Справа № 309/828/17
Провадження № 2/309/165/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Попадинець Я.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Олександрівська сільська рада Хустського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Хустського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, в якому просять:

- зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не чинити їм перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме: у встановленні огорожі на спільній межі між будинком АДРЕСА_1

- стягнути на їх користь з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 640 гривень судового збору, сплаченого ними при подачі позову до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є власниками житлового будинку у АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,500 га, призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за вище вказаною адресою. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є їх сусідами, з якими вони перебувають у неприязних відносинах. Вони постійно перешкоджають їм у користуванні їх земельною ділянкою.

У 2015 році відповідачі без відповідних дозволів та погоджень із державними органами побудували фундамент до будинку. Вказаний фундамент знаходиться на відстані 40 см від їх будинку і у майбутньому при будівництві споруди буде негативно впливати на фасад їхнього будинку. Відповідно до державних будівельних норм відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не меншою ніж 1,0 метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. У 2016 році вони вирішили побудувати на спільній межі огорожу, для того, щоб припинити порушення їх права власності з боку сусідів, однак коли вони почали встановлювати стовпці біля межі земельної ділянки з їх боку, відповідачі затіяли сварку та навіть намагалися спровокувати бійку. Після цього вони звернулися до Хустського відділу поліції для притягнення відповідачів до відповідальності за неправомірні дії, але це не дало жодного позитивного результату.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити з підстав, наведених у заяві, уточнивши, що відповідачі не повинні їм чинити перешкод у встановленні огорожі на спільній межі зі сторони позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 суду пояснили, що позов є безпідставним, просили суд у задоволенні позову відмовити. В судове засідання подали письмове заперечення, на яке посилались у своїх поясненнях. Відповідачка ОСОБА_2 суду пояснила, що огорожі між їх з позивачем земельними ділянками ніколи не було. У позивачів до межі від їх будинку є всього лише 29 сантиметрів на яких неможливо встановити огорожу. Димар з їх будинку знаходиться на межі земельних ділянок і постійно димить їм у вікно. Вона дасть дозвіл на прохід по своїй ділянці для встановлення огорожі лише після того, як позивачі заберуть димар.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що світить розписка про вручення їй судової повістки. До суду подала письмову заяву, у якій просить суд розглядати справу у її відсутності і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд вважає, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України справу можливо вирішити у відсутності відповідачки ОСОБА_6

Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на зазначене можливим є застосування цивільно-правових способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 391 ЦК України, відповідно до яких власник управі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення і дає можливість захистити порушене право.

Відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають слугувати посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2011 року позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 26.06.2003 року позивач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,500 га, для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_1

Одночасно судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 є власницею земельної ділянки, площею 0,1595 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка ОСОБА_6 згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 11.07.2011 року, є власницею житлового будинку АДРЕСА_3. Відповідачка ОСОБА_2 проживає у вище вказаному будинку разом з матір'ю ОСОБА_6 Дана обставина визнана ОСОБА_2 в судовому засіданні.

З огляду на зазначене судом встановлено, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 та перебуває у власності ОСОБА_4 і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5 власником якої є ОСОБА_6 є суміжними земельними ділянками і відповідно власники цих земельних ділянок є суміжними землекористувачами.

Відповідно ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Так відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином, у суду немає підстав ставити під сумнів визначені межі земельної ділянки позивача ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_6, оскільки такі належать їм на праві приватної власності і таке жодним чином не оспорене; земельній ділянці ОСОБА_6 присвоєно кадастровий номер, що однозначно свідчить про те, що земельні ділянки сторін мають чітко визначені межі.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача також вказувала на те, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з такими вимогами, оскільки жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою не вчиняється. Разом з тим така позиція сторони відповідача спростовується наступним.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК).

Як вбачається з акту обстеження земельних ділянок від 14 листопада 2016 року, проведеного комісією Олександрівської сільської ради Хустського району, громадянка ОСОБА_6 відмовилася від встановлення суміжної огорожі з сусідом громадянином ОСОБА_4, яку він сам за свої кошти має намір встановити.

Позивачі мають право встановлювати огорожу на своїй частині земельної ділянки, однак відповідачі чинять перешкоди позивачам у здійсненні свого права. Відповідачка ОСОБА_2 ствердила суду, що вона і надалі чинитиме перешкоди позивачам у встановленні огорожі, поки ОСОБА_4 не перенесе димар в інше місце.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, що в ході судового розгляду підтвердився факт порушення прав позивача, який позбавлений права вільного користування належною йому на праві власності земельною ділянкою, а тому такі перешкоди мають бути усунуті шляхом зобов'язання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельною ділянкою, а саме: у встановленні огорожі на спільній межі між будинком НОМЕР_4 та будинком АДРЕСА_1

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що позовні вимоги позивачів задоволено в повному обсязі з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивачів понесені ними судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 640 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 142, 206, 247, 258-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовільнити.

Зобов'язати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканок АДРЕСА_6 не чинити позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме: у встановленні огорожі на спільній межі між будинком НОМЕР_4 та будинком АДРЕСА_7

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканок АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_5 640 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Довжанин М.М.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.