Справа № 289/397/18
Номер провадження 2/289/433/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 із вимогами до ОСОБА_2 щодо:

-визнання незаконним та скасування запису від 03.08.2016 № 15781955 в державному реєстрі прав власності на земельну ділянку відносно реєстрації за громадянином ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 1,2245 га, кадастровий номер :01:000:0382, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, Меньківська сільська рада;

-визнання незаконним та скасування запису від 03.08.2016 № 15782010 в державному реєстрі речового права на земельну ділянку щодо реєстрації за ТОВ «Благодійний союз» права оренди землі, а саме земельної ділянки площею 1,2245 га, кадастровий номер :01:000:0382, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, Меньківська сільська рада.

Дослідивши позовну заяву, вважаю, що остання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності дій реєстратора як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що реєстратор не мав права прийняти спірні рішення та вчинити спірні реєстраційні дії.

Разом з тим, як вже було зазначено, суд у порядку цивільного судочинства розглядає вимоги щодо реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивачем невірно визначено склад учасників справи, оскільки вимоги, які висуває останній стосуються дій реєстратора.

У даному випадку ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами лише про визнання незаконними та скасування записів у реєстрах. Похідних вимог від спору щодо такого майна (майнових прав) до відповідача, які б знаходились у приватно-правових відносинах з позивачем, останній не заявив. Позовних вимог, які б мали розглядатись в порядку цивільного судочинства - дана позовна заява у собі не містить.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Також і у рішенні Європейського суду з прав людини у справах «Сокуренко і Стригун проти України» зазначається, що термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, відповідно до змісту позовної заяви, спір виник щодо визнання незаконними та скасування записів у реєстрах, вчинених реєстратором при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 5 ст. 186 ЦПК України).

Таким чином, відсутні підстави для відкриття провадження у цивільній справі за заявленим позовом. Застосування ч. 3 ст. 19 КАС України в даному випадку невиправдане, оскільки вимоги щодо визнання незаконними та скасування вчинених реєстраційних дій не заявлені з похідними вимогами у приватно - правовому спорі.

Відповідно до вимог ст. 20 КАС України вказаний спір не підсудний Радомишльському районному суду Житомирської області, а підсудний ОСОБА_3 окружному адміністративному суду.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 353 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом пятнадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)