справа 295/8784/15
У Х В А Л А

27 лютого 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Брильової А.С., розглянув заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Житомирському районі про усунення порушень прав власника, визанання договору купівлі-продажу та державного акту недійсними,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа у якій позивач 27 лютого 2018 року подала заяву про збільшення позовних вимог та одночасно клопотала перед судом про відстрочення їй сплати судового збору до ухвалення рішення по справі у зв'язку з тим, що вона в даний час позбавлена права власності та змушена захищати свої права в суді та нести з огляду на це певні витрати. Також, автор клопотання вказала, що в провадженні суду перебуває і інша справа за її позовом, що вимагає додаткових фінансових витрат.

Оглянув дане клопотання, суд дійшов до висновку про залишення його без задоволення з огляду на наступне.

За змістом статті 8 Закону України "Про судовий збір" та статті 136 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі", no. 28249/95 від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі "ОСОБА_4 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб'єктів, яке визначено ЦПК України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги повідомлені позивачем обставини, суд дійшов до висновку, що вони не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, а тому клопотання підлягає залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 136 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 від 27 лютого 2018 року про відстрочення сплати судового збору залишити без задоволення.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Є.О. Грубіян