АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1912/2018 Головуючий у 1 інстанції - Клочко І.В.
Справа № 754/8752/15 Доповідач - Мараєва Н.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 рокуАпеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати

з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянули у відкритому судовому засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року

в справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору.

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києв Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року про відмову у задоволенні скарги про скасування постанови державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києв Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Шавель О.В. про відкриття виконавчого провадження 54106118 в частині стягнення виконавчого збору та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, що суд порушив норми цивільно-процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановлюючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд виходив з того, що стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця, прямо визначеним Законом України «Про виконавче провадження», а тому, твердження заявника про неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору є необґрунтованим.

Проте, із такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на те, що із змісту ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавчий збір стягується лише за примусове виконання рішення, однак, в рамках виконавчого провадження ВП № 54106118 ніякі заходи примусового виконання не вживались, тому, відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору.

Також зазначала, що 23.06.2017 року, тобто в день отримання постанови про відкриття виконавчого провадження нею було подано заяву, в якій вона зазначала, що має намір добровільно виконати рішення суду, і що, ОСОБА_3 особисто до неї не звертався з пропозицією виконати судове рішення, а 26.06.2017 року вона добровільно виконала рішення суду, а саме, передала ключі від квартири АДРЕСА_1 представнику стягувача, що підтверджується Актом державного виконавця від 26.06.2017 року (а/с 46), тому стягнення з неї виконавчого збору не передбачено.

Також посилалася на те, що у неї не було можливості виконати рішення суду, так як вона отримала вимогу державного виконавця 23.06.2017 року - це була п'ятниця, що в цей же день вона звернулася із заявою до державного виконавця, у якій повідомила що виконає рішення суду добровільно (а/с 5); що передача ключів повинна відбутися особисто іншій особі, що були вихідні дні та за відсутності особи, якій належало передати ключі, передача відбулася 26.06.2017 року.

Наполягала, що ключі вона передала добровільно; що згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно врахувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Враховуючи вищевказані положення Закону та роз'яснення Пленуму ВАСУ, виконавчий збір як санкція відповідальності майнового характеру може стягуватись з боржника лише за невиконання ним судового рішення в добровільному порядку без поважних причин (тобто за наявності в цьому його вини).

Такі доводи апеляційної скарги є слушними.

Проте, суд не звернув уваги на зазначені вимоги закону, належним чином їх не перевірив, а тому, дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвалу суду не можна визнати законною і обґрунтованою, тому, вона підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року - скасувати і справу повернути до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 20.02.2018 року.

Головуючий:

Судді: