Справа № 752/1035/18
Провадження №: 2/752/3217/18
У Х В А Л А

26.02.2018 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 17.01.2018 року позивачу надавався строк для усунення недоліків, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

В позовній заяві не зазначено код відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; не додано доказів, що підтверджують добросовісне заволодіння та відкрите, безперервне володіння позивачем земельною ділянкою, право власності на яку він просить визнати; не додано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також було зазначено про необхідність сплати позивачем судового збору у розмірі 8810,00 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні "Креуз проти Польщі" (CASE OF KREUZ v. POLAND) від 19.06.2001 року зазначив, що «Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції».

Позивачем у позовній заяві було заявлено вимогу майнового характеру про визнання права власності на нерухоме майно, а саме - права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за позовними вимогами майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи положення ст. 176 ЦПК України, зокрема те, що встановити ціну позову неможливо, предмет позову, судом було встановлено ставку судового збору, що підлягає сплаті, у розмірі 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8810 грн.

06.02.2018 року позивачем було отримано ухвалу з зазначенням недоліків, які необхідно усунути.

16.02.2018 року позивачем на адресу суду було направлено уточнену позовну заяву з копіями доданих до неї документів відповідно до кількості учасників справи, до якої було долучено оригінали квитанцій про сплату судового збору у розмірі 640,00 грн. та 64,80 грн., тобто на загальну суму 704,80 грн.

Враховуючи викладене, позивачем у встановлений строк не сплачено судовий збір в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що позивачем не усунуто зазначені в ухвалі недоліки, тому подана позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 260 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 15-ти днів з дня її проголошення відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя С.В. Ладиченко