Провадження № 2/522/1091/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року Приморський районний суд м. Одеси,

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря Скибінської Є.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення іпотечного договору, за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, за участі третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) про припинення іпотечного договору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України», банк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. На забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, цього ж дня, між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. 27 серпня 2014 року ОСОБА_2 помер. Оскільки, в зв'язку зі смертю позичальника припинилися зобов'язання за кредитним договором, а іпотекодавець не давала згоди відповідати за нового боржника, позивач просила визнати договір іпотеки припиненим.

У травні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 30 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту. Того ж дня, між ПАТ «Державний ощадний банк України»та ОСОБА_1, як майновим поручителем, укладено договір іпотеки, згідно з яким остання в забезпечення належного виконання боржником своїх зобов'язань надала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Також позивач зазначив, що в зв'язку зі смертю ОСОБА_3, який помер 27 серпня 2014 року, не виконуються зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13 травня 2015 року складає 20 175,74 доларів США. Позивач за зустрічним позовом просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1898-н від 30 серпня 2007 року в розмірі 20 175,74 доларів США та 1 632,72 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Державний ощадний банк України» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Вказана цивільна справа неодноразово розглядалась судами, зокрема, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано припиненим іпотечний договір. В іншій частині позову відмовлено. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2016 року виключено з мотивувальної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 рокупосилання на ст. ст. 553, 559 ЦК України. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення першої та апеляційної інстанцій, справу передано на новий розгляд.

03 серпня 2017 року представником Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» було подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої він просив суд: в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», юридична адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17) за Кредитним договором № 1898-н від 30 серпня 2007 року в розмірі 20 175,74 доларів США та 1 632,72 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,8 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 27 грудня 2000 року за реєстраційним №3724, право власності на квартиру зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 19938282, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент продажу та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 первинні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення первинних позовних вимог, позовні вимоги за зустрічним позовом з урахуванням уточнень підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту,за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 106 тис. доларів США зі сплатою 14% річних, строком до 30 серпня 2015 року.

У забезпечення виконання умов цього договору між банком та ОСОБА_1 цього ж дня було укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року.

27 серпня 2014 року ОСОБА_2 помер, у зв'язку з чим зобов'язання за кредитним договором не виконуються, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку станом на 13 травня 2015 року склав 20 175,74 доларів США та 1 632,72 грн, з яких: 19 930,79 доларів США - заборгованість за кредитом, 244,95 доларів США - пеня за прострочення основного боргу, 1 632,72 грн - пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві.на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-206цс15.

Відповідно до спадкової справи № 284/2014 (а.с. 61-86) позивач за первісним позовом ОСОБА_1 22 вересня 2014 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщину після померлого ОСОБА_2 (а.с. 62), 14 жовтня 2014 року від ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців ОСОБА_2відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України (а.с. 204 зворот -205).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено в ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 608 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Аналогічні вимоги містять договори кредиту та іпотеки, укладені між сторонами.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

Пунктом 3.1.6 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його у випадку смерті іпотекодавця та/або боржника.

Оскільки ОСОБА_1 після смерті боржника спадщину прийняла, з урахуванням того, що договір іпотеки є похідним від кредитного договору, відповідно до наведених норм матеріального права можна дійти до обґрунтованого висновку, що договір іпотеки свою дію не припинив.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а позовні вимоги ПАТ «Держощадбанк» до ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі заявлених вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись: ст. ст. 2, 13, 76-80, 81,223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення іпотечного договору - відмовити.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», юридична адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17) за Кредитним договором № 1898-н від 30 серпня 2007 року в розмірі 20 175,74 доларів США та 1 632,72 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,8 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 27 грудня 2000 року за реєстраційним №3724, право власності на квартиру зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 19938282, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 тОлександри Костянтинівни (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», юридична адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17) судові витрати у розмірі 12058,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.