Справа № 446/1274/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2018 року м. Камянка-Бузька

Камянка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді Котормуса Т.І.

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.

Справа № 466/1274/15-ц

Провадження №2/446/1044/17

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1;

представник позивачки ОСОБА_2;

відповідач ОСОБА_3;

представники відповідачки ОСОБА_4,

ОСОБА_5;

відповідач ОСОБА_6 міська рада

Львівської області

представник

ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_7;

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради Львівської області та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на будівельні матеріали та право забудовника,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 міської ради Львівської області та просила суд, з врахуванням заяви від 15.02.2016р., визнати за нею в порядку спадкування за заповітом, як спадкоємцем першої черги та особи, яка має право на обовязкову частку після смерті чоловіка ОСОБА_8, який помер 20.03.2011р., право власності на спадкове майно будівельні матеріали та право забудовника на будинок №26 по вул. М.Заньковецької в м. Камянка-Бузька з процентом готовності 72%, який позначений в технічній документації під літ. "А-1" і складається з трьох житлових кімнат загальною площею 57,2 кв.м., коридору загальною площею 25,1 кв.м., кухні площею 12,2 кв.м., кладової площею 6,1 кв.м., санвузла площею 3,9 кв.м. та балкону площею 2,0 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 20.03.2011р. помер її чоловік ОСОБА_8, який на випадок своєї смерті залишив заповіт, яким все своє майно заповів на її користь. Вона звернулася до нотаріуса та оформила спадщину на належну покійному 1/5 частини квартири. Вказала, що за життя вона з покійним чоловіком також будувала спірний житловий будинок, який теж входить в спадкову масу. Так, як на вказаний будинок є рішення виконкому про надавання земельної ділянки у користування для будівництва, а також акт виконаних робіт з будівництва будинку, технічний паспорт, а відсутній правовстановлюючий документ, який покійний чоловік не встиг оформити, то просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали та право забудовника.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 21.03.2016р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.06.2016р., позов ОСОБА_1 задоволено, визнано в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_8, який помер 20.03.2011р. року, право власності на спадкове майно будівельні матеріали та право забудівельника на недобудований житловий будинок №26 по вул. М.Заньковецької в м. Камянка-Бузька, який позначений в технічній документації під літерою «А-1» і складається з трьох житлових кімнат загальною площею 57,2 м.кв., коридору загальною площею 25,1 м.кв., кухні площею 12,2 м.кв., кладової площею 6,1 м.кв, санвузла площею 3,9 м.кв. та балкону площею 2,0 м.кв.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016р. прийняті по справі рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді від 02.08.2017р. вказану цивільну справу прийнято до провадження даного складу суду та призначено судове засідання на 30.08.2017р..

Ухвалою суду від 30.08.2017р. до участі у справі залучено співвідповідача ОСОБА_3, а розгляд справи відкладено на 20.09.2017р.

У судовому засіданні 20.09.2017р. відповідачкою ОСОБА_3 було заявлено клопотання про обєднання справ та надано суду заперечення на позовну заяву, в яких просила у задоволенні позову відмовити повністю. У своїх запереченнях відповідач посилалася на те, що саме вона та її сімя були забудовниками спірного будівництва, а позивачка не надала будь-яких доказів спірного будівництва. ОСОБА_8 був формальним забудовником, який не виготовив будівельного паспорта, не завершив оформлення будівництва та не отримав право приватної власності. Водночас зазначила, що вона, ОСОБА_3, є донькою ОСОБА_8 і має право на спадкування як спадкоємець першої черги.

Ухвалою суду від 28.09.2017р. у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про обєднання справ відмовлено з мотивів викладених в ухвалі суду, а в засіданні оголошено перерву до 06.11.2017р.

06.11.2017р. позивач ОСОБА_1 подала заяву від 27.10.2017р. про зменшення позовних вимог та просила суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_8, який помер 20.03.2011р. року, право власності на спадкове майно будівельні матеріали та право забудовника на недобудований житловий будинок №26 по вул. М.Заньковецької в м. Камянка-Бузька, що позначений на технічному паспорті від 02.07.2015р. під літерою А-2 і складається із цокольного поверху та першого поверху, який включає три житлові кімнати площею 57,2 кв.м., коридор площею 21,1 кв.м., кухню площею 12,2 кв.м., кладову площею 6,1 кв.м., санвузол площею 3,9 кв.м., балкон площею 2,0 кв.м.

У судове засідання 06.11.2017р. відповідачі не прибули, а тому розгляд справи відкладено на 29.11.2017р.

У судовому засіданні 29.11.2017р. розгляд справи було відкладено на 11.12.2017р. за клопотанням відповідачки ОСОБА_3, яке мотивовано її захворюванням.

Ухвалою суду від 11.12.2017р. заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог від 27.10.2017р. прийнято до розгляду. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, а розгляд справи відкладено на 26.12.2017р. за клопотанням відповідачки ОСОБА_3, яке мотивовано її захворюванням.

26.12.2017р. відповідачка ОСОБА_3 подала клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із її захворюванням, надала письмові заперечення на позовну заяву та одночасно заявила відвід головуючому судді.

Ухвалою суду від 26.12.2017р. заяву відповідачки ОСОБА_3І про відвід судді передано на вирішення іншому судді, а провадження у справі зупинено до моменту вирішення питання про відвід.

Ухвалою Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 04.01.2018р. у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід головуючого судді відмовлено.

Ухвалою судді від 09.01.2018р. поновлено провадження у даній справі, а розгляд справи призначено на 30.01.2018р.

29.01.2018р. до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи через її хворобу, а також заявлено про відвід головуючого судді.

В судовому засіданні 30.01.2018р. заяву ОСОБА_3 про відвід судді залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 39 ЦПК України, так як такий заявлено повторно з підстав, які вже розглянуті раніше. А розгляд справи призначено на 02.02.2018р. для зясування тривалості захворювання відповідачки.

В судовому засіданні 02.02.2018р. суд отримав відомості про звернення відповідачки ОСОБА_3 за наданням медичної допомоги та оскільки підстав для зупинення розгляду справи згідно п. 2 ч. 1 ст. 252 ЦПК України не вбачалось, а доказів вручення судової повістки відповідачці ОСОБА_3 не було, то розгляд справи було відкладено на 22.02.2018р.

22.02.2018р. в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Зокрема зазначили, що покійному ОСОБА_8 було виділено земельну ділянку для будівництва, де він його здійснював та помер, не встигнувши оформити своє право на це майно. А так, як позивачка є спадкоємцем до всього його майна за заповітом, то вона повинна успадкувати право забудовника та будівельні матеріали, які використані в цьому будівництві.

Окрім того, в судовому засіданні 22.02.2018р. представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, проте не подав до неї доказів направлення її копії учасникам справи, а тому суд згідно вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України повернув таку заявнику з підстав невідповідності вимогам процесуального закону.

Також в судове засідання 22.02.2018р. прибув представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, який погодився справу розглядати за такої явки учасників справи та просив у задоволенні позову відмовити повністю, так як спірне будівництво було лише формально оформлено на покійного ОСОБА_8, а насправді це було будівництво, яке велося ним та його дружиною ОСОБА_3 і було призначено для спільного проживання їх сімї. Представник відповідачки зазначив, що він особисто купляв будівельні матеріали, які використані в процесі спірного будівництва, а тому такі належать йому та його сімї, а не позивачці. Також представник відповідачки вказував, що заповіт, який підписано на імя позивачки є нікчемний, бо спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій через тяжку хворобу.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_7 проти задоволення позовних вимог до міської ради заперечив, так як вважав, що міська рада не є належним відповідачем, а у решті позовних вимог поклався на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 04.12.1954р., що стверджується копією свідоцтва про їх одруження серії ЯФ №752642 від 04.12.1954р.

Згідно з рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 11.12.2012р., яке набрало законної сили, встановлено факт належності ОСОБА_1 та померлому ОСОБА_8 свідоцтва про одруження виданого 04.12.1954р.

Як видно зі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, така належала ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

20.03.2011р. ОСОБА_8 помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії1-СГ №237145 від 22.03.2011р.

