ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Харків

Справа № 636/1266/17

Провадження № 22ц/790/558/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Хорошевського О.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 липня 2017 року у складі судді Ковригіна О.С. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на свою користь матеріальну шкоду, пов'язану із смертю ОСОБА_3, а саме витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 13458 грн. 36 коп. та моральну шкоду в розмірі 13764 грн.00 коп. Також, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 105 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 86336 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 24 листопада 2013 року приблизно о 17 год. 45 хв., біля буд. 157 у м-н «Авіатор» в м. Чугуєві на трасі Київ-Харків-Довжанське виникла дорожньо-транспортна пригода у вигляді наїзду на батька позивача, ОСОБА_3 Наїзд було здійснено автомобілем Сhery T11 Tiggo, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок наїзду її батько був важко травмований і помер від отриманих пошкоджень в лікарні в м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_1.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача 1 ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» серія поліса АС №5784610, який був діючий станом на 24 листопада 2013 року.

За фактом наїзду органом досудового розслідування Чугуївським РВ ГУ МВС України в Харківській області було відкрито кримінальне провадження №0002278 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України .

Позивач зазначила, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 їй та її сім'ї була завдана непоправна шкода, яка полягає у втраті близького родича, члена сім'ї, рідного батька. У зв'язку з вищевикладеним їй було завдано значної матеріальної та моральної шкоди.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю - задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, пов'язану із смертю ОСОБА_3, а саме витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 13458 грн. 36 коп.

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 13764 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 105000 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 86336 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» просить рішення суду першої інстанції змінити та відмовити у задоволені позовних вимог до страхової компанії, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що станом на час ухвалення судового рішення протиправність дій ОСОБА_2, який є страхувальником ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до полісу АС/5784610 від 12 листопада 2013 року, жодним рішенням суду не встановлена. Витрати на поминальний обід не є витратами на поховання ОСОБА_3, у зв'язку з чим не підлягають стягненню зі страхової компанії. Рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 не оскаржується.

Вислухавши суддю доповідача, з'ясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області зміні.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 24 листопада 2013 року близько о 17.30 год., ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем «Cherry Tiggo», державний номерний знак НОМЕР_2, рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський у м. Чугуєві, Харківської області, зі сторони м. Харкова у напрямку м. Ізюму, Харківської області. Під час руху ОСОБА_2 не виконав вимоги п.п. 1.5 та 18.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_2 зазначених правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що він біля будинку № 157 у мікрорайоні «Авіатор» м. Чугуєва, Харківської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, в результаті чого ОСОБА_3, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 9/88-ОКБт/13/14 від 07 березня 2014 року, заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, у вигляді поєднаної черепно-мозкової, торакоабдомінальної та скелетної травми. Причиною смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у КЗОЗ «ОКЛ ЦЕМД та МК» став травматичний шок, як смертельне ускладнення зазначеної черепно-мозкової, торакоабдомінальної та скелетної травми.

За фактом наїзду органом досудового розслідування Чугуївським РВ ГУ МВС України в Харківській області було відкрито кримінальне провадження №0002278 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 03 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 2 роки. На підставі п. «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Позивач ОСОБА_1 донька померлого ОСОБА_3, визнана потерпілою у кримінальному провадженні.

В обгрунтування витрат на поховання та спорудження надгробного пам'ятника позивачем надано чеки та накладні на загальну суму 13458 грн. 36 коп.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відкритим акціонерним товариством «Національна страхова компанія «Оранта» в особі Брянківського відділення Луганської області дирекції НАСК «Оранта» відповідно до полісу АС/5784610, строк дії якого встановлено з 12 листопада 2013 року по 11 листопада 2014 року.

Забезпеченим транспортним засобом відповідно до полісу є автомобіль «Cherry Tiggo», державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до полісу встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю в розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн., встановлено в розмірі 0 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що оскільки станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія, експлуатацією транспортного засобу якого була спричинена смерть батьку позивача, була застрахована у відповідача відповідно до договору обов'язкового страхування, тому страховик зобов'язаний відшкодувати особі, яка здійснила витрати на поховання померлого, матеріальну шкоду, а також завдану моральну шкоду.

Суд першої інстанції вірно встановив, що правовідносини, які виникли між учасниками дорожньо-транспортної пригоди регулюються Главою 82 ЦК України «Відшкодування шкоди» та положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За правилами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямований на регулювання відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За правилами статей 3 і 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього Закону визначено поняття страхового випадку, яким являється дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно вимог статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкоди, що пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування, потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпіла особа не була, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілої особи від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 9 липня 2002 року, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню заподіяної позивачу матеріальної і моральної шкоди, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, помилково стягнув з ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» витрати на поминальний обід.

Відповідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Матеріалів справи вбачається, що на поминальний обід було витрачено 2651 грн. 36 коп.

Отже, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з витратами на оплату поминального обіду, та покладаючи обов'язок по відшкодуванню зазначених витрат на ПАТ «НАСК «Оранта», суд на зазначені положення норм матеріального закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що матеріальна шкода, яка полягає в оплаті поминального обіду, підлягає стягненню саме з ПАТ «НАСК «Оранта», не звернув уваги і на те, що положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про поховання та похоронну справу» зазначені витрати не відносяться до витрат, пов'язаних із похованням померлого.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права,

Оскільки районний суд неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні питання про стягнення витрат на поминальний обід, то відповідно до п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в цій частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійснює розподіл судових витрат понесених страховою компанією у зв'язку з переглядом справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 липня 2017 року змінити.

Зменшити розмір стягнення матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 з 13458 грн. 36 коп. до 10807 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати у розмірі 118 грн. 84 коп., понесені публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повне судове рішення буде складено 26 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді -

Повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року.