10.03.2016 року (а.с.8).

Зважаючи на вищенаведене та з врахуванням того, що відповідачем визнано факт отримання від позивача грошових коштів в розмірі 7000,00 грн. та їх неповернення в обумовлений в договорі строк, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та підставним, а відтак такий задовольняє.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.ст.15,16,1046,1047 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, місце реєстрації: Львівська обл., Дрогобицький район, м.Стебник, вул.Куліша, 9/102) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: м.Львів, вул.Кошова, 8 ос.) кошти за договором позики (розписки) від 18.12.2000 року в розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Шеремета Г. І.