Рішення

Іменем України

20 лютого 2018 року

смт Краснопілля

ун. № 578/243/17>

провадження № 2/578/3/18

Краснопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Косар А.І.

учасники судового процесу:

секретарь судового засідання - ОСОБА_1

позивач - ОСОБА_2

представник позивача адвокат ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5

свідок - ОСОБА_6

з викликом третьої особи - ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_2

до ОСОБА_8

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Краснопільського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_7

про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, яким з урахуванням його уточнення, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.03.2011 (реєстраційний запис № 379) щодо купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1400 га кадастровий номер :01:013:0065 для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки загальною площею 0,1639 га кадастровий номер :01:013:0064 для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: вулиця Ступівка, 22 смт Краснопілля сумської області, між сторонами: продавець ОСОБА_2, покупець ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Краснопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7.

Позов мотивовано тим, що сторона правочину покупець не виконала істотних умов договору купівлі - продажу, а саме не сплатила продавцю вартість придбаного нерухомого майна (земельних ділянок). Поряд з цим, позивач зазначила, що не заперечує факт підписання спірного договору купівлі продажу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, але уважала, що її обманули, так як вона особисто не знайомилась зі змістом договору ні до, ні в момент його підписання. Нотаріус, як це визначено відповідним порядком, не віддав їй екземпляр даного договору після його укладення, а тільки на її вимогу через декілька місяців, навмисно тягнув час. Текст договору надрукований дрібним шрифтом. Юридичні терміни їй не зрозумілі. В момент укладення договору вона знаходилась на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою суду від 4.04.2017 у справі відкрито провадження.

В судовому засіданні позивач підтримала уточнений позов та просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 11614,39 грн, оскільки ціна її позову складає саме 11614,39 грн. Суду надала пояснення, що після смерті сестри залишилась спадщина, вона дала обяву у місцеву газету, зателефонувала ОСОБА_4, пізніше сплатила їй 1900 грн за будинок, за землю мова не йшла. У нотаріуса вона підписала договір, але не читала його, на кануні її швидка забрала до лікарні, при ній не було окулярів, але нотаріусу вона про це не казала. З ОСОБА_7 приїхали додому до чоловіка, він підписав відповідні папери. Оригінали документів отримала лише 8.07.2011, тоді й дізналася про суми в договорах. Нотаріус сказав, що суми в договорах записані зі слів ОСОБА_4 Зверталась за захистом у різні інстанції. Підтвердила, що відповідач займалась оформленням документів і здійснювала відповідні виплати, також сплачувала податки, доручення вона ніякого не давала, вони разом ходили у різні установи. Примусу не було під час підписання спірного договору купівлі продажу, у послідуючому після чотирьох місяців від дня підписання вона зверталась до відповідача щоб та доплатила їй кошти.

Представник позивача у судовихзасіданнях наполягала на задоволенні позовних вимог, з урахуванням їх уточнення, оскільки відповідач не розрахувалась з позивачем.

Відповідач та її представник заперечували проти позовних вимог. Зокрема, ОСОБА_4 суду пояснила, що у 2009 році з оголошення у місцевій газеті її родина дізналась про продаж ОСОБА_2 будинку та земельних ділянок по вулиці Ступівка, 22 в смт Краснопілля. ОСОБА_2 розповіла, що продає спадкове майно після смерті сестри, документи надасть при оформленні, але пізніше повідомила, що наявні документи на імя померлої. Сімя ОСОБА_4 погодилась переоформити документи з померлої ОСОБА_9 на ОСОБА_2, а остання сплатить податок за вчинення нотаріальних дій. На земельні ділянки були довідки, вони ходили разом у земельний відділ щоб оформити три земельні ділянки спочатку на ОСОБА_2, а потім на ОСОБА_4. Державні акти отримували у Краснопіллі, за сплином часу не може сказати хто ці документи відніс нотаріусу, оскільки до нотаріуса вони ходили удвох, нотаріус давав список необхідних документів для нотаріального посвідчення. У січні 2010 року її син віддав ОСОБА_2 2000 грн., потім тривав процес оформлення необхідних документів і лише у березні 2011 у нотаріуса були підписані угоди. ОСОБА_2 обіцяла сплатити податок, але напередодні дати укладення угоди сказала, що не буде платити, вони зустрілися біля будівлі податкової інспекції, разом були у банку, де відповідач від імені ОСОБА_2 у присутності останньої сплатила більше 1000 грн. Потім вони разом прийшли до нотаріуса, знайомилися з проектами договорів, нотаріус особисто не зачитував текст договорів купівлі продажу, ОСОБА_2 почувала себе добре, не скаржилася на стан здоровя або на щось інше, на той час між ними були добрі відносини.

Представник відповідача ОСОБА_5 підтримала позицію відповідача. Суду пояснила, що у спірному договорі не визначено, у який спосіб сторони розрахувались перед укладенням угоди. Була домовленість, що ОСОБА_4 за свої кошти після померлої ОСОБА_9 здійснить переоформлення спадщини на імя ОСОБА_2, оплатить витрати на оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки на імя ОСОБА_2, а ОСОБА_2 сплатить податок перед підписанням документів у нотаріуса, але напередодні укладення угоди остання відмовилась це робити, тому у день підписання угоди ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зустрілися, ОСОБА_4 принесла для ОСОБА_2 кошти у сумі 1500 грн, які були використані на сплату податку, на той час ОСОБА_2 не заперечувала проти таких дій з боку ОСОБА_4

Третя особа ОСОБА_7 у судовому засіданні суду пояснив, що на час посвідчення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спірного договору купівлі продажу земельних ділянок, він працював на посаді державного нотаріуса Краснопільської районної державної нотаріальної контори. У 2011 році сторони звернулися до нього з питання нотаріального посвідчення договорів купівлі продажу житлового будинку та земельних ділянок, розташованих по вулиці Ступівка, 22 в смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області. Ним було надано перелік документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. Після надання відповідних квитанцій про сплату визначених законом обовязкових платежів для нотаріального посвідчення угоди, він визначився з днем підписання відповідних угод. У визначений день особи зявились до нотаріальної контори, їм було надано проекти договорів, з якими ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ознайомились і підписали, на ознайомлення був наданий необмежений час. При цьому ним була встановлена дієздатність осіб, підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій не було встановлено. Про хворобливий стан здоровя ОСОБА_2 нічого не повідомляла. Зауважень до проекту договорів, у т. ч. до суми договору, у сторін не було. ОСОБА_2 не відмовлялась підписувати договори. Перед підписанням він питав чи було проведено розрахунок, зауважень не було. Майно на відчуження було спадкове і згоди чоловіка ОСОБА_2 на його відчуження не потрібно, але він для перестраховки відібрав таку згоду. Уважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Свідок, ОСОБА_6 суду показав, що являється сином відповідача ОСОБА_4 та йому відомі обставини придбання останньою будинку та земельних ділянок, розташованих по вулиці Ступівка, 22 в смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області. Так, вони прийшли на Ступівку, хазяйка показала хату, подвіря, межі городу. ОСОБА_2 установила ціну 2000 грн. Постало питання, що відсутні правовстановлюючі документи на імя ОСОБА_2, у розмовах вона виказувала, що так продасть, припише і живіть, потім казала давайте кошти на оформлення. У січні 2010 ОСОБА_2 зателефонувала і спитала чи надумали вони купляти її майно, свідок повідомив, що вони згодні і будуть займатись оформленням документів і нести витрати. Він особисто передавав ОСОБА_2 кошти в розмірі 2000 грн, при цьому остання повернула 100 грн, сказавши що за терміновість бере 1900 грн, раніше попадались такі покупці, що витріпали нерви і що вона повертала їм кошти. Оформленням документів займались більше року, було витрачено більше 15000 грн. За добу до підписання угод вони зустрічали ОСОБА_2 в смт Краснопілля на дорозі, остання сказала щоб дали їй 1500 грн, інакше вона не прийде до нотаріуса і не підпише відповідні документи. Зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що на ранок остання надала їй ці кошти.

П.9 частини першої розділу X111 перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України /надалі ЦПК України/ в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України / далі ЦПК України/, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/ закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу.

Судом установлено, що 11 березня 2011 року ОСОБА_2 /продавець/ та ОСОБА_4 /покупець/ уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п. 1.1 якого продавець продала, а покупець купила по даному договору земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1400 га, 0,1639 га.

Пунктом 1.2 договору зазначено, дана земельна ділянка, що відчужується, знаходиться: смт Краснопілля по вулиці Ступівка під номером 22.

Пунктом 2.1 договору зазначено, що продаж цей за домовленістю сторін вчиняється на суму 1000 грн, яку продавець отримала від покупця до підписання даного договору. Зазначена в цьому пункті договору сума продажу встановлена за домовленістю сторін, є остаточною і змінам не підлягає. Правові наслідки приховування реальної суми договору нам нотаріусом розяснені.

Пунктом 2.2 договору зазначено, що своїм підписом під цим договором продавець підтверджує факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність до покупця будь яких претензій фінансового характеру.

З матеріалів нотаріальної справи договору купівлі - продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 убачається, що ОСОБА_2 письмовою заявою від 11.03.2011 року підтвердила, що дійсно продає земельні ділянки, надані для ведення особистого селянського господарства , що знаходяться: смт Краснопілля по вулиці Ступівка під номером 22.

Позивач у судовому засіданні підтвердила, що підпис на заяві її.

Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 статті 627 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно приписів статті 655 ЦПК України за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобовязується передати майно( товар) у власність другій стороні,а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

До нотаріального посвідчення правочину нотаріус зобов'язаний здійснити перевірку дієздатності та правоздатності сторін правочину.

При посвідченні правочинів нотаріус встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Дотримання відповідності правочинів дійсним намірам сторін і вимогам законності пов'язано не тільки з можливістю визнання укладеного правочину недійсним, а й з відповідальністю нотаріуса за наслідки вчинюваної нотаріальної дії відповідно до Закону України «Про нотаріат», яким передбачено, що нотаріус повинен відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, яка суперечить закону. Недотримання вимог закону є підставою для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд зясовує наявність обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною й настання певних юридичних наслідків.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК, застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого стст.215, 216 ЦК.

Згідно до вимог статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу статті 81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на встановлені обставини доводи позивача про те, що зі змістом договору купівлі-продажу вона не ознайомилась, не мала наміру продавати земельні ділянки, мала незадовільний стан здоровя, кошти не отримувала, не можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсними.

Суд знаходить, що позивач не довела належними доказами, як це передбачено стст. 77, 81 ЦПК України, недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Навпаки, матеріали справи свідчать, що на момент посвідчення спірного договору сторони перебували при здоровому розумі, ясній памяті та діяли добровільно, без будь якого примусу як фізичного, так і психічного.

Поряд з цим, суд встановив, що домовленості сторін були спрямовані на реальне настання наслідків, які обумовлені договором купівлі продажу земельної ділянки, тривалий час ОСОБА_4 разом з ОСОБА_2 займалась питанням оформлення та переоформлення правовстановлюючих документів на імя ОСОБА_2, на що витрачала значні особисті кошти.

Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, правових підстав, передбачених нормами стст. 203, 215, 216 ЦК для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу немає.

Тому, суд вважає що у задоволенні позову повинно бути відмовлено в звязку з недоведеністю, що не позбавляє ОСОБА_2 права звернення з такими ж позовними вимогами, але з інших підстав.

За правилами статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 62, 77-82, 89,133, 141-142, 211, 223, 247, 259, 264 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Краснопільського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без задоволення.

Судові витрати, повязані з розглядом справи, віднести на рахунок позивача.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Краснопільський районний суд Сумської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частини другої статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І . Косар