Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі двох свідоцтв про право власності та право на спадщину від 1993 року вона є власником житлового будинку по вулиці Ярославського, 10 в місті Маріуполі. На даний час вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у звязку із тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів, а нотаріальна контора, яка видавала свідоцтва не може видати дублікат, оскільки всі справи передані на зберігання до Донецького нотаріального архіву, доступ до якого на теперішній час відсутній. Посилаючись на положення статті 392 ЦК України, просить визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: м.Маріуполь, вулиця Ярославського, буд.10.

Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про право власності, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 06 грудня 1993 року, та зареєстрованого в ОСОБА_2 БТІ, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння №10, розташованого по вулиці Ярославського в місті Маріуполі.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 25 грудня 1993 року, позивач ОСОБА_1 отримала у спадок після смерті чоловіка та їй належить на праві приватної власності 1/2 частина домоволодіння №10, розташованого по вулиці Ярославського в місті Маріуполі. 10 січня 1994 року ОСОБА_2 БТІ було зареєстровано право власності ОСОБА_1, про що видано реєстраційне посвідчення.

Згідно із листом ОСОБА_2 БТІ від 28 вересня 2017 року за ОСОБА_1 на підставі двох вказаних свідоцтв зареєстровано право власності на ціле домоволодіння по вулиці Ярославського, №10.

Разом із тим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який введено в дію на території всієї країни з 01.01.2013 року, відсутні відомості про належне позивачу право власності на домоволодіння №10 по вулиці Ярославського в місті Маріуполі, що підтверджується письмовою довідкою від 19.10.2017 року.

05 жовтня 2017 року Третя маріупольська державна нотаріальна контора на запит представника ОСОБА_1 повідомила про неможливість надати дублікати свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності, видані 25 грудня 1993 року за реєстровими №1-5796, 1-5798 на житловий будинок №10 по вулиці Ярославського м.Маріуполя, належний ОСОБА_1, у звязку з передачею справ по 1996 рік включно на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташовано у місті Донецьк, доступ до якого відсутній.

Позивач в досудовому порядку вживав заходи для реєстрації права власності в Державному реєстрі та подавав наявні у нього копії відповідних свідоцтв про право власності на будинок, але рішенням державного реєстратора №39632865 від 12 лютого 2018 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фактично отримав відмову через відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу вказаних свідоцтв.

На підставі зазначених доказів вбачається, що позивач в 1993 році у встановленому законом порядку набула право приватної власності на домоволодіння №10 по вулиці Ярославського в м.Маріуполі та зареєструвала його в БТІ, але у звязку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів на даний час позбавлена можливості отримати їх дублікати та внести відомості до нині діючого державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того відповідно до листа Центру поштового звязку № 5 Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 07.03.2016р. на даний час в м.Донецьк проводиться антитерористична операція та не приймаються поштові відправлення у цей населений пункт, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву.

Попри це, суд вважає доведеними письмовими доказами факт належності позивачу спірного домоволодіння по вулиці Ярославського, 10.

Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обовязок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав власників і спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах у місті Донецьк. Крім того зміна форми, виду або порядку ведення державних реєстрів обліку прав власності на нерухоме майно не може заперечувати або анулювати наявне у осіб право власності, яке ними отримано до введення нового реєстру, та має забезпечувати особам автоматичний перехід відомостей із одного реєстру до іншого. Втрата або відсутність в державних реєстрах відомостей про раніше набуте особою право власності є порушеннями «принципу правової визначеності» та «неналежним урядуванням» позиція Європейського суд з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office та див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000?I, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Onery?ld?z v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, у звязку із втратою позивачем оригіналу правовстановлюючого документу на домоволодіння, а також неможливістю отримати його дублікат із нотаріального архіву із міста Донецьк, при наявних достовірних відомостей в ОСОБА_2 БТІ, суд вважає необхідним захисти майнові права позивача шляхом визнання за ним ще раніше набутого права власності на спірне домоволодіння.

Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними, а позов таким, що підлягає повному задоволенню.

На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 76,77, 80, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на домоволодіння № 10 по вулиці Ярославського в м. Маріуполі Донецької області.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов