Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 210/955/15-ц

провадження № 61-4366св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Літвіненко Н. А. від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів Ляховської І. Є., Барильської А. П., Михайлів Л. В., від 13 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

13 березня 2015 року ОСОБА_3звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») про захист прав споживачів.

Свої вимоги ОСОБА_3, із урахуванням їх змін та доповнень, обґрунтовував тим, що 14 березня 2013 року ним у «ВіЕйБі Банку» було відкрито доларовий картковий рахунок № НОМЕР_1. 03 червня 2014 року він звернувся до відділення № 132 ПАТ «ВіЕйБі Банк» з метою зняття коштів, оскільки мав намір їх вигідно інвестувати під 5 % на місяць своїй знайомій ОСОБА_7 У видачі коштів було відмовлено через відсутність коштів у банку та запропоновано укласти договір строкового банківського вкладу і перевести кошти з карткового рахунку на депозитний рахунок. 04 серпня 2014 року позивач ОСОБА_3 уклав договір строкового банківського вкладу № 829644/2014, сума вкладу становила 3 026 долари США.

21 листопада 2014 року у ПАТ «ВіЕйБі Банк» була введена тимчасова адміністрація та грошові кошти було виплачено частково у гривневому еквіваленті 20 лютого 2015 року у розмірі 45 906 грн 52 коп. Після отримання коштів позивач зміг придбати 1 406,44 долари США, а тому сума боргу банка перед ним становить 1 624,42 долари США.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк»борг у сумі 1 624,42 долари США; суму втраченого доходу у розмірі 2 136,89 долари США, який би він міг отримати, якби надав спірні кошти у позику ОСОБА_7; штраф у розмірі 1 157,25 доларів США; 3% річних у сумі 1 272,72 долари США, передбачені статтею 625 ЦК України; пеню у розмірі 3 % вартості послуги, передбачену частиною п'ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у сумі 42 143,97 долари США; витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн; моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн; відшкодування за нанесені ушкодження здоров`я через неправомірні дії банку на підставі частини другої статті 1195 ЦК України одноразово в розмірі 28 938 грн та щомісячно в розмірі мінімальної заробітної плати з 01 квітня 2016 року до його повного одужання; а також просив при неможливості сплати валютної заборгованості в доларах США зобов'язати банк проводити виплату валютної заборгованості у гривні по курсу продажу долару США у комерційних банках з урахуванням всіх аналогів і зборів на момент виплати та здійснювати нарахування та виплату штрафів, пені та розміру втраченої вигоди щомісячно до виплати заборгованості у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 29 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог. Суд встановив, що позивачу було виплачено 45 906 грн 52 коп.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено наявність втраченої вигоди внаслідок невиконання банком зобов'язань у видачі валютних коштів з його карткового рахунку на підставі договору про відкриття та обслуговування платіжної картки фізичної особи № НОМЕР_1 від 14 березня 2013 року, оскільки 04 серпня 2014 року ОСОБА_3 добровільно розпорядився власними коштами та уклав з ПАТ «ВіЕйБі Банк» договір строкового банківського вкладу № 829644/2014. Зазначений договір не визнаний недійсним та не розірваний, тому з огляду на презумпцію дійсності договору, встановлену у статті 204 ЦК України, є дійсним і свідчить про вільне волевиявлення сторін на його укладення. Вклад був повернутий позивачу. Посилання позивача на відсутність доказів на підтвердження факту виконання ПАТ «Ві Ей Бі Банк» рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2015 року не можуть бути взятими до уваги, оскільки цей факт не має правого значення для вирішення питання щодо наявності втраченої вигоди від невиконання Банком зобов'язань за договором про відкриття та обслуговування платіжної картки фізичної особи № НОМЕР_1 від 14 березня 2013 року.

Крім того, апеляційний визнав, що не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій, пені у розмірі 3 %, витрат на правову допомогу, моральної шкоди та відшкодування за нанесені ушкодження здоров`я через неправомірні дії Банку, які є похідними від основної вимоги щодо упущеної вигоди, яка не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, із урахуванням положень частини третьої статті 309 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи, виходив із того, що посилання позивача на невідповідність мотивувальної частини рішення суду вимогам процесуального закону не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду.

08 серпня 2016 року ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на те, що банк неналежним чином виконав передбаченні умовами договору та вимогами законодавства зобов'язання по поверненню вкладу у строки, встановленні договором, та продовжує ухилятися від взятих на себе зобов'язань. Посилання апеляційного суду на відсутність у банка перед ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення банківського вкладу є безпідставними. Вимога позивача про стягнення втраченої вигоди є тільки однією з вимог, пов'язаною із неналежним виконанням банком зобов'язань по поверненню вкладу. Всі інші вимоги похідні не від вимоги про стягнення втраченої вигоди, а від неналежного виконання банком зобов'язань по поверненню вкладу.

13 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2017 року справу за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про захист прав споживачівпризначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 14 березня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття та обслуговування платіжної картки фізичної особи № НОМЕР_1 (а. с 3).

04 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Ві Ей БіБанк» укладено договір № 829644/2014 про строковий банківський вклад строком на тринадцять місяців з правом дострокового закриття. Станом на 04 листопада 2014 року сума вкладу складала 3 026 доларів США (а. с. 86).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у статті 1060 ЦК України, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Положеннями частини першої та другої статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня 2015 року (включно).

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2015 року у справі № 210/5639/14-ц з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_6 стягнуто 3 030,86 долари США та проценти 12,5 % річних від суми вкладу за весь час користування грошима за період з 04 серпня 2014 року по день виплати йому банком всієї суми вкладу повністю

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про захист прав споживачів та повернення коштів по депозитному вкладу.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року у справі № 210/5639/14‑ц скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2015 року в частині зобов'язання ПАТ «ВіЕйБі Банк» повернути ОСОБА_6 суму вкладу згідно умов договору про строковий банківський вклад № 829644/2014 від 04 серпня 2014 року у розмірі 3 030,86 дол. США., нарахувати та виплатити проценти по вкладу у розмірі, передбаченому п. 1.5 Договору № 829644/2014 від 04 серпня 2014 року, тобто 12.5 % річних від суми вкладу за весь час користування його грошима з 04 серпня 2014 року по день виплати йому банком всієї суми вкладу, скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказаним рішенням апеляційного суду від 14 лютого 2017 року у справі № 210/5639/14-ц встановлено, що сума вкладу позивачу повернута. Виплата коштів позивачу підтверджується довідкою ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 13 лютого 2017 року, згідно якої позивачу ОСОБА_6 кошти у розмірі 45 925 грн 36 коп. виплачено у повному обсязі 20 лютого 2015 року. На суму коштів, що перевищують гарантовану суму у розмірі 11,29 грн., вимоги від власника рахунку щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів банку не надходило. З огляду на виплату коштів позивачу ОСОБА_6 Фондом гарантування вкладів у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 у частині повернення йому суми вкладу та процентів по ньому.

Із урахуванням зазначеного, доводи касаційної скарги про те, що судами необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення основного боргу за договором банківського вкладу та штрафних санкцій, не заслуговують на увагу, оскільки кошти у розмірі 45 925 грн 36 коп. виплачено у повному обсязі 20 лютого 2015 року Фондом гарантування вкладів у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення частини суми вкладу.

Інші вимоги позивача є похідними від вимог про стягнення частини суми вкладу, а тому не підлягають до задоволення.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк