Справа № 720/1573/17
Провадження № 2/720/181/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Єфтемій О.М.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житлом, посилаючись на те, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач ОСОБА_3 є власницею 2/5 часток квартири, яка розташована по АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_4 є власницею 1/5 частки вказаної кватири. Окрім них, власником 2/5 частки квартири є також відповідач ОСОБА_5. У 2015 році відповідачка змінила ключі від спільної квартири та поселила в ній квартирантів, не дає право користування спільною квартирою, у зв'язку з чим вони позбавлені права користуватися жилими приміщеннями, в яких залишились їх речі. Просили усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачі не проживають у спільній квартирі, оскільки мають інше житло. Крім цього, відповідач оспорює право власності позивачів на квартиру, так як вважає, що вони отримали її незаконно, тому просив відмовити у позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_4. та ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4324160 від 02 серпня 2004 року та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 96357576 від 05 вересня 2017 року.

Проте, відповідач в добровільному порядку не надає можливість позивачам потрапити до вказаної квартири та умисно чинить перешкоди у користуванні позивачами власним нерухомим майном та вселенні їх у квартиру для проживання, що не заперечується самим представником відповідача, який обґрунтовує такі дії відповідача оспорюванням права власності позивачів на вказану квартиру.

Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Об'єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.4 ст.9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що позивачі є власниками 3/5 часток квартири, яка розташована по АДРЕСА_1, а також те, що відповідач створює перешкоди у користуванні житлом та у добровільному порядку не вселяє позивачів у вказану квартиру, чим обмежує право останніх щодо здійснення ними права власності на вказану частку квартири та проживання в ній, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи заяву про стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів понесені останніми судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 1280 гривень.

Крім того, відповідно до п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження цих обставин суду були надані договори про надання юридичних послуг № 139 та № 140, укладені між позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з адвокатським об'єднанням «Дутка і партнери», розрахунки суми гонорару за надану правову допомогу та квитанції № 0.0.842591140.1 та № 0.0.843060760.1 від 06 вересня 2017 року, які підтверджують оплату витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 10000 гривень.

Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і він не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Слід вказати, що відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України позивачі мають право вимагати від відповідача компенсацію, здійснену ними на оплату правової допомоги.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Аналізуючи наданий позивачами розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, суд приходить до висновку, що він не є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом.

Так, із даного розрахунку слідує, що правнича допомога надавалась у виді консультації (1 година), вивчення та аналізу матеріалів справи (2 години), збирання доказів (2 години), аналіз судової практики (2 години), представництво в суді (2 години).

В той же час, до позовної заяви як докази додані копії документів, які були наявні у позивачок; в позові будь-які посилання на судову практику відсутні.

А тому, із урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та витраченого ним часу на участь у судовому засіданні по даній справі, тривалість якого відповідно до записів журналу судового засідання склав 3 години 10 хвилин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правничу професійну допомогу по 2000 гривень на користь кожного з позивачів, що не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 150 ЖК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди, створені ОСОБА_5 в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 власним житлом, шляхом їх вселення у квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоди в користуванні житлом у квартирі, яка розташована по АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду в сумі 1280 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: