АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/134/17 Номер провадження 22-ц/786/601/18Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року (час ухвалення рішення з 11.36 до 13.24; дата виготовлення повного тексту рішення 09 грудня 2017р.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, просило стягнути відповідача на його користь заборгованість у розмірі 56 866,56 грн. за кредитним договором № б/н від 28.03.2006 року, яка складається з 4 171,84 грн. заборгованості за кредитом; 45 674,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 836,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 2684,12 грн. штрафу (процентна складова).

В обґрунтування зазначеного позову ПАТ КБ "ПриватБанк" вказував на неналежне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не в повній мірі зясував всі обставини справи та залишив поза увагою той факт, що відповідач визнав факт укладення договору, усі істотні умови договору зафіксовані в анкеті, а додаткові в Умовах надання банківських послуг, Правилах користування карткою, ОСОБА_3, отже відсутність їх копій у справі не може бути підставою для відмови у позові за недоведеністю. Наданими у справу документами (розрахунком, зокрема) підтверджується, що відповідач здійснював платежі за карткою, чого він і сам не заперечував.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції судом було задоволено його клопотання про витребування документів з банку, але представником позивача так і не надано необхідних доказів для обґрунтування свого позову.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними та допустимим доказами, що 28 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір б/н про надання кредитних коштів у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін дії кредитної картки відповідає строку дії картки (а.с.6).

Даний договір укладений між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб.

Згідно розрахунку банку за станом на 31 грудня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за укладеним кредитним договором становила 56 866,56 грн., з яких 4 171 грн. 84 коп. - тіло кредиту, 45 674 грн. 60 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 3 836,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 2 684,12 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.4-5).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача є неповними та недостатніми у своїй сукупності для вирішення спору по суті.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з таких підстав.

Пунктом 1.1.1.45. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення) (а.с.8).

Із заяви від 28 березня 2006 року, яка є невідємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_2, убачається, що строк дії картки, виданої останньому, становить до травня 2009 (а.с.6 зворот).

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у лютому 2017року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_2, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до травня 2009 року (а.с.6 зворот).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Наведена правова позиція сформульована у постанові ВСУ №6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року.

Окрім того, надані ОСОБА_3 у справу світлокопії документів (а.с.61,70 73, 93, 101) апеляційний суд не визнає як докази продовження строку виконання зобовязань у розумінні положень ст.76-80 ЦПК України.

Отже, ОСОБА_2 згідно умов укладеного договору мав погасити зобовязання у повному обсязі до травня 2009 року, відповідно у ОСОБА_3 з цієї дати виникло право предявити вимогу про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами те, що ОСОБА_2 30.09.2013 року, тобто у межах строку давності, здійснив платіж у рахунок погашення заборгованості, отже вчинив дію щодо визнання боргу, у звязку з чим строк позовної давності був перерваний і перебіг позовної давності розпочався заново з 30.09.2013 року по 30 вересня 2016 року.

Платіж від 12.06.2014 року у сумі 14 грн., який значиться у розрахунку заборгованості, не є тим юридичним фактом, який свідчить про повторне переривання строку давності, оскільки згідно витребуваних судом першої інстанції документів ОСОБА_2 такий платіж не здійснював, а його бездіяльність (наприклад, не оспорювання цього платежу або ж, можливо, безспірного списання цієї суми з інших рахунків належних йому) не є підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним в частині відмови в задоволенні позову, однак апеляційний суд вважає, що підстави відмови в задоволенні позову слід змінити.

За вказаних вище обставин, враховуючи неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права рішення суду підлягає зміні на підставі п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року змінити в частині підстав відмови в задоволенні позову.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити в звязку з пропуском загальної і спеціальної позовної давності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено 28.02.2018 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов