Справа № 570/5536/17
Номер провадження 2/570/559/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (та як законного представника малолітних ОСОБА_6 (2007 р.н.), ОСОБА_7 (2017 р.н.); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок АДРЕСА_1. В цьому помешканні зареєстрована відповідачка та її двоє малолітніх дітей. Але вона та її діти не проживають в будинку з 2012 року. Покликаючись на положення ЦК України, ЖК України позивачка просить суд задоволити заявлений позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Позивачка в судове засідання не з'явилася. Згідно до заяви, просить справу розглядати без її участі, позов підтримує.

Представник позивачки позов підтримав та пояснив суду про обставини, описані вище. Додав, що відповідачка не надає та не надавала допомоги на утримання будинку, не користується будинком з 2012 року, на даний час постійно проживає за іншою адресою. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Зважаючи на це просить суд задоволити заявлений позов.

Відповідачка позов не визнала. Зазначає, що вона з 2012 року проживає в іншому помешканні, там же проживають і її діти. Але вона не певна, що їй дозволять користуватися зазначеним помешканням стільки, скільки вона забажає. Тому просить відмовити у задоволенні заявленого позову. Якби у неї була можливість зареєструватися за іншою адресою, то вона тоді добровільно знялася б з реєстраційного обліку у будинку позивачки.

Представник органу опіки та піклування вважає, що неповнолітні (малолітні) діти мають бути забезпечені житлом. Прийняття рішення покладає на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідачка та її двоє дітей (ОСОБА_6, 2007 р.н.; ОСОБА_7, 2017 р.н.) є зареєстрованими в даному помешканні.

Відповідачка проживала в цьому будинку протягом 2006-2012 р.р., коли була у шлюбі з внуком позивачки.

Після розірвання шлюбу вона з весни 2012 року не проживає та не користується житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Так само цим приміщенням з указаного періоду не користується її старша дитина - донька ОСОБА_6, 2007 р.н.

Спільне господарство не ведеться.

Про цю обставину повідомив представник позивачки, та цю обставину визнала відповідачка.

Про вищезазначене підтвердили свідки ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9

В судовому засіданні не були підтверджені обставини того, що позивачка та відповідачка були членами сім'ї.

Як вже зазначалося, з весни 2012 року відповідачка залишила будинок позивачки, та проживає разом з дітьми за адресою: будинок АДРЕСА_2.

З цього часу відповідачка жодного разу не відвідувала будинок позивачки, не користувалася ним. Вона не сплачувати будь-які кошти за житлово-комунальні послуги; не приймала участь в утриманні будинку іншим способом. Вона не веде з позивачкою спільне господарство, вони не пов'язані спільним побутом.

Таким чином на підставі статті 107 ЖК України відповідачка та її старша дитина втратили право на користування будинком, що належить позивачці, оскільки вибули на постійне місце проживання в інше жиле приміщення в с. Олександрія Рівненського району Рівненської області.

Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Це ж стосується дітей віком від 10 до 14 років.

Дитина ОСОБА_6, 2007 р.н., проживає з мамою (відповідачкою) в будинку АДРЕСА_2. Спору щодо її місця проживання між батьком дитини та мамою дитини відсутній.

Дитина ОСОБА_7, 2017 р.н., ніколи не проживав в будинку АДРЕСА_1, та не користувався ним. Він також проживає з мамою (відповідачкою) в будинку АДРЕСА_2.

Зважаючи, що дитина ОСОБА_7, 2017 р.н., проживає з мамою (відповідачкою) в будинку АДРЕСА_2, то й реєстрація його місця проживання мала б бути проведена саме за цією адресою.

Проте реєстрація місця проживання дитини була здійснена всупереч фактичному місцю проживання мами дитини - в будинку позивачки, де дитина ніколи не проживала.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання.

Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, є підстави визнати відповідачку та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням позивачки.

При цьому права малолітніх дітей не будуть порушені. Адже діти забезпечені житлом за місцем проживання відповідачки.

Розглянувши справу в межах заявлених позивачкою вимог та зазначених і доведених обставин суд вважає, що позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (та як законного представника малолітних ОСОБА_6 (2007 р.н.), ОСОБА_7 (2017 р.н.); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задоволити повністю.

ОСОБА_5 (1988 р.н.), ОСОБА_6 (2007 р.н.), ОСОБА_7 (2017 р.н.) визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком за АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, мешканка АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканка АДРЕСА_1) судові витрати в сумі 640 грн. (сплата судового збору).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 23.02.2018 року