Справа № 306/2140/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.,

суддів:Готра Т.Ю.,Собослой Г.Г.,

секретарі - Терпай С.М.,

за участі - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на ухвалу Свалявського районного суду від 02 листопада 2017 року (Головуючий - суддя Уліганинець П.І.) у справі за позовом ОСОБА_3 до Свалявської міської ради, КУП «Свалявське РБТІ» про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Свалявського районного суду від 02 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу.

На ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, якою просить ухвалу Свалявського районного суду від 02 листопада 2017 року, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, не дослідив всі обставини справи в їх сукупності, а тому ухвала не є обґрунтована та підлягає до скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додержано вимог ст.121 ЦПК України, а саме не усунуті недоліки вказані в ухвалі від 24.10.2017 року про залишення скарги без руху.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За правилами ч.1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до п.7 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суд не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, оскільки кожна сторона на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами. Крім того, суд не має права визнавати неподаною і повертати позовну заяву позивачеві з підстав надання або ненадання тих чи інших доказів, оскільки позивач не позбавлений можливості подавати докази до вирішення справи по суті. Суд тільки в процесі судового розгляду має право давати оцінку доказам, які були подані сторонами, на предмет їх належності й допустимості в конкретних спірних правовідносинах.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем було надіслано лист від 31.10.2017 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що в суду першої інстанції не було підстав для визнання позову неподаним та повернення його позивачу в зв'язку з чим ухвала Свалявського районного суду від 02 листопада 2017 року, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 374, 379, 382 і 384 ЦПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3,задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від 02 листопада 2017 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 05.03.2018 року.

Головуючий:

Судді: