Провадження № 2/761/2496/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладу фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» про визнання неправомірною відмову та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи , м. Харків, проспект Гагаріна, 66, кв.Фонду гарантування вкладу фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» та просить суд стягнути з визнати неправомірною відмову тимчасової адміністрації ПАТ «ПтБ» щодо видачі вкладу, стягнути з тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн. суми вкладу та 4 135,00 грн. нарахованих відсотків та стягнути тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 29.06.2016 р. уклав депозитний договір з ПАТ «Платінум Банк» (ПАТ «ПтБ») та передав банку грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн. на строк 8 місяців тобто до 03.03.2017 р. з виплатою річних 25% . На підставі рішення Правління НБУ від 23.02.2017 р. № 95 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та призначено уповноважену особу на її здійснення - Іраклієнко Юрія Петровича. 30.01.2017 р. позивач звернувся до ПАТ «ПтБ» з кредиторськими вимогами про виплату 50 000,00 грн., які перевищують гарантовану суму вкладу і тільки 10.03.2017 р. від ПАТ «ПтБ» прийшла відповідь про необхідність подати заяву про визнання кредитором офіційного зразка. Проте, що до отримання відповіді позивач офіційно заяву, яка є офіційно зареєстрованою, про визнання кредитором. Гроші не повернуті, і такі дії є неправомірними відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1058,1060 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

В судовому засіданні 15.02.2018 р. у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) та з огляду на п. 9 Перехідних положень зазначеного Кодексу на обговорення поставлено питання щодо правил позовного провадження в якому має розглядатися справа.

Беручи до уваги ту обставину, що дана цивільна справа не підпадає під обмеження визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, позивач ОСОБА_1, представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» Лантух Є.С. не заперечували щодо продовження розгляду справи у спрощеному позовному провадженні.

Учасники процесу пояснили, що всі необхідні докази для вирішення справи по суті долучені до матеріалів справи та просили розглянути справу по суті.

ОСОБА_1 заявлено клопотання визнання неправомірними дій та стягнення сум зазначених у позові саме з відповідача - Уповноваженої особи.

Представник відповідача не заперечував щодо фактичної зміни вимог та повідомив, що йому не потрібен час для ознайомлення з таким клопотанням та надання відзиву, оскільки свої пояснення надасть у судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконав обов»язок відшкодування гарантованої суми вкладу у розмірі. Позивач звернувся з заявою про включення його до реєстру кредиторів банку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і його було включено у відповідну чергу. Відносини, які на даний час існують між відповідачем та кредитором регулюються спеціальним законом, а отже вимоги про стягнення не можуть бути задоволені.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, представника відповідача, надавши оцінку отриманим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 29.06.2016 р. між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» було укладено договір № 00467348 про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця» за умовами якого позивач розмістив в банку грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн. строком до 03.03.2017 р., процентна ставка за вкладом за умовами договору - 25% річних.

Також не заперечувалась учасниками справи та обставина, що у зв»язку із прийняттям постанови Правлінням НБУ від 10.01.2017 р. № 14-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла 11.01.2017 р. рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платінум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» № 85.

24.02.2017 р. на підставі рішення Правління НБУ № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» від 23.02.2017 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатору банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації банку ПАТ «ПтБ» з 23.02.2017 р. по 23.02.2019 р. включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Ірклієнка Юрія Петровича.

Відповідно до приписів ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив про те, що гарантована сума за вкладом у розмірі 200 000,00 грн. сплачено. Проте, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має відшкодувати залишок по вкладу та нараховані проценти, а саме 50 000,00 грн. та 4 135 грн. 30 коп.

Суд не може погодитись з доводами позивача, виходячи з наступного.

За положеннями ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень здійснює, зокрема, повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Положеннями ст. 49 Закону визначені заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів, втому числі і визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення.

При цьому, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа визначається виконавчою дирекцією Фонду, згідно до ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Уповноважена особа в своїй діяльності Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, як це вбачається з положень ч. 8 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як свідчать матеріали справи, а саме надана представником відповідача довідка від 24.10.2017 р. за вимогою ОСОБА_1 акцептовано сума у розмірі 51 790,82 грн. та 2,15 грн., черговість задоволення вимог відповідно 4 та 7 черги.

За приписами ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

Таким чином, уповноважена особа підзвітна Фонду, який керується в своїй діяльності спеціальним Законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вимоги Закону щодо сплати позивачу гарантованої суми у розмірі 200 000,00 грн. були виконані, кредиторські вимоги ОСОБА_1 акцептовані та будуть задоволені у встановленому чинним законодавством України порядку.

Так, приписами ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З аналізу наявних доказів, в розумінні вимог чинного законодавства України, дії відповідача не порушують право позивача, оскільки в своїй діяльності він керується, як вже було зазначено вимогами спеціального закону, вийти за межі якого він не має права.

Положення ж ст. ст. 1060, 1058 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин які виникли між сторонами, оскільки регулюють договірні зобов»язання між сторонами договору ,а саме позивачем та банком,якій ліквідується.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Зважаючи на те, що позивачу виплачена Фондом гарантована сума відшкодування, вчинені передбачені спеціальним законом дії щодо акцептування вимог кредитора на підставі заяви позивача, відповідачем не порушено положення Закону України «Про банки і банківську діяльність» на які посилається позивач.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 133 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.).

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Зважаючи на наведене, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,279,352,354,430 ЦПК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 1058 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення складено 23.02.2018 року.

Суддя: