АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2548/2018 Головуючий в 1 інстанції - Яровенко Н.О.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року АТ «Ощадбанк» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у задоволенні указаного позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вже в ході розгляду справи, а саме: 11 грудня 2017 року, добровільно погашено суму заборгованості та, відповідно, виконано кредитні зобов'язання.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого останнім судового збору за подання позовної заяви. Свої вимоги мотивує тим, що позивачем не підтримувалися позовні вимоги, у зв'язку із задоволенням їх відповідачем вже після пред'явлення позову, а тому, ОСОБА_1, на думку скаржника, не звільняється від обов'язку відшкодування понесених позивачем судових витрат.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, колегія суддів вважає за можливе переглянути в апеляційному порядку рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року лише в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. /а.с. 1/.

В ході розгляду справи, вже після пред'явлення позову, відповідач ОСОБА_1 погасив наявну кредитну заборгованість, тим самим визнавши позов /а.с. 37/.

Враховуючи, що зобов'язання відповідачем виконано у повному обсязі, судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у позові.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги залишаються судом без задоволення, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України(в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення), у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналогічна позиція висловлена у п.38 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, в якому, також, зазначено, що визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.

З матеріалів справи, зокрема, з журналу судового засідання від 13.12.2017 року /а.с. 39-40/ слідує, що відповідачем визнано позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості.

При цьому, позивачем заявлено вимогу про відшкодування понесених останнім судових витрат.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що порушення ОСОБА_1 покладених на нього кредитних зобов'язань та несвоєчасне погашення кредитної заборгованості стали безпосередньою підставою для звернення АТ «Ощадбанк» до суду з даним позовом та, відповідно, сплати 1600 грн. судового збору.

Сплата відповідачем заборгованості вже після пред'явлення позову не звільняє останнього від обов'язку відшкодувати позивачеві понесені ним судові витрати, оскільки саме дії(бездіяльність) відповідача спричинили подання Банком позову про відновлення порушеного права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині розподілу судових витрат та ухвалення в цій частині нового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1600 грн. судового збору. В решті рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13грудня 2017 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк»() судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: