Провадження номер2/428/166/2018
01 березня 2018р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
судді Юзефовича І.О.
при секретарі Продченко О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу малолітній дитині на вїзд до України без письмового дозволу батька дитини у супроводі матері, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області -
ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу малолітній дитині на вїзд до України без письмового дозволу батька дитини у супроводі матері, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, мотивуючи вимоги тим, що 22.11.2013р. позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дочку ОСОБА_3, яка народилася 12.10.2014р. у Республіці Білорусь. Відповідач, батько дитини з дня народження та до теперішнього часу дочку не бачив. На сьогодні, дочка знаходиться у Республіці Білорусь. З відповідачем ОСОБА_2 у позивача ОСОБА_1 не має жодного звязку. У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної поліції у Луганській області Сєвєродонецького відділу поліції та отримала довідку від 26.09.2017р. в якій зазначено, що ОСОБА_2 знаходиться у розшуку за Сєвєродонецьким ВП ГУНП як державний боржник. На теперішній час його місце знаходження невідоме. Продовж тривалого часу позивач ОСОБА_1 не може знайти відповідача ОСОБА_2, а тому не має змоги привезти свою дочку до України, у звязку із відсутністю батька який зник. З метою оздоровлення дитини, розширення її кругозору, навчання, отримання знань про інші країни, народи, культури, а також з метою вдосконалення іноземних мов, позивач має бажання подорожувати з дочкою за кордон України. Тому, позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду і просила дозволити виїзд за кордон України ОСОБА_3, яка народилася 12.10.2014 року, без письмового дозволу батька дитини, у супроводі матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. В подальшому позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просить суд дозволити вїзд в Україну із Республіки Білорусь, ОСОБА_3, яка народилась 12.10.2014 року, без письмового дозволу батька дитини у супроводі матері ОСОБА_1, 08.10.1993р.н.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив.
Представник Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Оскільки позивач ОСОБА_1 в поданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 01.03.2018р. на підставі ст.ст.280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України , суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 25, 33 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).
З вказаними нормами кореспондуються положення ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).
Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Вирішуючи питання щодо надання ОСОБА_3, 12.10.2014р.н. дозволу на вїзд до України із Республіки Білорусь без письмової згоди та супроводу батька ОСОБА_2, суд враховує, що у позивачки ОСОБА_1 є складнощі в отриманні згоди відповідача ОСОБА_2 на вїзд з дитиною до України із Республіки Білорусь без письмової згоди батька дитини, не позбавленого батьківських прав, у зв'язку із перебуванням останнього у розшуку.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та дозволити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 вїзд в Україну із Республіки Білорусь без письмового дозволу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву про надання дозволу малолітній дитині на вїзд до України без письмового дозволу батька дитини у супроводі матері, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на вїзд до України із Республіки Білорусь, без письмового дозволу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку безпосередньо до апеляційного суду Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя