№2/642/7/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Канаєвої К.М.,

позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ТОВ «Міцар» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ «Міцар», директора ТОВ «Ювент» ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства охорони здоровя України, Державної служби геології та надр України, Харківської міської ради, Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, Жовтневого районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Управління державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області, Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації, Державної екологічної інспекції у Харківській області, працівника Головного управління державної служби надзвичайних ситуацій у Харківській області ОСОБА_6, колишнього головного санітарного лікаря м. Харкова ОСОБА_7, директора ТОВ «Міцар» ОСОБА_8, ОСОБА_9, працівника Новобаварської районної адміністрації Харківської міської ради ОСОБА_10, Головного управління Держпраці у Харківській області, начальника Державної екологічної інспекції у Харківській області ОСОБА_11, держінспектора з охорони навколишнього природного середовища у Державній екологічній інспекції у Харківській області ОСОБА_12, держінспектора з охорони навколишнього природного середовища у Державній екологічній інспекції у Харківській області ОСОБА_13, судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни, судді Дзержинського районного суду м. Харкова Рибальченко Людмили Миколаївни, про поновлення порушеного права на безпечне довкілля та відшкодування нанесеної діями відповідачів шкоди здоровю, суд -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявила усне клопотання про застосування передбачених ст.148 ЦПК України заходів щодо осіб, які проявили невиконання процесуальних обовязків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, та стягнути штраф з осіб, які не зявилися до суду, не виконують свої процесуальні обовязки, не надали оригіналів витребуваних документів (для унеможливлення підроблення), а також повідомити правоохоронні органи про вчинення злочину, передбаченого ст.382 КК України.

Викласти та конкретизувати своє клопотання у письмовому вигляді ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовилася.

Позивачка ОСОБА_2 клопотання підтримала.

Представник відповідача ТОВ «Міцар» ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечував, та зазначив, що явка до суду є правом особи. Крім того, відповідачі надали належним чином посвідчені копії документів, які маються у наявності.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Частиною 1 ст.148 ЦПК України встановлено вичерпний перелік підстав для накладення штрафу: 1) невиконання процесуальних обовязків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною девятою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183-5 КУпАП неповага до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання, а так само вчинення будь-ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил, тягнуть за собою накладення штрафу від пятдесяти до ста пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на даний час відсутні підстави для складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно відповідачів, які не зявилися в судове засідання. Зокрема, неявка особи в судове засідання може тягнути за собою настання наслідків, передбачених ст.ст.280-282 ЦПК України, а також несе у собі ризики позбавлення можливості скористуватися своїми процесуальними правами.

Як вбачається з матеріалів справи, які сформовано у 9 томах, сторонами на даний час поданий великий обсяг доказів (у тому числі й на виконання ухвал про витребування доказів), якими обґрунтовано позовні вимоги та заперечення на них.

Із врахуванням принципів пропорційності та змагальності сторін, які задекларовано статтями 11 та 12 ЦПК України, зокрема суд враховує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, суд виходить з того, що збирання доказів, відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, не є обовязком суду. Також, згідно з положеннями ч.2 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд оцінює докази, у тому числі їх належність, достовірність і достатність, у нарадчій кімнаті під час прийняття судового рішення по суті справи.

Що стосується клопотання про повідомлення судом правоохоронних органів про вчинення злочину, передбаченого ст.382 КК України, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.262 ЦПК України встановлено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Розгляд даної справи відбувається на стадії вирішення клопотань.

Суд не переходив до розгляду справи по суті, не досліджував докази, надані сторонами, а тому, на думку суду клопотання позивачки про повідомлення правоохоронних органів про вчинення злочину є передчасним. Разом із цим, позивачка не позбавлена права самостійно звернутися із заявою про злочин до компетентних правоохоронних органів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 143, 148 262 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні усного клопотання ОСОБА_1 про застосування передбачених ст.148 ЦПК України заходів щодо осіб, які проявили невиконання процесуальних обовязків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, та стягнути штраф з осіб, які не зявилися до суду, не виконують свої процесуальні обовязки, не надали оригіналів витребуваних документів (для унеможливлення підроблення), а також повідомити правоохоронні органи про вчинення злочину, передбаченого ст.382 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Г. Проценко