У Х В А Л А

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 206/844/16-ц

провадження № 61-9393 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І., Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року у складі колегії суддів Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л.,

встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні правом власності.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 15 травня 1997 року йому належить земельна ділянка площею 0,0609 га, що розташована на вулиці Чебоксарська, 27 у місті Дніпропетровську.

Межі земельної ділянки чітко визначені планом присадибної ділянки.

Однак сусідка ОСОБА_5, яка проживає на АДРЕСА_1 на порушення визначених меж земельної ділянки, не отримавши відповідних дозвільних документів для проведення робіт, збудувала паркан вглиб його території приблизно на 1,2 м, чим фактично здійснила самовільний захват частини земельної ділянки, що їй не належить. Зазначений паркан є самовільним будівництвом, який неможливо перенести без його пошкодження.

Відповідно до рішення протоколу засідання комісії з питань розгляду земельних спорів від 30 грудня 2015 року ОСОБА_5 було запропоновано перенести збудований паркан, звільнити належну йому земельну ділянку по межі, що зазначена в державному акті, проте відповідач відмовляється виконувати це рішення.

Посилаючись на вищезазначені обставини, просив зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні належної йому земельної ділянки шляхом перенесення паркану за межі, визначені державним актом, а також стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану протиправними діями останньої, яку оцінив у 5 тис. грн.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2016 року у складі судді Румянцева О. П. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема того, що відповідач є власником домоволодіння АДРЕСА_2 та що саме вона встановила спірний паркан.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_4 земельною ділянкою шляхом перенесення паркану за межі його земельної ділянки, що розташована на вулиці АДРЕСА_3, які визначені державним актом на право приватної власності на землю від 15 травня 1997 року,

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив із того, що, збудувавши паркан вглиб території домоволодіння позивача на вулиці АДРЕСА_3 на 1,2 метра, відповідач фактично здійснила самовільний захват частини земельної ділянки, яка їй не належить.

У листопаді 2016 року ОСОБА_6, який не брав участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним судовим рішенням зачіпаються його права та інтереси, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2016 року.

Скарга мотивована тим, що він, а не ОСОБА_5, є власником домоволодіння АДРЕСА_4 та земельної ділянки, на якій він розташований, проте суд ці обставини не перевірив та не залучив його до участі у справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскаржень неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення ні процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні правом власності призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сил из моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат