Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 752/14402/14-ц

провадження № 61-1732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року у складі суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 1 червня 2013 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є позивач за умовами договору факторингу від 24 березня 2014 року № 24/03/2014, укладений договір про надання споживчого кредиту в розмірі 22 758 грн зі сплатою 32,99 % річних.

Відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим договором та додатком 1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору.

8 квітня 2014 року позивач направив на адресу ОСОБА_4 вимогу від 25 березня 2014 року № 200104838 про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишилась невиконаною.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 14 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 28 560 грн 51 коп., що складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 22 758 грн, суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 5 802 грн 51 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 6 листопада 2015 року у складі судді Хоменко О. Л. у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало суду належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором та не довело наявності права вимоги.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 560 грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 285 грн 23 коп.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 за договором факторингу від 24 березня 2014 року № 24/03/2014, а сума заборгованості відповідача підтверджується розрахунком, який ОСОБА_4 не спростував.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не взяв до уваги відсутність доказів переходу права нового кредитора до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 1 червня 2013 року, відсутність повноважень в осіб, які підписали договір факторингу. У кредитора не виникло право дострокового стягнення боргу за договором споживчого кредиту, оскільки немає доказів отримання боржником письмової вимоги про дострокове повернення кредиту. Крім того, позивач не надав належних документів на підтвердження наявності заборгованості та у позивача відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій та право на здійснення фінансових операцій.

У грудні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав до суду заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі невиконання боржником зобов'язання настають правові наслідки у виді відшкодування збитків.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судами встановлено, що 1 червня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту № , за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 22 758 грн строком на 36 місяців, з 1 червня 2013 року по 1 червня 2016 року, під 32,99 % річних.

Графік платежів (додаток 1) є невід'ємною частиною цього договору і розраховується з урахуванням суми та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду (пункт 1.4.6 кредитного договору).

Пунктом 1.4.2 кредитного договору передбачено, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця у дату платежу та в розмірах, зазначених у графіку платежу.

За порушення позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу з дня, наступного за датою платежу, визначеною графіком, позичальник сплачує штраф за кожен факт порушення - 25 грн (пункт 1.5.1 кредитного договору).

У разі виникнення простроченої заборгованості на весь період такої заборгованості, до моменту її повного погашення, позичальнику встановлюється процентна ставка, яка дорівнює процентній ставці на суму основного боргу згідно з пунктом 1.1 (пункт 1.5.3 кредитного договору).

Пунктом 1.5.4 кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого із щомісячних платежів банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, регулюється чинним законодавством України.

ПАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання виконало та надало відповідачу грошові кошти згідно з договором. Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів переходу права нового кредитора до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від ПАТ «ОТП Банк» та відсутності повноважень в осіб, які підписали договір факторингу, не знайшли свого підтвердження з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором третій особі.

Судом встановлено, що 24 березня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір факторингу № 24/03/2014.

Пунктом 1.1 цього договору факторингу ПАТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає право грошової вимоги, що належить ПАТ «ОТП Банк», і стає кредитором за кредитними договорами, укладеним між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов'язань за договором (пункт 1.3 договору факторингу).

У витязі з додатка 1 до договору факторингу зазначено, що загальна сума боргу ОСОБА_4 за кредитним договором становить 22 758 грн та 5 802,51 грн - сума процентів, нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором, що разом становить 28 560,51 грн.

Касаційний суд дійшов висновку, що необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має права дострокової вимоги до відповідача, оскільки умовами кредитного договору передбачено обов'язок кредитора направити вимогу рекомендованим листом (без повідомлення).

25 березня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адресу ОСОБА_4 повідомлення про відступлення права вимоги, що відбулася, з вимогою погасити заборгованість за договором.

Факт направлення вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист, на якому міститься відмітка Укрпошти (а. с. 12).

Доводи відповідача щодо ненадання належних документів на підтвердження наявності заборгованості та щодо відсутності у позивача ліцензії на здійснення валютних операцій та права на здійснення фінансових операцій є необґрунтованими.

Судом встановлено, що розмір заборгованості відповідач не спростував та жодних доказів виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань в повному обсязі за договором матеріали справи не містять.

Договір між банком та позичальником укладався в національній валюті, а не в іноземній валюті, і позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 28 560,51 грн.

Крім того, з додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 241 ФК убачається, що надання факторингу є видом фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволу відповідно до законодавства.

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців підтверджено, що керівником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є Чектерки Імре Лайош, а підписантом (заступником директора) є Бороденко О.А., який і підписував договір від імені ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором, доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. С. Висоцька С. П. Штелик