На випадок своєї смерті ОСОБА_8 залишив заповіт від 16.03.2011р., який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 РНО ОСОБА_9, та відповідно до якого заповів дружині ОСОБА_1 усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, а також все те, на що за законом матиме право.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.06.2015р. спадкоємцем до майна покійного ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_1, а саме до 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 (Перемоги) в м. Камянка-Бузька Львівської області.

Даний спір виник щодо обєкту незавершеного будівництва, що розміщений по вул. М.Заньковецької, 26 в м. Камянка-Бузька Львівської області.

Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради народних депутатів Львівської області від 12.04.1984р. №89 вирішено, зокрема надати у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови в м. Камянка-Бузька ОСОБА_8 по вул. 8-го Березня №26 площею 592 кв.м. для будівництва індивідуального двоповерхового житлового будинку по проекту №ОБ-1-3/1 житловою площею 59,0 кв.м. загальною площею 81,8 кв.м. та господарської будівлі по проекту ГБ-5-77.

Актом виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 10.09.1984р. встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_8 для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд.

10.08.1984р. ОСОБА_8 отримав дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво, який виданий головним архітектором міста та інспектором Держархбудконтролю.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 26.09.1991р. №241 проведено заміну назв вулиць, зокрема замінено назву вулиці 8 Березня на ОСОБА_10.

Як видно з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №26 по вул. М.Заньковецької у м. Камянка-Бузька від 02.07.2015р., виготовленим Червоноградським БТІ, такий обєкт незавершеного будівництва має площу 131,7 кв.м., складається з цокольного поверху та 1 поверху.

Згідно з висновком експерта ТзОВ "Гал-Світ" від 22.05.2014р., який виготовлено в межах іншої судової справи, дійсна (ринкова) вартість незавершеного будівництва будинку №26 по вул. Заньковецької у м. Камянка-Бузька Львівської області становить 372 800 грн., а залишкова вартість заміщення цього будинку, з врахуванням проценту готовності 1 023 279 грн. Цим висновком також здійснено опис будинку та вказано, що такий має рік початку будівництва 1984р., має два поверхи та 210,6 кв.м. загальної площі.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 19.03.2015р. по справі №1311/173/12 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на незавершене будівництво, так як право власності на спірне будівництво не зареєстроване.

З наведених вище доказів судом встановлено, що ОСОБА_8 отримав земельну ділянку для будівництва та розпочав будівництво із дозволу компетентних органів державної влади, а тому набув права забудовника спірного будівництва. Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_8 помер 20.03.2011р. і за життя не оформив права власності на здійснене будівництво, а позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем до майна покійного ОСОБА_8, так як на неї складено заповіт.

Оскільки, за приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то право забудовника також перейшло до неї на підставі заповіту.

Даний висновок суду узгоджується із розясненнями, які викладені у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування", де вказано, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивачки щодо визнання за нею права забудовника спірного будівництва. Водночас, суд не приймає до уваги покликання сторони відповідачки ОСОБА_3 та її представника, що оформлення права забудовника спірного будівництва на ОСОБА_8 було формальним, так як відповідачка не довела суду даної обставини на підставі будь-якого доказу та більше того, ніколи не оспорювала таке право забудовника в судовому порядку.

Не можуть бути підставою для відмови у позові в цій частині і покликання відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на нікчемність заповіту ОСОБА_8 від 16.03.2011р., так як будь-якої визначеної законом підстави для висновку про нікчемності заповіту позивачем не наведено, а судом не встановлено. Покликання на те, що заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними суд не бере до уваги, так як такий заповіт є чинним, в судовому порядку не оскаржений і не є предметом даного спору.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на будівельні матеріали суд дійшов до висновку, що у задоволенні такої вимоги потрібно відмовити з огляду на наступне.

Так, в ухвалі ВССУ від 21.12.2016р., якою скасовані по справі рішення та передано справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав, що "… суди не звернули уваги, що ОСОБА_3 оскаржує встановлені судом обставини щодо віднесення спірного майна до спадкової маси. Оскільки спірне майно не оформлено в установленому законом порядку за спадкодавцем, належність йому цього майна підлягає доведенню у загальному порядку."

Згідно ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

При новому розгляді справи судом запропоновано та розяснено учасникам справи щодо необхідності доведення суду на підставі належних та допустимих доказів належності спірних будівельних матеріалів покійному ОСОБА_8 чи відповідачці ОСОБА_3

Зокрема, на виконання вимог п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України судом розяснено право сторін на призначення відповідної експертизи та наслідки її не проведення, однак сторони про таке не клопотали, а представник позивача зазначив, що не бажає проводити будь-яку експертизу по справі, так як вважає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів належності будівельних матеріалів покійному ОСОБА_8

Оцінюючи зібрані по справі докази в частині належності будівельних матеріалів сторонам, судом досліджено договір про надання позики ОСОБА_8 від 29.12.1999р. для потреб будівництва, квитанції про його погашення, накладні та квитанції про придбання деяких будівельних матеріалів (том 3, а.с. 56-109), проте на переконання суду такі не доводять факту належності спірних будівельних матеріалів саме покійному ОСОБА_8, так як частина з таких квитанцій виписані не на його імя (том 3, а.с. 62, 66, 74, 76, 84), частина датована датою після його смерті (том 3, а.с. 66, 74), частина без ідентифікації особи та дати (том 3, а.с. 67,68, 69, 88, 89, 99 101). Більше того, в суду відсутні будь-які докази щодо використання цих будівельних матеріалів на спірному будівництві.

Сторона відповідачки ОСОБА_3 просила суд дослідити докази, які були зібрані у цивільній справі Камянка-Бузького районного суду №1311/173/12. Дослідивши такі матеріали справи судом також не встановлено достатніх доказів приналежності спірних будівельних матеріалів стороні відповідачки, оскільки квитанції, які виписані на імя чоловік позивачки ОСОБА_2 (а.с. 66, 77, 78, 79, 88,89) теж не свідчать про їх використання в процесі здійснення спірного незавершеного будівництва.

Як зазначено у ч.3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що суд, визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, у своєму рішенні має визначити та перелічити ці матеріали чи обладнання. Тобто, при вирішенні справи про визнання права власності на будівельні матеріали визначальним є саме перелік тих будівельних матеріалів, які використані в спірному будівництві.

Сторони не надали суду доказів щодо переліку будівельних матеріалів, які використані в спірному будівництві, що позбавляє суд можливості вирішити питання про перехід права власності на них. Проведеною судовою будівельно-технічною експертизою від 22.05.2014р. №028/14 по цивільній справі №1311/173/12 також не доводиться перелік використаних у будівництві матеріалів, оскільки такою вирішувалось лише питання про вартість незавершеного будівництва, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на будівельні матеріали слід відмовити за недоведеністю.

Вирішуючи спір в частині вимог позивачки до відповідача ОСОБА_6 міської ради, суд звертає увагу, що в ухвалі ВССУ від 21.12.2016р. зазначено щодо неналежного відповідача.

Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З врахуванням того, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом покійного ОСОБА_8 і заперечує право позивачки на спадкування, то саме вона є належним відповідачем по справі. Водночас орган місцевого самоврядування не є особою, яка може відповідати за вимогами позивача, а тому у задоволенні позову до такого відповідача необхідно відмовити.

Також, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як видно із матеріалів справи, позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 243,60 грн. (том 1, а.с. 2) та на виконання вимог ухвали про залишення без руху у розмірі 3441,00 грн. (том 1, а.с. 49), що разом становить 3684,60 грн.

Враховуючи, що позовна вимога про визнання прав забудовника судом задоволена, а у задоволенні іншої вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали відмовлено, то суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто половину, що становить 1842,30 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради Львівської області про визнання права власності на будівельні матеріали та право забудовника відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та право забудовника задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_8, який помер 20.03.2011р., права забудовника обєкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою Львівська область, місто Камянка-Бузька, вулиця М.Заньковецької №26.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1842,30 грн. (одна тисяча вісімсот сорок дві гривні тридцять копійок).

Повний текст рішення складено 02 березня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.І. Котормус