Справа № 204/3877/17
Провадження № 2/204/99/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Гринюк Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради, треті особи - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Василівська, буд.64, що складається з: житлового будинку 1982 року побудови (літера А-1) загальною площею 138,8 кв.м., житловою 69,3 кв.м., літньої кухні (літера Б) площею 57,8 кв.м., входу у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м., вбиральні (літера Г) площею 1,2 кв.м., навісу (літера Д) площею 15,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5. У грудні 2017 року позивачем надано до суду уточнену позовну заяву, у якій позивач просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Василівська, буд.64, що складається з: житлового будинку 1982 року побудови (літера А-1) загальною площею 138,8 кв.м., житловою 69,3 кв.м., літньої кухні (літера Б) площею 57,8 кв.м., входу у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м., вбиральні (літера Г) площею 1,2 кв.м., навісу (літера Д) площею 15,2 кв.м., в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що її чоловік ОСОБА_5 помер 16 жовтня 2015 року, про що в книзі реєстрації смерті 19 жовтня 2015 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за №7830, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби ОСОБА_6 міського управління юстиції 19 жовтня 2015 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку 1982 року побудови (літера А-1) загальною площею 138,8 кв.м., житловою 69,3 кв.м., літньої кухні (літера Б) площею 57,8 кв.м., входу у підвал (літера В) площею 3,2 кв.м., вбиральні (літера Г) площею 1,2 кв.м., навісу (літера Д) площею 15,2 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Василівська, буд. 64. 07 квітня 2017 року позивач подала до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 05 травня 2017 року позивачем отримано постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_5, у зв'язку з не наданням документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Дніпро (раніше м.Дніпропетровськ ), вул.Василівська, буд. 64, та у зв'язку з відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна будь - яких відомостей щодо реєстрації права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за вказаною адресою. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами не існує. З моменту відкриття спадщини і по даний час, позивач не отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на будинок, у зв'язку з відсутністю документа, який встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул.Василівська, буд.64, у звязку із зазначеним, позивач вимушена звернутись до суду із позовною заявою.

Судом вірно було визначено найменування третіх осіб як Третя Дніпровська державна нотаріальна контора та Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в уточненій позовній заяві та зазначила, що позивач проживала у спірному домоволодінні з 1979 року разом зі своїм чоловіком; позивач знала, що цей будинок належить її чоловіку, однак на нього не було зареєстровано право власності.

Представник відповідача Дніпровської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, так як для задоволення позову відсутні правові підстави, просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, думку відповідача, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

В судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_6 міського управління юстиції 19 жовтня 2015 року (арк.с.17).

ОСОБА_4, позивач у справі, була дружиною померлого 16 жовтня 2015 року ОСОБА_5, який за життя не зареєстрував право власності на будинок №64 по вул. Василівській у м. Дніпро (арк.с.8).

Як вбачається з акта голови квартального комітету ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 1979 року мешкають за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 64 (арк.с.18).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_5, померлий на час смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.15).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_4, остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1977 року (арк.с.15), зазначене також підтверджено і довідкою від 04 квітня 2017 року №5362, з якої вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3(арк.с.146).

Згідно довідки КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації ОСОБА_6 обласної ради №5168 від 21 квітня 2017 року станом на 31.12.2012 року міститься дві інвентаризаційні справи за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Василівська, буд. 64 згідно яких відсутні відомості стосовно державної реєстрації права власності (арк.с.195).

Відповідно до довідки від 30 травня 2017 року, виданої інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_8, за результатами проведення обстеження за адресою: вул. Василівська, буд. 64, Чечелівський район, м. Дніпро, Дніпропетровська область, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затверджено наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Державного комітету України з питань житлового-комунального господарства від 26 листопада 2002 року №73, від 15 червня 2005 року № 92, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 8 лютого 2006 року № 42, наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства від 1 червня 2010 року №167, наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 9 серпня 2012 року № 404, від 28 грудня 2012 року № 658, від 8 січня 2013 року №2), індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року - не належать до самочинного будівництва. Житловий будинок (літ. А-1) побудований у 1982 році, літня кухля (літ. Б) - не належать до самочинного будівництва та не підлягає введенню в експлуатацію (арк.с.57).

Встановлено, що 30 травня 2017 року виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 64 вулиця Василівська місто Дніпро (арк.с.49-55).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2017 року, державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Дніпро (раніше м. Дніпропетровськ), вул. Василівська, буд. 64, після померлого 16 жовтні 2015 року ОСОБА_5, у звязку з ненаданням документу, що посвідчує право власності за спадкодавцем на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Василівська, буд. 64 (арк.с.200).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2017 року, державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Дніпро (раніше м. Дніпропетровськ), вул. Василівська, буд. 64, після померлого 16 жовтні 2015 року ОСОБА_5, у звязку з ненаданням документу, що посвідчує право власності за спадкодавцем на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Василівська, буд. 64 (арк.с.201).

Враховуючи зазначені факти та відповідні правовідносини, судом встановлено наступне.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи зміст вимог ст.344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Згідно розяснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в абз. 2 п. 9 Постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, зі змісту ст.344 ЦК України, вбачається, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним, має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно до ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Розглядаючи справу суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач, відповідно до пояснень наданих її представником у судовому засіданні, була обізнана відносно того, що власником нерухомого майна, а саме домоволодіння за адресою: м.Дніпро, вул. Василівська, буд. 64, на яку вона просила визнати право власності за набувальною давністю, був її чоловік ОСОБА_5, а тому не можна вважати володіння позивачем домоволодінням добросовісним.

Зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитані, кожен окремо, в судовому засіданні, та які зазначили, що вони є сусідами ОСОБА_4 та її померлого чоловіка ОСОБА_5. ОСОБА_4 до теперішнього часу проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, в судовому засіданні також достовірно, відповідно письмових доказів та пояснень представника позивача, встановлено, що ОСОБА_4 знала про відсутність у її чоловіка ОСОБА_5 підстав для набуття права власності на це майно, оскільки право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 64, не було належним чином оформлене, а допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила, що зазначений житловий будинок будувався ОСОБА_4 та її померлим чоловіком ОСОБА_5.

При цьому, суд приходить до висновку, що позивач, яка є спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, ніколи не володіла спірним майном, а спадкодавець володів цим майном безпідставно та неправомірно, оскільки не було оформлено право власності на нерухоме майно; а наданий суду технічний паспорт, стосується лише проведення технічного огляду домоволодіння за адресою: м.Дніпро, вул. Василівська, буд. 64 та не підтверджує право власності на нього за померлим ОСОБА_5.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст.344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Дослідивши всебічно, безпосередньо та об'єктивно матеріали цивільної справи, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, а також враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що за позивачем не може бути визнано право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно за адресою: м.Дніпро, вул. Василівська, буд. 64.

Інші посилання представника позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 328, 344, 397 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради, треті особи - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар