Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 341/2125/14-ц

провадження № 61-5568св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

адвокат - КрохмалюкСвітлана Степанівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 9 грудня 2015 року в складі судді Мули О. Д. та на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року в складі головуючого судді Девляшевського В. А., суддів: Малєєва А. Ю., Меленко О. Є.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування його частини будинку. ОСОБА_5 є власником сусідньої квартири у зазначеному будинку.

Посилаючись на те, що відповідач самовільно влаштував відмостку біля своєї квартири чим звузив проїзд до квартири позивача, а також створює перешкоди для користування горищем у їхньому будинку просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобов'язати відповідача демонтувати відмостку зі сторони спільного заїзду, що проходить до його земельної ділянки, надати йому доступ до горища в спільному будинку, стягнути з відповідача витрати за проведення експертизи в сумі 2 тис. грн, 2 тис. грн на правову допомогу та 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 9 грудня 2015 року позов задоволено частково: зобов'язано ОСОБА_5 перебудувати спірну відмостку біля жилого будинку, квартири в якому належать сторонам, шляхом звуження цієї відмостки із залишенням заїзду шириною не менше 3,5 м. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати за проведення експертизи в сумі 2 тис. грн, 1500 грн на правову допомогу та 500 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову районний суд дійшов висновку, що перебудова спірної відмостки шляхом приведення її розміру у відповідність з будівельними нормами не буде становити перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача та заважати його заїзду до належної йому квартири у спільному з відповідачем будинку.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року рішення районного суду залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення районного суду, апеляційний суд уважав його ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди в більшому розмірі, ніж це визначено судом першої інстанції та вважав факт зобов'язання відповідача перебудувати відмостку моральною сатисфакцією та відновленням порушеного права та законних інтересів позивача. В частині вирішення спору про усунення перешкод у користуванні горищем рішення районного суду не оскаржувалось.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди вийшли за межі позовних вимог, оскільки позов пред'явлено про демонтування спірної відмостки, як такої, що влаштована з порушенням будівельних норм та без отримання відповідних дозволів та погоджень, з порушенням прав позивача, а суди зобов'язали відповідача перебудувати її шляхом звуження. Визначений судом розмір моральної шкоди вважав таким, що не відповідає характеру та обсягу його душевних страждань та стану здоров'я.

В іншій частині рішення судів не оскаржується.

15 червня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного перегляду є рішення судів попередніх судових інстанцій в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 - квартир АДРЕСА_3

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_5 самовільно, з порушенням Державних будівельних норм влаштував бетонну відмостку на території заїзду до будинку сторін, що знаходиться в спільному користуванні, внаслідок чого відбулося значне звуження проїзної частини.

Врахувавши наведене та нормативи і правила формування проїздів до житлових будинків, ширина яких має бути не менше 3,5 м, суд зобов'язав відповідача перебудувати наявну відмостку шириною 1,02 м довжиною 6 м, збудовану ним біля житлового будинку АДРЕСА_4 вздовж заїзду до квартири ОСОБА_4, звузивши відмостку, із залишенням заїзду шириною не менше 3,5 м.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди попередніх судових інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що сам по собі факт облаштування відмостки з порушенням Державних будівельних норм не дає підстав для висновку про обґрунтованість позову в частині зобов'язання відповідача демонтувати відмостку, а також що сам факт зобов'язання відповідача перебудувати відмостку є моральною сатисфакцією та відновленням порушеного права і законних інтересів позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що суди, задовольняючи частково позов вийшли за межі позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки позивач просив зобов'язати відповідача демонтувати відмостку тобто повністю її зруйнувати та прибрати, а суд вирішив зобов'язати ОСОБА_5 лише зменшити ширину відмостки. На інші обставини, як підстави для скасування судових рішень позивач не посилався.

Суди повно і всебічно з'ясували обставини справи, правильно визначили характер спірних правовідносин та ухвалили судові рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 9 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат