ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

м.Суми

Справа №591/7014/17

Номер провадження 22-ц/788/352/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

та відповідача - ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року в складі судді Шелєхової Г.В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 09 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме: на автомобіль TOYOTA RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та на автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 40-42).

Також в порядку забезпечення позову позивач просив суд накласти арешт на вказане майно і заборонити відчуження спірних автомобілів (а.с. 8).

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії по відчуженню 1/2 частини автомобілів TOYOTA RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN TOUAREG, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 до вирішення спору по суті.

Вказану ухвалу судді відповідач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати і постановити нову, якою повністю відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що висновки суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову є передчасними, так як позивач не надав, а матеріали справи не містять доказів про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також відповідач наголошує на тому, що не має наміру відчужувати спірні автомобілі, а сам факт наявності між сторонами спору не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Позивач не подав у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що предметом уточнених позовних вимог ОСОБА_3 є визнання за ним права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна у вигляді автомобілів TOYOTA RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN TOUAREG, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 40-42).

При цьому, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 одночасно з позовною заявою подав і заяву про забезпечення позову, в якій, посилаючись на існування реальної загрози самовільного розпорядження відповідачкою спірними транспортними засобами, просив суд накласти арешт на вказане рухоме майно та заборонити відчуження вказаних автомобілів (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власником цих автомобілів вказана відповідач ОСОБА_1 (а.с. 14, 15).

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії по відчуженню 1/2 частини спірних автомобілів, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також виходив із характеру правовідносин, предмету спору та співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача і вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії по відчуженню 1/2 частини спірних автомобілів, які зареєстровані за нею на праві власності, виходячи з того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу поділу майна подружжя і визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цих автомобілів, а також з урахуванням обставин того, що існує реальна загроза, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не має наміру відчужувати спірні автомобілі, що, на її думку, підтверджується тим, що позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову ще у грудні 2017 року, про що вона знала, але жодних дій по відчуженню цих автомобілів не вчиняла, у той час як суд забезпечив позов лише 09 січня 2018 року, на думку колегії суддів, висновків суду першої інстанції не спростовують, беручи до уваги обставини того, що позовна заява ОСОБА_3 деякий час залишалась без руху і ухвалою судді від 09 січня 2018 року провадження у справі за його позовною заявою було відкрито (а.с. 45). В подальшому, того ж дня, тобто 09 січня 2018 року, суд розглянув заяву позивача про забезпечення позову і задовольнив її частково. Також судом враховано, що виходячи з положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, тобто, відповідачка не знала і не могла знати про подання позивачем такої заяви.

До доводів апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову колегія суддів відноситься критично, ураховуючи, що позивач у заяві про забезпечення позову посилався на те, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, а саме: автомобілів TOYOTA RAV4 та VOLKSWAGEN TOUAREG, право власності на які зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1, а також на норми Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року за № 1388, відповідно до яких для перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників не потрібна згода іншого з подружжя, тобто, в даному випадку - позивача.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову жодним чином не порушує прав відповідачки щодо володіння та користування цим майном, а лише забороняє їй вчиняти дії по відчуженню 1/2 частини спірних автомобілів.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року про забезпечення позову в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина