Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 199/9374/15-ц

провадження № 61-5714св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Курило В. П., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, Дніпропетровська міська рада, Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області,

представник Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області - Салінська Юлія Ігорівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Осіяна О. М. від 14 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради, Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання незаконної відмови в погодженні меж земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що рішеннями Дніпропетровської міської ради від 06 жовтня 2010 року № 131/6 та від 21 грудня 2010 року № 30/18 йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Ним було замовлено та розроблено проект із землеустрою та отримано кадастровий номер НОМЕР_1.

У подальшому вказаний проект землеустрою наданий для погодження суміжному землекористувачу, а саме ОСОБА_3, яка відмовилася погодити проект землеустрою, мотивуючи тим, що вони не є суміжними землекористувачами, оскільки між ними розташовані землі Дніпропетровської міської ради.

Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати незаконною відмову у погодженні меж земельної ділянки ОСОБА_3; зобов'язати Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, м. Дніпропетровськ, без погодження з ОСОБА_3, а також зобов'язати Дніпропетровську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та видати рішення для приватизації земельної ділянки.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року з урахуванням ухвали того ж суду від 12 липня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за будівельною адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_1 без погодження меж із землекористувачем земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_3 Зобов'язано Дніпропетровську міську раду розглянути питання про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки за будівельною адресою: АДРЕСА_2, без погодження меж із землекористувачем земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_3 В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп. Стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не є суміжними землекористувачами, тому вирішення питання про погодження наданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та передачу її у власність позивача має бути розглянуто без погодження меж земельної ділянки із землекористувачем земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сама по собі відсутність погодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є підставою для того, щоб орган, який уповноважений вирішувати питання про приватизацію земельної ділянки, відмовляв особі у вчиненні такої дії. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній. Тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не узгоджується із способами захисту прав на земельну ділянку, визначеними статтею 152 ЗК України. Разом із тим суд першої інстанції, зобов'язуючи відповідачів розглянути питання про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки таке право належить виключно до повноважень органів місцевого самоврядування.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд зазначаючи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не є суміжними землекористувачами, тому погодження останньою меж земельної ділянки не має правового значення для здійснення відповідачем процедури приватизації земельної ділянки, не врахував, що ОСОБА_3 у 2011 році самовільно захопила частину переданої позивачу земельної ділянки. На неодноразові звернення до відповідачів про погодження проекту землеустрою позивач отримує відмову у зв'язку із відсутністю погодження ОСОБА_3 меж земельної ділянки. У зв'язку із цим право позивача на безоплатну приватизацію земельної ділянки в межах дозволеної площі відповідачами порушується.

У лютому 2017 року представник Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області надіслав заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін. Зазначає, що передумовою для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є акт про погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. У разі відсутності зазначеного акта територіальний орган Держгеокадасту за місцем розташування земельної ділянки не може вирішити питання про погодження проекту землеустрою земельної ділянки.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно грунтоваться на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 06 жовтня 2010 року № 131/61 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_3 (Індустріальний район).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 21 грудня 2010 року № 30/18 внесено зміни до рішення міської ради від 06 жовтня 2010 року № 131/61 до графічних матеріалів, що є невід'ємною частиною зазначеного рішення: замість «по АДРЕСА_3 (Індустріальний район)» вважати «за будівельною адресою: АДРЕСА_2 (Амур-Нижньодніпровський район).

Отримавши дозвіл на розроблення проекту землеустрою, ОСОБА_1 замовив та виготовив проект із землеустроюземельної ділянки на АДРЕСА_2 та отримав кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 15 червня 2011 року № 155/12 ОСОБА_3 передано у власність земельна ділянка на АДРЕСА_1, площею 0,0600 га, за кадастровим номером НОМЕР_2.

ОСОБА_3 відмовилась погоджувати межі земельної ділянки на підставі виготовленого позивачем проекту землеустрою, мотивуючи тим, що вони не є суміжними землекористувачами, оскільки між ними розташовані землі Дніпропетровської міської ради.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам передбачений статтею 118 ЗК України.

Частинами сьомою-десятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

За змістом частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з Положенням про територіальні органи Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03 березня 2015 року № 22, до поноважень Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області належить погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Дніпропетровську.

Частиною восьмою статті 186-1 ЗК України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області відмовляється погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, м. Дніпропетровськ, без погодження його із ОСОБА_3, вважаючи її суміжним землекористувачем, чим порушує його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки у межах дозволеної площі.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Із акта про встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 24 травня 2012 року вбачається, що суміжними землекористувачами ОСОБА_3 є ОСОБА_6, якій належить земельна ділянка № АДРЕСА_4, та ОСОБА_7, якій належить земельна ділянка № АДРЕСА_5.

Встановивши, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не є суміжними землекористувачами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що питання про погодження наданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення наданої йому земельної ділянки на АДРЕСА_2 та передачу її у власність позивача має бути розглянуто без погодження меж земельної ділянки із землекористувачем земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську ОСОБА_3

Суд обґрунтовано виходив із того, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають.

З урахуванням наведеного, відмова відповідачів розглянути питання про погодження проекту землеустрою та передачу у власність позивачу спірної земельної ділянки у зв'язку із відсутністю погодження меж земельної ділянки із землекористувачем ОСОБА_3 є порушенням права позивача на вирішення його вимоги щодо безоплатної приватизації земельної ділянки в межах дозволеної площі.

Доказів невідповідності положень наданого позивачем проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно‑правових актів відповідачами не надано і на наявність таких доказів останні не посилаються.

Зазначені обставини та доводи позивача апеляційний суд залишив поза увагою, не надавши їм належної оцінки.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року з урахуванням ухвали того ж суду від 12 липня 2016 року про виправлення описки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 771 грн 68 коп.

Стягнути з Дніпропетровської міської ради та Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 440 грн 96 коп у рівних частинах.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. П. Курило
В. М. Коротун