_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1842/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2018

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки №13 за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорога,159, укладений між ним та ОСОБА_2 24.12.2005 року недійсним, мотивуючи позов тим, що укладений договір купівлі-продажу не спричинив настання жодних наслідків та вчинявся суто формально з метою досягнення інших цілей, а ому посилаючись на ст.203 ЦК України, просив суд визнати договір недійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на йог безпідставність.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №3594-1V від 28.01.2005 року «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 1,464 га за адресою м.Одеса, Фонтанська дорога 159 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» позивачу безоплатно передано у власність земельну ділянки №13, площею 0,0780 га, кадастровий номер :39:007:0109.

Позивач на власний розсуд розпорядився належним йому майном, уклавши 24.12.2005 року з відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки №13, що розташована за адресою м.Одеса, вул.Фонтанська дорога,159.

Стаття 55 Конституції України визначає, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право, в порядку встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Підставою звернення до суду з дійсним позовом, як зазначено позивачем є порушення вимог чинного законодавства, а саме ст.203ч.1 та 5 Цивільного кодексу України.

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже посилання позивача на те, що спірний договір підлягає визнанню недійсим, не може бути взято судом до уваги, оскілки позивачем не доведено, що правочин вчинявся з метою приховання належного йому майна і що він не спричинив реальних наслідків.

Також суд звертає увагу на той факт, що договір купівлі-продажу земельної ділянки №13 по вул.Фонтанська дорога, 159 у м.Одесі укладений між сторонами 24.12.2005 року, а до суду за захистом порушених прав позивач звернувся тільки 06.10.2017 року, у порушення вимог ст.256 ЦК України, згідно якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а статтею 257 ЦК України встановлено її строк у 3 роки.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Згідно ч.4ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З обґрунтованою заявою про поновлення строків на звернення з позовом до суду позивач не звертався, а представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності.

Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4,12,81,237,263-265,280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.