АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року м. Київ

Справа 761/17352/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Осаулова А.А. 23 листопада 2017 року о 14:43 год. у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_10,

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/1623/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И В

У травні 2017 року представник ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір між роботодавцем і творцем про винагороду №82038 від 02.04.2008 та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02.04.2008 між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» та відповідачами був укладений договір між роботодавцем і творцем про винагороду №82038, предметом якого є виплата винагороди за використання позивачем та його філіями винаходу «Спосіб муфтового ремонту дефектної ділянки діючого трубопроводу з контролем якості монтажу» (Патент України №82038, заявка №а200713222 від 27.11.2007). Позивач зазначив, що стороною договору, крім інших, зазначено ОСОБА_8, який і підписав його, але серед підписантів зазначені ініціали ОСОБА_10.Відповідно до Опису до патенту на винахід №82038 саме ОСОБА_10 є одним з творців винаходу захищеного патентом України №82038 «Спосіб муфтового ремонту дефектної ділянки діючого трубопроводу з контролем якості монтажу». Таким чином, саме ОСОБА_10 має бути стороною Договору та відповідно до норм чинного законодавства повинен був підписати його. Оскільки спірний Договір підписано особою, яка не мала на це повноважень та за відсутності волевиявлення особи, яка повинна була його підписувати такий договір у відповідності до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; третя особа: ОСОБА_10 про визнання договору недійсним.

Не погодився із судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, посилаються на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, на неправильну оцінку доказів, невірне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_10 не надавав ОСОБА_8 жодних повноважень на вчинення оспорюваного правочину. А оскільки, такої домовленості між сторонами договору не було, свого підпису у договорі ОСОБА_10 чи його довірена особа не вчиняли, то відповідно до положень ч. 3 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України такий договір є недійсним внаслідок відсутності вільного волевиявлення учасника правочину та невідповідності його внутрішній волі. Крім того, позивач вказує на те, що порушено письмову форму договору, оскільки вимоги Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» встановлюють обов'язок про підписання письмового договору між роботодавцем та винахідниками (усіма творцями винаходу або корисної моделі), а тому не підписання хоча б одним з них договору вважається не підписанням договору в цілому. Вважаючи ухвалене рішення необґрунтованим та незаконним, просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні представники ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» - адвокат Некрасов Д.А та адвокат Печерний С.Л. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_8 та третя особа ОСОБА_10 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

25.02.2008 в Державному реєстрі патентів України на винаходи зареєстровано Патент на винахід №82038 «Спосіб муфтового ремонту дефектної ділянки діючого трубопроводу з контролем якості монтажу» творцями, якого зазначені: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9. Також в якості власників патенту зазначені: ДК «Укртрансгаз», НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «НПИП «КИАТОТ» (а.с.14, 15-16).

Відповідно до Договору №82038 від 02.04.2008 вказаний договір уклали: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ДК «Укртрансгаз», НАК «Нафтогаз України». В п.10 договору зазначені юридичні адреси сторін, зокрема, вказаний ОСОБА_8, адресою якого є: АДРЕСА_1. У підписах сторін міститься підпис ОСОБА_10.

Предметом договору є виплата винагороди за використання у ДК «Укртрансгаз» та її філіях винаходу «Спосіб муфтового ремонту дефектної ділянки діючого трубопроводу з контролем якості монтажу» (Патент України №82038, заявка № а 200713222 від 27.11.2007). Також у п.1.2. вказано на те, що позивач, як роботодавець, бере на себе всі майнові права стосовно створеного винаходу «Спосіб муфтового ремонту дефектної ділянки діючого трубопроводу з контролем якості монтажу» (Патент України №82038, заявка № а 200713222 від 27.11.2007 (а.с.11 -13).

В ході розгляду справи відповідачами ОСОБА_9, ОСОБА_8 та третьою особою ОСОБА_10 визнана та обставина, що саме ОСОБА_8 підписав вказаний договір за одного із творців винаходу за Патентом України №82038 - ОСОБА_10. При цьому посилались на видану йому довіреність від 22.01.2008 та схвалення в подальшому вказаного правочину самим творцем ОСОБА_10.

Згідно з довіреністю від 22.01.2008 ОСОБА_10 спеціаліст з неруйнівного контролю ТОВ «НПИП КИАТОН», на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення, цією довіреністю уповноважив ОСОБА_8, заступника директора ТОВ «НПИП КИАТОН» укладати від імені довірителя всі види договорів, що стосуються об'єктів інтелектуальної і промислової власності, які повністю або частково належать Товариству з обмеженою відповідальністю «НПИП КИАТОН», автором або співвласником яких є довіритель, в тому числі договорів про виплату авторської винагороди, договорів про розподіл авторської винагороди між авторами, авторських договорів про передачу виключних і невиключних прав. Вказана довіреність містить підпис ОСОБА_13 та посвідчена директором ТОВ «НПИП КИАТОН» ОСОБА_14 (а.с.86).

В ході розгляду справи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 звернулись до позивача із пропозицією про укладення мирової угоди шляхом укладення додаткової угоди до Договору № 82038 від 02.04.2008 про внесення виправлень технічних помилок, допущених при підписанні договору, при цьому зазначено, що зберігаються всі умови договору з дати його підписання (а.с.87-88).

В порядку ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

В силу ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

В порядку ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно з положеннями ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу, корисної моделі, сукупністю суттєвих ознак промислового зразка. Умови та порядок видачі патенту встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Взаємовідносини при використанні винаходу (корисної моделі), патент на який належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник патенту може використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання винаходу (корисної моделі) та передавати право власності на винахід (корисну модель) іншій особі без згоди решти власників патенту.

Положення ст. 9 цього Закону визначають право роботодавця винахідника на одержання патенту на службовий винахід та визначають процедуру за додержання якої він може набуте таке право. Вказана процедура передбачає зокрема, обов'язок роботодавця укласти з винахідником письмовий договір щодо розміру та умови виплати йому (його правонаступнику) винагороди відповідно до економічної цінності винаходу (корисної моделі) і (або) іншої вигоди, яка може бути одержана роботодавцем. Якщо роботодавець не виконає зазначених у частині третій цієї статті вимог у встановлений строк, то право на одержання патенту на службовий винахід (корисну модель) переходить до винахідника або його правонаступника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції критично поставився до твердження позивача про те, що Договір підписаний не уповноваженою особою та у відсутність волі ОСОБА_10, як творця за Патентом України №82038, оскільки на момент підписання спірного Договору між роботодавцем і творцем про винагороду №82038 від 02.04.2008 діяла Довіреність від 22.01.2008 та надані нею повноваження ОСОБА_8 не перевищував.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

З наведених вище обставин справи вбачається, що оспорюваним договором між сторонами врегулюванні питання права інтелектуальної власності на винахід. При укладенні спірного правочину в якості сторони договору був зазначений ОСОБА_8. Разом з тим, одним із авторів винаходу є ОСОБА_10. Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_10 уповноважив ОСОБА_8 укладати всі види договорів, що стосуються об'єктів інтелектуальної і промислової власності, які повністю або частково належать ТОВ «НПИП КИАТОН», автором або співвласником яких він є, в тому числі договорів про виплату авторської винагороди, договорів про розподіл авторської винагороди між авторами, авторських договорів про передачу виключних і невиключних прав.

Дана довіреність є договором доручення укладеним в письмовій формі, тобто у формі що і оспорюваний правочин. Тобто форма довіреності відповідає положенням ч. 1 ст. 245 ЦК України.

Із змісту довіреності вбачається, що нею були надані права на представництво щодо укладення від імені довірителя всіх видів договорів, що стосуються об'єктів інтелектуальної і промислової власності, які повністю або частково належать ТОВ «НПИП КИАТОН», автором або співвласником яких є ОСОБА_10. Предметом оспорюваного договору є винахід співавтором якого є ОСОБА_10, а з патенту на цей винахід вбачається, що його володільцем також є ТОВ «НПИП КИАТОН». А отже предмет оспорюваного договору підпадає під визначення предмету визначеного в довіреності.

Довіреність не містить обмежень щодо кола осіб з якими можуть укладатися договори. А отже твердження позивача, про те що вказана довіреність стосується лише права на укладення договорів з ТОВ «НПИП КИАТОН» не є обґрунтованими.

Положення Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» визначають право роботодавця винахідника на одержання патенту на службовий винахід, за умови виконання ним обов'язку укласти з винахідником письмового договору щодо розміру та умови виплати йому винагороди. А отже обов'язок укласти з винахідним договір покладається саме на роботодавця.

У даній справі позивач набув права інтелектуальної власності за патентом, як роботодавець винахідників. Тобто саме позивач зобов'язаний укласти договір з усіма співавторами винаходу. За твердженням сторін у справі на виконання цього обов'язку позивачем була здійснена організація укладення договору та договір був укладений, що засвідчено підписами всіх його сторін, а саме позивача та восьми співавторів. В умовах договору не вказано про здійснення ОСОБА_8 представництва інтересів винахідника ОСОБА_10, хоча ця обставина визнається ними, не заперечується іншими співавторами, позивач при укладенні договору погодився на здійснення такого представництва і не оспорював договір протягом дев'яти років. З наведеного вбачається, що має місце невірне, неточне формулювання даних щодо особи, яка є стороною договору. Натомість пропозиція ОСОБА_10 щодо внесення змін до договору в частині визначення саме його стороною договору залишена без реагування зі сторони позивача.

Матеріали справи не містять даних про виконання умов договору, проте в судовому засіданні встановлено, що жодних вимог ОСОБА_10 до позивача пред'явлено не було. ОСОБА_10 не оспорює як укладений правочин, так і дії свого представника, а тому посилання позивача на відсутність вільного волевиявлення учасника правочину - ОСОБА_10, як на підставу недійсності правочину є необґрунтованими. З наведеного також вбачається, що посилання позивача на можливу вимогу ОСОБА_10 наразі є лише припущенням, що свідчить про відсутність порушеного права позивача.

Саме на підставі оспорюваного договору позивач набув прав на Патент на винахід №82038 і це право, на час цього розгляду, ніким не оспорюється, у своїх вимогах позивач також не ставить питання про скасування реєстрації за ним прав на винахід. Так, кожна особа має право на захист своїх інтересів і має право на вибір способу захисту своїх інтересів. Проте, суд здійснюючи захист інтересів певної особи має також не допустити порушення прав інших осіб, таким чином додержатися балансу інтересів всіх учасників спірних правовідносин, що відповідає принципу справедливості. В даній справі не можна визнати обґрунтованим визнання недійсним договору в цілому, укладеного з восьма співавторами, при наявності іншого способу усунення допущених неточностей в умовах договору, оскільки у такому випадку будуть порушені права інших семи співавторів винаходу.

Необхідною умовою здійснення судового захисту, виходячи з положень ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, є наявність порушених прав особи, яка звернулась до суду. В даному випадку апеляційна скарга ґрунтується на доводах, з яких не вбачається які саме права позивача порушені оспорюваним договором і, відповідно, порушені судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Таким чином, посилання позивача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки як заявлені позовні вимоги, так вимоги апеляційної скарги залишені без задоволення, підстав для відшкодування позивачеві понесених ним судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 03.03.2018.