Справа № 487/3600/17
Провадження № 2/487/279/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2018 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря Ігнатьєва А.О., представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,представника відповідача ОСОБА_3 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №487/3600/17 за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

В С Т А Н О В И В:
10.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позові він вказав, що 12.09.2016 року він прийнятий на посаду інженера служби збуту електроенергії групи договорів філії "Південна" Центрального округу Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго". З 19 червня 2017 року був призваний на військову службу під час часткової мобілізації у особливий період у Збройних Силах Укаїни.

На період проходження військової служби відповідно до ст.119 КЗпП України за ним зберігається місце роботи і середній заробіток на час призову.

19.06.2017 року його було звільнено з посади інженера служби збуту електроенергії групи договорів філії "Південна" Центрального округу Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" за п.3 ст.36 КЗпП України. Вважаючи такке заільнення незаконним, звернувся за захистом своїх прав. Просив скасувати наказ, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

21 08.2017 року представник ПАТ"Миколаївобленерго" надав до суду письмові заперечення по справі, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те , що відповідно до Указу Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15" від 26.09.2016 року №411/2016, п.3 ст.23 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХII та п.3 ст.36 КзПП України, звільнення позивача є обґрунтованим, у зв"язку з тим, що ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом у мирний час на чітко визначений строк -18 місяців, не під час мобілізації та не під час особливого періоду.

20.11.2017 року позивач надав додаткові письмові пояснення до позову, в яких він вказав, що загальновідомим є факт, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у звязку з чим в Україні настав особливий період.Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено порядку припинення особливого періоду.Разом з тим, зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація.Згідно зі ст. 11 вказаного Закону рішення про демобілізацію приймає Президент України.Водночас, рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося.З огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених вказаним вище Законом, закінчення періоду мобілізації в державі не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Тому наполягав на задоволенні його позовних вимог.

11.01.2018 року позивач ОСОБА_4 надав до суду письмові додаткові пояснення до позову, в яких посилався на те , що судами України визнано загальновідомий факт ведення військових дій на території України до теперішнього часу, у зв`язку із чим особливий період, про який йде мова в ч.3 ст.119 КЗпП України закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про проведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, а тому відсутні підстави вважати , що призов позивача є призовом у мирний час. Оскільки військові дії не закінчені, тому відповідно до п.3 ст.119 КЗпП України на весь час дії призову позивача за ним повинно було зберігатись місце роботи та посада у ПАТ "Миколаївобленерго". Тому законних підстав для припинення з ним трудових відносин у відповідача не було.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведенністю та безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України " Про військовий обов"язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частина 3 та 4 ст.119 Кодексу Законів про працю України.

В силу ч.ч.2-4 ст.119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов"язків, передбачених Законами України "Про військовий обов"язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надаються гарантії та пільги відповідно до цих Законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про введення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня

фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби, у зв"язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу, у зв"язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше, ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543-XII) особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Указом виконуючого обов"язки Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 р. прийняте рішення про часткову

мобілізацію військовослужбовців строком на 45 діб. Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні почався особливий період.

Рішень про демобілізацію Президент України не приймав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положення ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають длчя суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність , допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у спарві доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу(групи даказів).

Так, в ході розгляду справи, судом встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач працював з 12.09.2016 року на посаді інженера служби збуту електроенергії групи договорів філії "Південна" Центрального округу Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго".

Відповідно до витягу із наказу Міністра Оборони України від 15.06.2017 року № 400, молодшогго лейтенанта запасу Онду К.О. , який перебуває на військовому обліку у Заводському районному військовому комісаріаті міста Миколаєва призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком на 18 місяців та призначено слухачем курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації національної Академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом генерального директора ПАт "Миколаївобленерго" від 19.06.2017 року ОСОБА_4 звільнено з посади інженера служби збуту електроенергії групи договорів філії "Південна" Центрального округу Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" за п.3 ст.36 КЗпП України.

До теперішнього часу позивач проходить військову службу.

Таким чином,суд враховує , що позивач призваний на військову службу під час дії кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, а особливий період в Україні не скасовано і на час ухвалення даного рішення, на час проходження військової служби , як військовослужбовець він користується пільгами, передбаченими ст.39 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" та ч.ч.3, 4 ст.119 Кодексу Законів про працю України.

Згідно п.3 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце

роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

За таких підстав позовні вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі суд вважає доведенними та такими , що підлягають задоволенню.

Згідно ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі, стягується середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Починаючи з дня звільнення працівникові має бути нараховано середню заробітну плату без нарахування податків та єдиного соціального внеску. Розрахунок середньої заробітної плати провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують призову на військову службу.

Таким чином підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати за період 19.06.2017 року по 26.02.2018рік у заявленому ним розмірі 61670 грн. ( 175 днів часу вимушеного прогулу х 352 грн.40 коп. середнього заробітку ), без нарахування податків та єдиного соціального внеску.

Доводи представника відповідача та його посилання на постанову Миколаївського окружного Адміністративного суду від 14.12.2017 року спростовуюються наступним. Так, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено поняття військова служба та її види. Відповідно до ч.6 ст.2 вказаного Закону видами військової служби є у тому числі, військова служба за призовом на особливий період військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до ч.4 ст. 4 вказаного Закону, для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями на особливий період, а в разі прийняття у випадках та порядку, визначених законом, відповідного рішення Президента України - і в мирний час проводиться планомірна військова підготовка і забезпечується перебування в запасі та військовому резерві необхідної кількості військовонавчених громадян.

Саме на такий вид військової служби був призваний позивач.

Таким чином судом встановлено, що позивач був призваний для проходження військової служби за призовом як офіцер запасу, який перебуває на військовому обліку під час дії в Україні особливого періоду, і тому на нього поширювались гарантії та пільги передбачені ст.119 ч.3 КЗпП України, в тому числі збереження місця роботи на підприємстві.

Крім того, вищезазначено постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року стосується спору стосовно визнання протиправною та скасування припису Управління Держпраці у Миколаївській області.

В силу ч.4 ст.430 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового та майнового характеру (поновлення на роботі та стягнення заробітної плати), від сплати якого позивач був звільнений, у розмірі 1280 грн.

Керуючись ст.ст.6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Скасувати наказ генерального директора ПАТ "Миколаївобленерго" від 19.06.2017 року №863-к від 19.06.2017 року.

Поновити ОСОБА_4 на посаді інженера служби збуту електроенергії групи договорів філії "Південна" Центрального округу Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" з 19.06.2017 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" ( ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІІН НОМЕР 61670 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період із 19.06.2017 року по 26.02.2018 рік без визначених обов`язкових платежів та зборів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" ( ) на користь держави судові витрати в сумі 1280 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скраги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.03.2018року.

Суддя Павлова Ж.П.