АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Київ

Справа №761/3797/15-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 21 лютого 2018 року

Повний текст постанови складено 27 лютого 2018 року

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Семенюк Т.А.

секретаря: Павлишина П.О..

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Спільне Українсько - Канадське підприємство «Везувіо ЛТД»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Нещерета Дениса Борисовича, який діє на підставі довіреності в інтересах Спільного Українсько - Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Притула Н.Г. 18 червня 2015 року, час і дата складання повного тексту рішення невідомі, у справі за позовом ОСОБА_2 до Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» про стягнення заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №761/3797/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1198/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 01 травня 2006 року по 30 червня 2014 року він працював на посаді начальника служби безпеки Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД». З 01 червня 2011 року по 30 червня 2014 року не отримував заробітну плату, йому не було відомо про звільнення, не видано трудову книжку та не надано копії наказу про звільнення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити дії.

Стягнуто з Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату, у розмірі 46 914,60 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в розмірі 12 155,60 грн.

Зобов'язано Спільне українсько-канадського підприємство «Везувіо ЛТД» видати ОСОБА_2 трудову книжку та копію наказу про звільнення №04 від 27 червня 2014 року.

Стягнуто з Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД» на користь держави судовий збір у розмірі 590,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача Нещерет Д.Б., який діє на підставі довіреності в інтересах Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач в період з 01 червня 2011 року по 30 червня 2014 року свої трудові обов'язки не виконував, а тому підстави для виплати йому заробітної плати відсутні. Відсутність позивача на робочому місці підтверджується актами від 01 червня 2011 року, від 21 грудня 2011 року, від 31 грудня 2012 року, 31 грудня 2013 року та 30 червня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суд апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. З Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Під час повторного апеляційного розгляду Нещерет Д.Б. в інтересах Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу від 03 травня 2006 року № 6-к ОСОБА_2 прийнято на посаду начальника служби безпеки Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД» (т.1, а.с.5).

Наказом від 27 червня 2014 року № 04 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником своїх обов'язків без поважних причин з 30 червня 2014 року (т.1, а.с.33).

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за червень-грудень 2011 року, за 2012 рік, за 2013 рік та за січень - червень 2014 року нарахована заробітна плата в сумі 46 914,60 грн.

Згідно із розрахунком нарахованої та виплаченої ОСОБА_2 заробітної плати з 01 січня 2010 року до 30 червня 2014 року, останньому нараховано 67 779,60 грн., до видачі 59 127,17 грн., виплачено 17 645,19 грн. (з 1 січня 2010 року до травня 2011 року включно).

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Спільного українсько-канадського підприємства «Везувіо ЛТД», в якому просив стягнути останнього заборгованість із заробітної плати в розмірі 50 814,60 грн., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 12 155,00 грн. та зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку та наказ про звільнення.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 46 914,60 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в розмірі 12 155,60 грн., зобов'язавши Спільне Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» видати ОСОБА_2 трудову книжку та копію наказу про звільнення №04 від 27 червня 2014 року.

Апеляційний суд в складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частина 1 статті 97 КЗпП України визначає, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності- з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч.2 ст. 97 КЗпП України).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

З системного аналізу вказаних вище норм можна дійти висновку, що заробітна плата - це плата фактично виконану працівником роботу та її розмір може бути нижчим за встановлений трудовим договором у випадку невиконання працівником своїх трудових обов'язків.

Виплата заробітної плати не може ставитись в залежність від її нарахування, а має бути наслідком виконання працівником своєї трудової функції та отримання за неї відповідної винагороди.

Відповідно до копій графіків роботи працівників СУКП «Везувіо ЛТД» ОСОБА_2 був відсутній і роботі в період з 01 червня 2011 року по 30 червня 2014 року (т.1 а.с.113-149).

Наведені обставини підтверджуються також копіями актів про відсутність ОСОБА_2 на роботі від 01червня 2011 року № 01, від 31 грудня 2011 року № 02, від 31 грудня 2012 року № 01, від 31 грудня 2013 року № 01, від 30 червня 2014 року № 01 (т.1 а.с.150-154).

Невиконання ОСОБА_2 покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку СУКП «Везувіо ЛТД», наведених у колективному договорі зареєстрованому в УПСЗН Шевченківської РДА 26.05.2004 року за реєстровим № 311, обов'язків, підтверджується застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у виді догани згідно з наказом від 09 червня 2014 року №03 (т.1 а.с.165) за невиконання своїх обов'язків, а також звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 4 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів виконання ним своїх трудових обов'язків в період з червня 2011 року по день звільнення - 30 червня 2014 року доказів.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що він в цей період часу виконував за дорученням представництво інтересів підприємства в судах та у виконавчій службі, не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_2 не зміг пояснити та підтвердити документально в яких саме справах і по яким питанням він здійснював представництво інтересів підприємства, зазначивши, що він не має юридичної освіти.

Крім того, як убачається з доданої до матеріалів справи витягу з журналу реєстрації довіреностей (т.1 а.с.209,210), довіреність на яку посилається позивач, в період часу, а саме 10 лютого 2012 року на ім'я ОСОБА_2 не видавалась.

З урахуванням фактичного невиконання ОСОБА_2 в період часу з 01 червня 2011 року по 30 червня 2014 року своїх трудових обов'язків, підстави для виплати йому заробітної плати за вказаний період були відсутні, оскільки робота ОСОБА_2 не виконувалась, а тому оскаржуване рішення про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати є безпідставним та необгрунтованим.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону визначено, що платниками єдиного внеску є працівники громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють. Зокрема, на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзацах другому та восьмому пункту 1 цієї частини.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 7 вказаного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб в силу норм п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Розмір нарахованих та обов'язкових до утримання внесків й податків з доходу (заробітної плати) позивача ОСОБА_2 за оскаржуваний період з червня 2011 року по червень 2014 року становить 5 432 гривні 62 копійки, які були утримані підприємством, як платником таких внесків і податків, та перераховані до бюджету відповідно до вимог ПК України, що підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кондексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Згідно з п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Водночас, п. 4.2 даної Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

За наведених обставин, власник несе відповідальність у вигляді сплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу виключно у випадку затримки видачі трудової книжки з його вини.

Оскільки Позивач в день звільнення 30 червня 2014 року був відсутній на роботі, Відповідач на підставі положень п. 4.2 Інструкції направив на адресу останнього повідомлення про необхідність отримання трудової книжки у зв'язку із звільненням з роботи або надання письмової згоди на її пересилання поштою, а також копію наказу про звільнення, що підтверджується копією вказаного повідомлення.

Крім того, як вбачається з первісної позовної заяви, Позивач дізнався про своє звільнення з роботи 24 жовтня 2014 року з відповіді на адвокатський запит.

Проте, для отримання трудової книжки позивач не з'явився та письмової згоди на її пересилання поштою відповідачу не надав. Лише в кінці січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та вказаними діями ОСОБА_2 навмисно сприяв збільшенню середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Таким чином, в даному випадку вина СУКП «Везувіо ЛТД» у затримці видачі позивачу трудової книжки відсутня, що унеможливлює застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідачем не було порушено прав позивача на отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, про що свідчать належні та допустимі докази, а затримка в отриманні вказаних документів викликана бездіяльністю самого позивача.

За викладених обставин рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Нещерета Дениса Борисовича, який діє на підставі довіреності в інтересах Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Спільного Українсько- Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» про стягнення заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

Т.А.Семенюк