Дата документу 27.02.2018
Справа № 320/7829/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд в складі:
головуючого судді Міщенко Т.М.
при секретарі Макаренко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 1979 по 1980 він проходив військову службу в Афганістані в період бойових дій. Під час проходження служби він отримав захворювання «гіпертонічна хвороба І стадії, нейросенсорна туговухість на обидва вуха, початкова стадія, парадонтоззапально-дистрофічна форма, хронічний перебіг ІІ стадії, варикоцеле зліва, ІХС: дифузний кардіосклероз, СН ІІ А ст. ІІ ФК Дисциркукуляторнаенцефалопатія ІІ ст., в обох басейнах, вестибулопатія, цефалічний, астено-невротичний синдром, виразкова хвороба шлунку. Хронічний гастрит культи шлунку, фаза нестійкої ремісії, поширений остеохондроз хребта, корінцевий больовий синдром, атонія передміхурової залози, мікроліти нирок та простати, факосклероз ОІ, ангіопатія сітківки ОІ, пресбіопатія ОІ, хронічний панкреатит, стадія загострення, з порушенням зовнішньо секреторної функції підшлункової залози». Після проведення лікування зазначених хвороб стан його здоров`я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з отриманням зазначених захворювань, йому встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманих захворювань у нього погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв`язку ушкодженням здоров`я, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я. Просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
Від представника позивача адвоката Клопкова С.М. надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника, проти позову заперечує та просить відмовити позивачу в усіх позовних вимогах, надавши письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якої вини Міністерства оборони України у спричинені моральної шкоди не має, а сама по собі наявність шкоди не породжує обов`язку її компенсації Міністерством.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з наступним.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив військову службу в період часу з грудня 1979 по квітень 1980 на території Афганістану в період бойових дій, що підтверджується довідкою виданою Мелітопольським об`єднаним міським військовим комісаріатом (а.с.9).
Відповідно до переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08 лютого 1994 року на території Афганістану в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії.
Як вбачається з копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 08.11.2005 (а.с.31) ОСОБА_1 отримав захворювання «Гіпертонічна хвороба І ст., нейросенсорна туговухість на обидва вуха, початкова стадія, парадантоз запально-дистофічна форма, хронічний перебіг, ІІ ст., Варикоцеле зліва» по яким він, згідно свідоцтва про хворобу № 59 від 11.12.1987 року, ЛЛК 411 ОВГ на підставі ст. 20-б графи УП наказу МО СРСР 1979 року № 220 був визнаний непридатним до льотної роботи борт стрілком, на підставі ст. 27-в графи ІІІ наказу МО СРСР 1973 року № 185 придатним по службі поза строєм у мирний час, обмежено здатний першого ступеня у воєнний час, - Захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 24 жовтня 2012 року позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.6).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України та наявного причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача, а також безпосередньої вини останнього у її спричиненні.
Не можна залишити поза увагою і ту обставину, що позивач, як він зазначає в позовній заяві, та що підтверджується копією довідки № 67/0к від 27.05.1996 року військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в складі військової частини НОМЕР_3 виконував спеціальне завдання в Республіці Афганістан з грудня 1979 року по квітень 1980 року (а.с.9), тобто до набрання чинності Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Цивільним кодексом України (в редакції 2003 року), коли діючим на той час законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодуванням моральної шкоди.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцем заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, а цим Законом є лише Цивільний кодекс України в редакції від 16 січня 2003 року.
Відповідно до пунктів 1, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
За змістом статті 1168 ЦК України 2003 року моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України 2003 року підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.
Події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, коли діючим на той час законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодуванням моральної шкоди.
Приходячи до такого висновку, суд враховує правову позицію, викладену у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 09.09.2015 року у справі № 6-322цс15.
Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
Лише для військовослужбовців (за наявності підстав для цього), передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей».
Проте, позивач не є військовослужбовцем в контексті ст. 9 цього Закону, оскільки був звільнений з військової служби ще у 1988 році, про що свідчать відмітки у копії військового квітка (а.с.20-22).
Також суд не може погодитись з доводами представника позивача про правонаступництво відповідача за спричинену шкоду Міністерством оборони Радянського Союзу з огляду на те, що ні в Законі України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року ні у Постанові Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року «Про військові формування в Україні», не передбачено відповідальності нового Міністерства оборони України за спричинену шкоду Міністерством оборони Радянського Союзу, а також не підтверджено відповідальності України за шкоду, спричинену громадянам протиправними діями держави в особі Радянської Армії.
Діюча на теперішній час Постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України», також не передбачає відповідальності (чи будь - яке інше правонаступництво) нового Міністерства оборони України за можливо спричинену шкоду Міністерством оборони Радянського Союзу.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку що позивачем не надано належних та достатніх доказів причинного зв`язку між спричиненою йому моральною шкодою та виною саме відповідача в її спричиненні, а тому відсутні підстави для задоволення його позову.
У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд відносить за рахунок держави судові витрати з розгляду справи.
Керуючись ст. ст.4, 5, 12, 76-83, 141, 247 ч. 2, 263-265, 268, 354-355ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд
вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди - відмовити.
Судові витрати з розгляду даної цивільної справи - віднести за рахунок держави.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.
Повний текст рішення складений 05 березня 2018 року.
Суддя: