Справа № 694/93/18
провадження 2/694/130/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

23.02.2018 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд, Черкаської області в складі

головуючого судді: Дудніченко В.М.

при секретарі: Літвін Н.М.

З участю:

Позивача: ОСОБА_1

Представника позивача: ОСОБА_2

Відповідача: ОСОБА_3

Представник відповідача: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщені Звенигородського районного суду цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розмірів аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Звенигородського районного суду від 26.02.2014 року вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 18.02.2014 року і до його повноліття. При цьому вказує, що його матеріальний стан, як платника аліментів, змінився, оскільки він проживає з іншою жінкою та 01.12.2016 року у них народилася дочка ОСОБА_6, яка перебуває на його утриманні. Крім того, на даний час він тимчасово не працює, перебуває у пошуках роботи, ніяких доходів та майна не має, як наслідок - не отримує відповідного доходу, достатнього для сплати аліментів саме в такому розмірі, в якому вони були встановлені судовим рішенням.

На підставі викладеного, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього та визначити новий розмір аліментів в розмірі 1/6 частини його доходів на сина.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, надали суду відзив на позовну заяву. Вказали на те, що жодних доказів на зміну свого матеріального стану, його незадовільний рівень, або погіршення стану здоровя позивачем надано не було. Також відсутні належні або допустимі докази про те, що позивач спільно проживає зі своєю дружиною ОСОБА_7 та їх дочкою ОСОБА_8, та утримує їх.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.02.2018 року, стягнуто аліменти з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 18.02.2014 року і до його повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду.

Позивачем надано свідоцтво на народження 01.12.2016 року ОСОБА_6, де він вказаний батьком дитини, проте доказів того, що дитини перебуває на його утриманні суду не надано.

Довідки виконкому Петриківської сільської ради Катеринопільського району, про те, що відповідач ОСОБА_1, ніде не працює, майна не має, та дійсно проживає на території Петриківської сілької ради, також не підтверджують наявність на утриманні відповідача дружини ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_6

Тому, як вбачається з матеріалів справи посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів це створення сім"ї та народження дітей, суд бере до уваги, проте позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився, суду надано не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує матеріальне становище позивача та матеріальне становище дитини, та приходить до висновку, що загальний розмір аліментів, які вирішено стягувати судом з позивача у розмірі 1/4 частини від його доходів, є мінімальним для потреб дитини, до того ж не перевищує мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом.

У виконання вимог статей 77, 78 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан, змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_5 на користь відповідача в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача понесені ним судові витрати по справі.

На підставі ст.ст.180, 182, 183, 191, 192 СК України. Керуючись ст ст.258, 259, 263, 264, 265, 266-273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розмірів аліментів,- відмовити.

Повний текст рішення складено 28.02.2018 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області протягом тридцяти днів з складання повного тексту рішення.

Суддя