Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 149/344/15-ц

провадження № 61-4732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

відповідачі: дочірнє підприємство «Савсервіс Столиця»,

приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Вавшка В. С., Луценка В. В., Панасюка О. С. від 02 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до дочірнього підприємства «Савсервіс Столиця» (далі - ДП «Савсервіс Столиця»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ») про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Позовна заява мотивована тим, що 15 вересня 2012 року на 29 км автомобільної дороги Бердичів - Могилів-Подільський у Хмільницькому районі Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «RENAULT Clio», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та пасажир автомобіля

«Audi 100» ОСОБА_10 померли, а водій та інші пасажири автомобіля

«Audi 100» - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. ДТП сталася з вини ОСОБА_9, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 31 січня 2013 року. Власником автомобіля «RENAULT Clio», реєстраційний номер НОМЕР_1, було ДП «Савсервіс Столиця», з яким ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «RENAULT Clio», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «СК «УСК».

Посилаючись на зазначені обставини, збільшивши розмір позовних вимог, позивачі просили суд: стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_3 заподіяну йому внаслідок ДТП моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн та з

ДП «Савсервіс Столиця» на його користь моральну шкоду у розмірі

45 тис. грн; стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_4 доплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 17 518 грн 39 коп., а також за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 15 червня 2013 року по

29 лютого 2016 року інфляційні втрати у розмірі 14 080 грн 22 коп. та три проценти річних за період з 15 червня 2013 року по 31 березня 2016 року у розмірі 1 470 грн 10 коп.; стягнути з ДП «Савсервіс Столиця» на користь ОСОБА_4 заподіяну їй внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі

1 242 грн 52 коп., моральну шкоду - 25 тис. грн; стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_5 заподіяну їй внаслідок ДТП моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн та з ДП «Савсервіс Столиця» на її користь моральну шкоду у розмірі 45 тис. грн; стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 35 651 грн 07 коп., а також інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 липня

2014 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 21 817 грн 40 коп., пеню за період з 01 липня 2014 року по 30 червня 2015 року у розмірі

13 491 грн 75 коп. та три проценти річних за період з 01 липня 2014 року по 31 березня 2016 року у розмірі 1 875 грн 34 коп.; стягнути з ДП «Савсервіс Столиця» на користь ОСОБА_7 заподіяну їй внаслідок ДТП моральну шкоду у розмірі 800 тис. грн, з яких 400 тис. грн - моральна шкода, завдана каліцтвом, 400 тис. грн - моральна шкода, завдана смертю матері.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Вергелеса В. О. від 20 травня 2016 року позовні вимоги

ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_3 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП. Стягнуто з ДП «Савсервіс Столиця» на користь ОСОБА_3 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_4 доплату страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика за заподіяну їй внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі 17 518 грн 39 коп., а також суму інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 15 червня 2013 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 14 080 грн 22 коп., та три проценти річних за період з 15 червня

2013 року по 31 березня 2016 року у розмірі 1 470 грн 10 коп.Стягнуто з ДП «Савсервіс Столиця» на користь ОСОБА_4 заподіяну їй внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі 1 242 грн 52 коп. та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_5 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок ДТП. Стягнуто з ДП «Савсервіс Столиця» на користь ОСОБА_5 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок ДТП.У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_7 в межах ліміту відповідальності страховика, заподіяну їй внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі

35 651 грн 07 коп., а також суму інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за період з 01 липня 2014 року по

29 лютого 2016 року у розмірі 21 817 грн 40 коп., пеню за період з 01 липня 2014 року по 30 червня 2015 року у розмірі 13 491 грн 75 коп. та три проценти річних за період з 01 липня 2014 року по 31 березня 2016 року у розмірі 1 875 грн 34 коп. Стягнуто з ДП «Савсервіс Столиця» на користь ОСОБА_7 150 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок ДТП, з яких 75 тис. грн - на відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, та 75 тис. грн - на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері.У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, врахувавши ступінь отриманих позивачами тілесних ушкоджень, глибину їх душевних страждань, обсяг вимушених змін у житті та зусиль, які необхідні були для відновлення попереднього стану позивачів, виходив із наявності підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачів сум на відшкодування моральної шкоди, а також з наявності підстав для відшкодування матеріальної шкоди, інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року резолютивну частину рішення суду першої інстанції доповнено абзацом наступного змісту: зобов'язано ОСОБА_4 зняти з державної реєстрації в органах ДАІ автомобіль «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_2,

