Справа № 463/4396/15-ц
Провадження № 2/463/75/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судового засідання Попович Х.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, третіх осіб: відділу Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_7 про визнання нечинним рішення, визначення межі земельних ділянок, зобовязання до вчинення дій, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася із позовом до відповідачів, третіх осіб про визнання нечинним рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів ОСОБА_4 міської ради, протокол №157 від 24.07.2015 року про погодження межі земельних ділянок по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові; визначення межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т. «3» до т. «6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; зобовязання ОСОБА_3 демонтувати паркан (сітку) встановлену по лінії т.6-т.8 та браму, яка розташована вздовж вулиці Старознесенська по лінії т.Б-т.7 (брама 9,7 м.) т.А (1,3 м.), згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; зобовязати ОСОБА_4 міську раду розглянути заяву позивача щодо надання заїзду на земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Старознесенська, 118-а.

Позов мотивує тим, що є співвласницею житлового будинку №118 а по вул. Старознесенській у м. Львові, що розташований на земельній ділянці площею 3020 кв.м. Відповідач ОСОБА_3 живе в будинку №120 по вул. Старознесенській у м. Львові, за яким закріплено земельну ділянку площею 2810 кв. м. і яка межує з земельною ділянкою позивача. На протязі тривалого часу сторони не можемо вирішити спір про межу земельних ділянок. Зокрема, ОСОБА_3 самочинно зайняв земельну ділянку від свого землеволодіння до дороги площею 241,6 кв. м., встановив ворота та фактично унеможливив влаштування заїзду на мою земельну ділянку. Рішенням суду у іншій справі встановлено, що частина земельної ділянки, якою на даний час користується ОСОБА_3, вийшла за межі земельної ділянки 1954 року: розміри (площа та лінійні розміри меж) частин ділянки, що вийшли за межі ділянки 1954 року (за годинниковою стрілкою) складають: 11,94 м, 13,74 м., 9,31 м, 6,85 м., 8,52 м, 2,4 м, 4,24 м, 12,47 м, 11,76 м площею 241,6 кв.м. Зазначена земельна ділянка площею 241.6 кв. м. є комунальною власністю і не перебуває в користуванні приватних осіб. Позивач в травні 2015 року зверталася до ОСОБА_4 міської ради із заявою про надання заїзду на мою земельну ділянку за рахунок наведеної земельної ділянки комунальної власності площею 241.6 кв.м., однак жодних відповідей не отримала.

Разом з тим, за заявою відповідача рішенням узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів ОСОБА_4 міської ради, протокол №157 від 24.07.2015 року, було погоджено межу між земельними ділянками сторін у відповідності до акту встановлення та показу меж земельної ділянки по вул. Старознесенська, 120 ( по лінії Г- А) виготовленої ЛМВВ ЛРФ «Центр ДЗК» так, що частина комунальних земель площею 241, 6 кв. м. опинилась в користуванні відповідача ОСОБА_3, а моя вбиральня посередині межі (згідно схеми долученої до оскаржуваного протоколу). Вважає, що узгоджувальною комісією було проігноровано ряд вже існуючих правовстановлюючих та технічних документів на земельні ділянки які відносяться до будинковолодінь №№120 та 118 а по вул.Старознесенська в м. Львові.

Крім того, експертним висновком було встановлено, що оскаржуваним рішенням узгоджувальної комісії було погоджено межі між трьома ділянками, натомість питання про погодження межі між ділянкою ОСОБА_1 та землями міста на розгляд комісії не виносилось, узгоджувальна комісія вийшла за межі своїх повноважень.

Окрім цього, як випливає з рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15.12.2014 року, ОСОБА_3 було самовільно зайнято землі міста, жодних правовстановлюючих документів на неї відповідач немає. Також, експертним висновком від 25.04.2017 року встановлено, що ОСОБА_3 переніс межу в сторону вулиці Старознесенська по лінії т.Б т.7 (брама 9.7м.) -т.А (1,3 м) що разом зі встановленою сіткою по лінії т.6-т.8 є самозахопленням ділянки земель міста.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.10.2015 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечили. Вважають, що права позивача жодним чином не порушуються, оскільки земельна ділянка не належить позивачу, брама не знаходиться на території ділянки позивача. Окрім цього, заява про надання ділянки для заїзду була подано після подання заяви про надання в користування земельною ділянкою відповідачем. Так, чинне законодавство не передбачає обовязку міської ради передати земельну ділянку для заїзду чи заїзду автомобіля, а відповідно орган місцевого самоврядування може діяти тільки в межах чинного законодавства. Окрім цього, рішення узгоджувальної комісії не є рішенням органу місцевого самоврядування, не є остаточним рішенням в спорі, носить рекомендаційний характер, відповідно порушувати права не може. В частині вимоги про визначенні меж між земельними ділянками проти позову не заперечує. В частині меж між земельною ділянкою позивача та землями міської ради вважають позов безпідставним, жодним чином її права вказаним рішенням не порушуються. Що стосується розмежування земельних ділянок його та позивачки, фактично спору не має і не заперечує, щоб межа проходила по запропонованому в цій частині варіанту експертом. Просять в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради проти позову заперечив. Вважає, що протокольне рішення узгоджувальної комісії є виключно дорадчим документом, на підставі якого може бути прийнято відповідне рішення органу місцевого самоврядування у випадку мирного погодження сторонами. Щодо посилання позивача на те, що відповідачу надано земельну ділянку в межах червоної лінії також не відповідає дійсності, оскільки на даний час ОСОБА_4 міською радою надано дозвіл на підготовку документів, протокол не є безпосередньою підставою для прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Просить в задоволені позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №1438 від 20 жовтня 1954 року Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах №485 залишено в користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами в таких розмірах: е) за будинком №118 по вул..Старознесенській присадибну ділянку площею 3020 кв.м., а ділянку площею 1850 кв.м. вилучити та зарахувати до міського земельного фонду ю) за будинком №120 по вул..Старознесенській присадибну ділянку площею 2810 кв.м.

Як вбачається з довідки виданої 16.08.2006 року ОКП ЛОР БТІ та ЕО Калитовському ОСОБА_8 за будинком 120 по вул.Старознесенській в м. Львові закріплена земельна ділянка площею 2810 кв.м. Підставою землекористування є рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №1438 від 20.10.1954 року. (а.с.47)

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_9 є спадкоємцями майна померлого ОСОБА_10 в рівних частках житлового будинку з всіма господарськими спорудами, що у м.Львові по вул. Старознесенська, 118а.

Як вбачається із витягу із протоколу №157 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 24.07.2015 року (а.с.7), за зверненням ОСОБА_3 було погоджено межу між земельними ділянками відповідно до акта встановлення і показу меж земельної ділянки на вул. Старознесенській, 120 (по лінії Г-А), виготовленого ЛМВВ ЛРФ ДП «Центр ДЗК».

Також, згідно ухвали №4492 від 19.03.2015 року ОСОБА_4 міською радою відповідачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку за адресю: м. Львів, вул. Старознесенська, 120, яка раніше була надана в користування грномадянам.

Ухвалою суду від 18.08.2016 року призначено по справі судову земельно-технічну експертизу з метою перевірки відповідності меж між земельними ділянками по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, погоджена рішенням узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів ОСОБА_4 міської ради, протокол № 157 від 24.07.2015 року існуючій технічній документації та можливих варіантів розмежування земельних ділянок.

Як вбачається із висновку експертизи №4-17Е від 25.04.2017 року, межа між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові відповідає існуючій правовстановлюючій та технічній документації, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи.

В судовому засіданні сторони дійшли згоди про те, що межа земельних ділянок від точки т.3 до точки т.6 експертом визначена правильно. В цій частині її слід погодити і визначити.

А тому, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визначення межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи є підставними, а тому в цій частині слід позов задоволити.

Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як встановлено судом, земельна ділянка позивача за адресою: м. Львів, вул. Старознесенська, 118а перебуває у користуванні позивача відповідно до архівного витягу рішення Виконкому ОСОБА_4 міської ради депутатів трудящих №1438 від 20.10.1954 р. та рішення Виконкому ОСОБА_4 міської ради депутатів трудящих від 18.04.1958 р. №468 (а.с.26), таким чином є власністю ОСОБА_4 міської ради, що сторонами не оспорююся.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вважає, що позивач у визначеному законом порядку не довів факт порушення його прав як рішенням узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів ОСОБА_4 міської ради, так і діями відповідача в аспекті вимоги позивача про визначення межі між земельною ділянкою за адресою: м. Львів, вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові яка перебуває у власності ОСОБА_4 міської ради та надана у користування позивачу, та в частині розмежування ділянок , яка перебуває у її користуванні та межує із землями ОСОБА_4 міської ради, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Так, відповідно до положень «в» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до переконання, що протокол узгоджувальної комісії не є рішенням органу місцевого самоврядування, не є кінцевим рішенням з приводу вирішення спору щодо меж земельних ділянок, відповідно до чинного Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів від 17.03.2016 року рішення узгоджувальної комісії є лише підставою для прийняття ухвали міської ради про затвердження документації із землеустрою. а тому не може порушувати права позивача.

Окрім цього, з врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає безпідставним та необґрунтованими також вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_3 демонтувати паркан (сітку), встановлену по лінії т.6-т.8 та браму, яка розташована вздовж вулиці Старознесенська, оскільки позивач не є власником та користувачем спірної земельної ділянки, а відтак наявність такої не може порушувати права позивача, натоміть така належить ОСОБА_4 міській раді.

Суд також вважає безпідставним вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_4 міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання заїзду на земельну ділянку за адресою м. Львів, вул. Старознесенська, 118-а, оскільки жодного правового обґрунтування та жодних належних доказів ця вимога не містить.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, третіх осіб: відділу Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_7 про визнання нечинним рішення, визначення межі земельних ділянок, зобовязання до вчинення дій - задоволити частково.

Визначити межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи.

В решті в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення 03.03.2018 року.

Суддя: Гирич С. В.