АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року

Справа № 639/3950/16-ц

Провадження № 22-ц/790/1182/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Маміної О.В.,

за участю секретаря Прологаєвої А.Д.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 7 листопада 2017 року, ухваленого суддею Гаврилюк С.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку застосування наслідків недійсності правочину грошову суму. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги і в частині вимог щодо ОСОБА_4 позов залишено без розгляду.

Позов мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2015 визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, тип ТЗ легковий седан-Б, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, укладений між сторонами у справі 04 січня 2013 року.

Відповідно до умов визнаного недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 04 січня 2013 р., вартість зазначеного автомобіля на момент купівлі-продажу склала 70344 грн. Позивач вказує, що на момент укладення договору вона не знала і не могла знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, тому стала добросовісним набувачем вказаного майна та у встановленому законом порядкук зареєструвала своє право власності, отримавши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 04.01.2013. В подальшому, як виявилось, у звязку з досить поганим технічним станом, придбаного транспортного засобу Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, багато деталей якого знаходилися у занедбаному стані, що унеможливлювало безпечне користування ним, з метою покращення автомобіля вона, як добросовісний набувач, поступово витратила грошові кошти у розмірі 93679 грн на його ремонт та переобладнання з метою поліпшення експлуатаційних властивостей майна. Внаслідок усіх поліпшень майна вартість автомобіля марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort згідно звіту про оцінку майна, проведеного субєктом оціночною діяльності ПП «АСС-А», від 20.04.2016 складає 178400 грн без ПДВ.

У звязку з чим позивач просить стягнути на її користь з відповідача в порядку застосування наслідків недійсності правочину грошові кошти в сумі 178400 грн та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 7 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача в порядку застосування наслідків недійсності правочину грошові кошти в сумі 165 855 грн та судовий збір у розмірі 1 658 грн 55 коп.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до умов визнаного недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 04.01.2013, вартість вищевказаного транспортного засобу на момент купівлі-продажу склала 70 344,00 грн, що визнано відповідачем у судовому засіданні і як вбачається з товарних чеків, наданих позивачем, та які знаходяться в матеріалах справи, позивачем витрачено в загальній сумі 95511,00 грн на поліпшення експлуатаційних властивостей автомобіля (а.с. 10-18)і його вартість складає 165 855 грн, які і підлягають стягненню з відповідача. При цьому суд керувався ст.216,390 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, порушені норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача всю суму нібито понесених витрат на поліпшення експлуатаційних властивостей автомобіля, проте частиною 4 ст. 390 ЦК України передбачено, що добросовісний набувач має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість.?

Крім того, таке право у добросовісного набувача виникає виключно по відношенню до власника майна та у разі витребування у нього такого майна. Проте, суд не врахував, що власниками спірного автомобіля є не тільки відповідач по справі, а й ОСОБА_4 ??

Судом не враховано, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів у розумінні?ст. ст. 57-60 ЦПК України. Так, з наявних у матеріалах справи товарних чеків неможливо встановити ким саме були придбані товари і послуги, чи стосувалися вони саме спірного автомобіля.?Звіт про оцінку майна містить висновок лише про ринкову вартість спірного автомобіля на дату проведення оцінки, без урахування здійснених позивачем поліпшень його експлуатаційних властивостей, також не містить висновку щодо суми, на яку збільшилась вартість автомобіля за рахунок таких поліпшень.

Судом першої інстанції було порушено ст.ст. 157, 158, 169, 224, 226 ЦПК України.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в частині стягнення вартості автомобіля 70344 грн. відповідач не навів аргументів проти задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на це, в частині відмови у задоволенні позову - рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства і ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, допущені порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в частині застосування ст.390 ЦК України і стягнення 95511,00 грн на поліпшення експлуатаційних властивостей автомобіля.

На спростування висновків суду в цій частині, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Добросовісний набувач може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна.

Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що недійсний правочин було укладено між сторонами у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Будь яких інших правочинів щодо спірного автомобіля ніким не укладалось і з віндикаційним позовом про витребування майна з незаконного володіння власники автомобіля до ОСОБА_2 не звертались, тому застосування судом першої інстанції ст.390 ЦК України в даному випадку є помилковим.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.02.2015 визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-Б, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04.01.2013 (а.с. 6-9).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з рахунку-фактури позивач отримала від відповідача автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, тип ТЗ легковий седан-Б, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, вартістю 70344 грн.

Отже, в порядку застосування наслідків недійсності правочину, позивач повинна повернути відповідачу автомобіль, а відповідач позивачу повернути його вартість 70344 грн. Позивач заявила про наслідки застосування недійсного правочину і просила стягнути сплачені нею кошти, відповідач в свою чергу не просив суд про повернення йому автомобіля.

На підставі ч.10 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу в наступному порядку.

Позовні вимоги заявлені на суму 178400 грн, задоволено позов на суму 70344 грн, що складає 39,43%. Сплачено позивачем за подачу позову 1780,40 грн, тобто стягненю з відповідача на користь позивача підлягає 702 грн (1780,40х39,43%).

Відмовлено в задоволенні позову на суму 95511 грн, що складає 60,6%. Сплачено відповідачем за подачу апеляційної скарги 1962,41 грн. Стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 1189,22 грн (1962,41х60,6%).

У такому випадку, коли на позивача покладено обов»язок сплатити більшу суму відповідачу, з нього належить стягнути різницю 487,22 грн (1189,22-702).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 7 листопада 2017 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в порядку застосування наслідків недійсності правочину грошові кошти в сумі 70 344 (сімдесят тисяч триста сорок чотири) грн..

В задоволенні позову в частині стягнення 95 511 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 22 коп..

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

О.В. Маміна

Повний текст постанови

складено 28 лютого 2018 року.