1993 року випуску, та передати залишки цього транспортного засобу ПрАТ «СК «УСГ». Рішення суду першої інстанції у частини стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідачів вартість транспортного засобу до моменту вчинення ДТП, не вирішив питання про передачу ПрАТ «СК «УСГ» залишків знищеного транспортного засобу, які становлять певну цінність. Крім цього, оскільки між сторонами не було договірних правовідносин, суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

21 вересня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_7, ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення апеляційного суду у частині зміни та скасування рішення суду першої інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому у касаційному порядку не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд зобов'язав

ОСОБА_4 зняти з реєстрації транспортний засіб та передати його страховій компанії без відшкодування повної вартості, оскільки ПрАТ «СК «УСГ» відшкодувало позивачу вартість пошкодженого автомобіля у межах ліміту відповідальності. Крім того, відповідачі не подавали заяви про передачу транспортного засобу, а тому, враховуючи принцип диспозитивності, суд був позбавлений можливості самостійно вирішити дане питання без відповідної заяви. Суд неправильно відмовив у задоволенні позову у частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, відшкодування шкоди.

11 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив ПрАТ «СК «УСГ» на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити касаційну скаргу

без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення.

30 вересня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 до ДП «Савсервіс Столиця», ПрАТ «СК «УСГ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 вересня 2012 року на 29 км автомобільної дороги Бердичів - Могилів-Подільський у Хмільницькому районі Вінницької області сталася ДТП за участю автомобіля«RENAULT Clio», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_9, та автомобіля «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок ДТП ОСОБА_9 та пасажир автомобіля «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_10 померли, а ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

ДТП сталася з вини ОСОБА_9, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження № 0000128 від 31 січня 2013 року, винесеною прокурором Хмільницької міжрайонної прокуратури у зв'язку із загибеллю ОСОБА_9

Власником автомобіля «RENAULT Clio», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_9, є ДП «Савсервіс Столиця», з яким ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах та працював на посаді керівника проектів програм, у користуванні якого даний автомобіль перебував як службовий та на якому останній в момент скоєння даної ДТП повертався зі службового відрядження з м. Чернівці.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника вказаного вище транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ», що підтверджується полісом № АА/6878594 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 02 червня 2012 року до 01 червня

2013 року, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) 100 тис. грн, за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 тис. грн, з розміром франшизи 510 грн.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Audi 100», 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, належний на праві власності ОСОБА_4

Згідно звіту № 13/96 оцінки майна по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власникові колісного транспортного засобу,

від 29 березня 2013 року, автомобіль «Audi 100», 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, вважається фізично знищеним, так як його ремонт є економічно необґрунтованим, оскільки вартість його відновлюваного ремонту становить 262 074 грн 02 коп., розмір матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля, становить 50 732 грн 52 коп., утилізаційна вартість цього автомобіля складає 18 250 грн 91 коп.

14 червня 2013 року на банківський рахунок ОСОБА_4

ПАТ «СК «УСГ» були перераховані грошові кошти в сумі 31 971 грн 61 коп. як сума страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4 на праві власності, що становить різницю між вартістю даного транспортного засобу до ДТП та утилізаційною вартістю з урахуванням франшизи.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 зазначала, що вона погоджується з визнанням транспортного засобу фізично знищеним та з цього приводу звернулася до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про проведення додаткового страхового відшкодування у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП з врахуванням суми, яка була сплачена ним раніше. Проте у задоволенні заяви їй було відмовлено.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент ДТП) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 не заперечувала про визнання автомобіля «Audi 100»,

1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 фізично знищеним, а тому має право на відшкодування вартості транспортного засобу до ДТП. Крім того, апеляційний суд правильно вирішив питання щодо зобов'язання ОСОБА_4 зняти зазначений транспортний засіб з державної реєстрації в органах ДАІ та передати залишки цього транспортного засобу

ПрАТ «СК «УСГ».

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається у грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто

будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення статей 212-214, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не встановив, які правовідносини склалися між сторонами у справі та чи поширюється на них дія частини другої статті 625 ЦК України, яка встановлює компенсаторний механізм у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання, не з'ясував чи є грошовим зобов'язання на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, укладеного між ДП «Савсервіс Столиця» та ПрАТ «СК «УСК», та дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову до ПрАТ «СК «УСК» у цій частині.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, оскільки відповідно до приписів статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті

625 ЦК України.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних скасувати.

Залишити у цій частині в силі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року.

В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк