БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/132/18
Провадження № 2/497/230/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши, у відкритому підготовчому засіданні в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Христо Ботєва, №119, с.Каракурт, Болградський район, Одеська область, як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого 20 березня 2015 року.

Свої вимоги мотивує тим, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Його мати - відповідач по справі також своєчасно звернулася до нотаріальної контори та між ними був укладений договір про поділ спадщини.

Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що стало підставою звернення до суду.

Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.44,48). Надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.114).

Відповідач Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.44,51). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.46).

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.44, 47, 49). Позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили розглянути справу у її відсутність, про що надали кожен окремо відповідні заяви до суду (а.с.103-113).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за № 119 по вулиці Христо Ботєва в селі Каракурт, Болградського району, Одеської області на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_1.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Статтею120 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Відповідно до пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/5 частці вищеназваного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що також підтверджується довідкою Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.12.2017 року за № 1200, технічним паспортом на дане домоволодіння (а.с.11, 13-16).

Згідно довідки КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» за №488 від 01.12.2016 року, що за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП станом на 31.12.2016 року право власності на житловий будинок № 119 по вул. Христо Ботєва, с. Каракурт, Болградського району, Одеської області не зареєстровано (а.с.12).

20 березня 2015 року помер ОСОБА_5 (запис акту про смерть № 303 від 21.03.2015 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області) та видано свідоцтво про його смерть І-ЖД № 411917 (а.с.8).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є:

- дружина ОСОБА_2, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 289983 від 26.03.1974 року, виданого на підставі актового запису № 14, складеного 26.03.1974 року Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.109);

- син ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії ІV-ЖД № 264355від 26.09.1985 року, виданим на підставі актового запису № 31, складеного 26.09.1985 року Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.7);

- син ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД №313482, виданого на підставі актового запису про народження № 105 від 12.11.1976 року, складеного Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області;

- син ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД № 280468, виданого на підставі актового запису № 42, складеного Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області від 24.10.1980 року (а.с.43).

Спадкодавцем за життя було складено заповіт на імя ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: вул. Христо Ботєва, № 3, с. Каракурт, Болградський район, Одеська область, посвідчений секретарем Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 22.12.2009 року (а.с.14).

З матеріалів спадкової справи (а.с.47-102) вбачається, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 подав заяву 28.07.2015 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька виключно на будинок, який йому був заповіданий, від іншого майна, яке залишилось після смерті батька відмовився (а.с.51).

Спадкоємець ОСОБА_3 від прийняття спадщини взагалі відмовився (а.с.52).

Між іншими спадкоємцями позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено у присутності нотаріуса договір від 23.11.2016 року про поділ спадкового майна. Після укладання цього договору у спадщину до ОСОБА_1 переходить: частка житлового будинку, що розташований в с. Каракурт, по вул. Христо Ботєва, №119, Болградського району Одеської області (а.с.90-91).

Разом з цим, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадкування в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлого на спадкове майно (а.с.10).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Диспозицією ст.1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.

Частина 1 ст.1245 ЦК України встановлює, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Таким чином, суд приймає до уваги наявність в матеріалах спадкової справи заяви спадкоємця за заповітом ОСОБА_4, який на свій розсуд розпорядився своїм правом на спадщину, та прийняв спадщину виключно за заповітом, тобто успадкував житловий будинок за адресою: вул.Х.Ботєва, №3, с.Каракурт, Болградський район, Одеська область, а від спадкування іншого майна, що входить до складу спадщини за законом відмовився.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_6 в спадковому домоволодінні за адресою: вул.Христо Ботєва, №119, с.Каракут, Болградський район, Одеська область були зареєстровані і проживали: син ОСОБА_3, дружина ОСОБА_2 (а.с.11), а відтак фактом спільного проживання і реєстрації вважаються такими, що прийняли спадщину, однак ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовився шляхом подачі заяви 28.07.2015 року нотаріусу (а.с.52).

Враховуючи умови укладеного договору про спадкування між спадкоємцями за законом першої черги ОСОБА_2 і ОСОБА_1, суд вважає ОСОБА_1 таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_5. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на 1/5 частину домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Христо Ботєва, № 119, с. Каракурт, Болградський район, Одеська область.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст..ст.120, 123 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.182, 328, 1216-1218, 1221, 1223, 1233, 1235, 1236, 1245, 1261, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину домоволодіння задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КК № 807381, виданий 29.12.2001 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Христо Ботєва, №119, с. Каракурт, Болградського району, Одеської області, загальною площею 146.3 кв.м., житловою площею 82.2 кв.м. допоміжною площею 64.1 кв.м., з господарськими будівлями: льох - літ. Б, сарай - літ. В, навіс -літ. Г, вбиральня - літ. Д, гараж - літ. Е, сарай - літ. Ж, навіс літ. З, навіс - літ. І, дворові споруди №1-№4,

як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_5, померлого 20 березня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В. Кодінцева