Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 758/4414/13-ц

провадження № 61-5273св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі :

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду міста Києва, у складі головуючого судді Трегубенко Л. О., від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., від 21 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) подало позовну заяву доОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 жовтня 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») уклало з ОСОБА_3 кредитний договір №1670/ФКВ-07, відповідно до умов якого надало останній кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 12 584 доларів США під 9,60% річних на строк до 02 жовтня 2013 року, для придбання автомобіля.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечене порукою за договором поруки №1670/Zфпор-07 від 04 жовтня 2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідно до умов якого відповідальність поручителя ОСОБА_4 настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником кредитних зобов'язань, поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Нацбанком України був укладений трьохсторонній договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого, у порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» став новим кредитором у зазначених зобов'язаннях і набув прав вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за цими договорами, у тому числі за кредитним договором № 1670/ФКВ-07 від 04 жовтня 2007 року.

Позивач, посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 01 березня 2013 року утворилась заборгованість, яка складає 90 399 грн, про що боржники неодноразово повідомлялись, просив суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів вказану заборгованість.

26 грудня 2013 року рішенням Подільського районного суду міста Києва задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 64 925 грн 70 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за договором кредиту зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості тавраховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. Поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань.

21 вересня 2016 року ухвалою апеляційного суду міста Києва рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року.

14 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

16 листопада 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

25 жовтня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов безпідставного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку. При розгляді справи не було враховано, що позивачем не було надано розрахунку заборгованості, не вирішено питання щодо витребування деталізованого розрахунку заборгованості, не прийнято до уваги те, що поручителя не повідомлено про зміну кредитора, позивач є неналежним кредитором, позивач не надав доказів того, що боржник дійсно отримував кошти за кредитним договором, а також не довів наявність права на дострокове стягнення кредиту.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2007 року ТОВ «Український промисловий банк» уклав з ОСОБА_3 кредитний договір №1670/ФКВ-07, відповідно до умов якого надав їй кредитні кошти у сумі 12 584 доларів США під 9,60% річних на строк кредитування 72 місяці, тобто до 02 жовтня 2013 року, на придбання автомобіля, що підтверджується копією кредитного договору з графіком платежів за договором (а.с. 6-13).

Надання позичальнику кредитних коштів у сумі 12 584 доларів США підтверджується заявою ОСОБА_3 на видачу готівки № 0001/77 від 04 жовтня 2007 року ( а.с. 15).

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечене порукою за договором поруки №1670/Zфпор-07 від 04 жовтня 2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідно до умов якого відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником кредитних зобов'язань, поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (а. с. 16).

30 червня 2010 року на підставі положень статей 512-519 ЦК України, статей 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Нацбанком України був укладений трьохсторонній договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до пунктів 4.1., 4.2. якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Український промисловий банк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ДельтаБанк став новим кредитором у зазначених зобов'язаннях, і набув прав вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за цими договорами, у тому числі за кредитним договором № 1670/ФКВ-07 від 04 жовтня 2007 року, що підтверджується копією цього договору та витягом з додатку № 2 до нього (а. с. 27-32).

Встановлено, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, 15 квітня 2011 року позивач надіслав ОСОБА_3 лист - попередження, який був нею отриманий 21 травня 2011 року та залишений без виконання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 79-81).

05 квітня 2012 року банк надіслав досудову вимогу поручителю, яка також залишена без реагування (а.с. 24-26).

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів у випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором.

Станом на 01 березня 2013 року загальна заборгованість за кредитним договором складає суму 90 399 грн 92 коп., що підтверджується довідкою банку (а.с. 23). Відповідачі не спростували вірність розрахунку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до правил статей 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені статтю 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима не виконав. З урахуванням вищенаведених обставин, судом правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до статті 554 ЦК України поручителі повинні нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості із позичальника та поручителя.

Посилання заявника на те, що при розгляді справи не було враховано, що позивачем не надано розрахунку заборгованості, не вирішено питання щодо витребування деталізованого розрахунку заборгованості є безпідставними, оскільки заявник не довів неправильність розрахунку, наданого позивачем.

Посилання заявника на відсутність повідомлення поручителя про зміну кредитора відхиляється судом, оскільки зміна кредитора може проводитись без згоди боржника і не припиняє зобов'язання, а заявник не довів факт проведення розрахунків з попереднім кредитором.

Суди на підставі належним чином досліджених доказів дійшли висновків, що позивач є належним кредитором, надав докази на підтвердження видачі позичальнику коштів за кредитним договором.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк