Справа № 309/1537/17
Провадження № 2/309/208/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Попадинець Я.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей. У справі приймає участь третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Хустської РДА.

Позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 12 листопада 2005 року, який розірвали згідно рішення Хустського районного суду від 17 листопада 2016 року. У шлюбі в них народилося троє дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З часу погіршення шлюбних відносин відповідач виселив позивачку з будинку, а дітей, залякуючи, примусово залишив проживати біля себе. Відповідач забороняє спілкуватися та бачитися з дітьми, усно погрожує позивачці позбавленням життя та знищенням майна, якщо вона буде спілкуватися з ними, чим позбавляє її можливості виконувати свої батьківські обовязки повною мірою. З приводу цього вона неодноразово зверталася у поліцію та Рокосівську сільську раду, але заходи громадського впливу не допомогли їй залагодити конфлікту, а в ході перевірки працівниками поліції фактів кримінального або адміністративного правопорушення у діях відповідача не встановлено. Такою поведінкою відповідач переслідує лише майновий інтерес, адже той з ким проживають діти, має право на отримання аліментів. За рішенням суду позивачка сплачує аліменти на користь відповідача на утримання дітей по 800 гривень на кожну дитину. Відповідач перешкоджає реалізації прав дітей на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з матірю.

Позивачка вважає, що дівчата для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують уваги з боку матері. Відповідач є байдужим до своїх батьківських обовязків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує належного медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток; не спілкується з дівчатами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей. Після розірвання шлюбу відповідач почав нові стосунки з жінкою і до даного факту діти віднеслися критично. Зважаючи на складне психічне захворювання відповідача, в результаті якого він не спроможний адекватно реагувати на прості життєві ситуації, очевидно, що діти постійно відчувають емоційне насильство і відчуття страху. Відповідач за місцем свого проживання характеризується посередньо, нерідко бувають випадки антигромадської та аморальної поведінки, які здебільшого виражаються у завданні тілесних ушкоджень та рукоприкладстві стосовно позивачки та її батьків, наслідком чого, завжди є серйозний збиток для здоровя, розвитку і соціалізації дітей.

У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просить визначити місце проживання доньок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання матері та стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили суд позовну заяву задоволити з підстав, наведених у заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, суду пояснив, що позивачка жодного разу до дітей не приходила, прикладом є те, що вона місяць тому була вдома дві неділі і не навідала дітей, на дзвінки дітей вона не відповідає, діти не бажають зустрічатися з нею через те, що вона їх покинула без будь-яких поважних причин. Все те, що позивачка зазначила в позовній заяві не відповідає дійсності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування Хустської РДА ОСОБА_7 суду пояснила, що відповідач перешкоджає позивачці бачитися з дітьми, про що вона неодноразово зверталася до органу опіки та піклування, підтримує висновок органу опіки та піклування Хустської РДА та вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з матірю, що є можливим та не суперечить інтересам дітей.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи та думку дітей, дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2005 року по 17 листопада 2016 року. Шлюб розірвано рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 17.11.2016 року. Рішення набрало законної сили 28.11.2016 року.

У шлюбі в сторін народилося троє дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 8-10).

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з батьком у будинку № 11 по вул. Богомольця у с. Рокосово Хустського району Закарпатської області.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2017 року з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання доньок у розмірі по 800 гривень на кожну дитину.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою с. Рокосово, вул. Богомольця, 11 Хустського району Закарпатської області встановлено, що по місцю проживання батька ОСОБА_3, для дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, створені всі необхідні умови для проживання та їх розвитку, дитяча кімната, спальня, вітальня 2 кімнати, тобто ОСОБА_3, для проживання дітей створив усі необхідні умови, забезпечує їм належний догляд та виховання.

Згідно акту обстеження умов проживання матері ОСОБА_1, за адресою с. Рокосово, вул. Центральна, 61 Хустського району Закарпатської області, встановлено, що за даною адресою не створено умов для проживання дітей, а саме: не виділено кімнати для дітей, не передбачено місце для навчання. У будинку наявна окрема кімната, де проживає мати дітей ОСОБА_1 (є два дивани та шафа для одягу).

Таким чином, кращі умови для проживання дітей наявні у батька.

Відповідно до характеристики, виданої Рокосівською сільською радою, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканець с. Рокосово, вул. Богомольця, 11 є працевлаштованим, має на утриманні трьох дітей, відносини у сімї задовільні, з сусідами та мешканцями села відносини добрі. Однак Рокосівська сільська рада характеризує позивача посередньо, не наводячи при цьому обставин, які б підтверджували посередність його поведінки. З такою позицією сільської ради суд не погоджується та вважає, що характеристика позивач за місцем проживання є позитивною.

Характеризуючих даних щодо позивачки ОСОБА_1 за місцем її проживання у цивільній справі немає і такі позивачкою та її представником в судове засідання не подані.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хустської РДА від 01.09.2017 року орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини та інтереси малолітніх дітей, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матірю ОСОБА_1 що є можливим та не суперечить інтересам дітей.

З таким висновком третьої особи суд не погоджується, оскільки з його змісту не вбачається суттєвих переваг матері у можливості утримувати дітей перед батьком. Навпаки, з висновку вбачається, що на момент обстеження у будинку ОСОБА_3 санітарно-гігієнічний стан приміщення відповідав нормі, діти мають окрему кімнату, багато іграшок та дитячої літератури. Догляд за дівчатками здійснює також мати відповідача. Батько ОСОБА_3 має постійне місце роботи, працює машиністом змішувачем асфальтобетону на АБЗ Рокосівської філії «Хустська ДЕД» За час роботи зарекомендував себе з позитивного боку, трудову дисципліну ніколи не порушував та до виконання обовязків ставиться сумлінно. Що ж до матері, то ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьками, характеризується позитивно, наразі працює в Угорщині, де має постійний дохід, але після вирішення спору на її користь планує знайти роботу в Україні. Комісія вважає, що діти в силу свого віку потребують більше материнського догляду та уваги, яку не зможе надати батько. Однак, на думку суду, комісією не враховано того факту, що ОСОБА_1 працює за кордоном, що буде перешкоджати їй здійснювати догляд за дітьми та приділяти їм більше материнської уваги. Запевнення суду позивачкою у тому, що вона знайде роботу в Україні після визначення місця проживання дітей з нею, суд оцінює критично, оскільки гарантій такого розвитку подій позивачкою не надано, а у разі неможливості працевлаштування ОСОБА_1 в Україні діти залишаться без належного матеріального утримання.

Твердження позивачки ОСОБА_1 та її представника щодо фізичного насильства з боку відповідача ОСОБА_8 при спробі побачитись з дітьми та забороні позивачці відвідувати дітей також не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду справи та не доводиться поданими доказами.

При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:

Ст. 51 Конституції України згідно якої, кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

З метою зясування думки дітей сторін з приводу їх бажання проживати з матірю або з батьком, судом допитано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. З пояснень дітей вбачається, що маму вони не люблять, хочуть проживати з татом, а якщо їх забере до себе мама, то вони за будь-яких обставин повернуться до батька, бо з ним їм краще проживати.

Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи вік дітей, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дітей слід залишити місце проживання їх батька, що буде відповідати їх інтересам та вимогам закону. При цьому залишення місця проживання дітей з батьком не позбавляє матір права виховувати дітей, утримувати їх та спілкуватися з ними, а батько не повинен чинити метрі у цьому перешкод.

Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з матірю слід відмовити.

Оскільки судове рішення ухвалюється не на користь позивачки, понесені нею судові витрати слід покласти на неї, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матірю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_9

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_9