ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Харків

Справа № 646/7397/16-ц

Провадження № 22ц/790/86/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кругової С.С., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року у складі судді суддя Салайчук С.М. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

у с т а н о в и в:

У липні 2016 року позивач в особі її представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача права користування квартирою та виселення.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 всупереч волі та бажання позивача після розлучення продовжує проживати у квартирі належній ОСОБА_1 на праві власності.

У серпні 2016 року представник ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2012 року. ОСОБА_2, як члена сім'ї, 13 листопада 2013 року було зареєстровано у вищевказаній квартирі та надано право користування нею. У березні 2015 року шлюбні сімейні відносини між сторонами припинилися, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Приблизно з травня 2015 року ОСОБА_2 зібрав всі свої речі, які знаходилися в квартирі та покинув квартиру. У зазначеній вище квартирі відповідач не проживає, квартирою не користується, його речі у квартирі відсутні. Відповідач з заявою про збереження за ним місця проживання не звертався. Поважних причин відсутності за місцем реєстрації понад 6 місяців не повідомляв. ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не знімається, завдає позивачці збитків, не сплачує квартплату та комунальні послуги, що на теперішній час, враховуючи вартість комунальних послуг, є надзвичайно актуальним питанням.

Посилаючись на те, що відповідач не проживає у квартирі більше шести місяців без поважних причин, позивач з підстав ст. ст. 71, 72 ЖК України просив задовольнити позов.

Заочним рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що з моменту виїзду у березні 2015 року ОСОБА_1 до Російської Федерації він проживає за місцем реєстрації, а також самостійно весь час сплачує квартирну плату та комунальні платежі за місцем своєї реєстрації.

Вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню, а заочне рішення Червонозаводського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року скасуванню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2012 року.

Згідно даних адресно-довідкового бюро, в спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.18).

Позивачем зазначено, що відповідача було зареєстровано у спірній квартирі як члена сім'ї та йому було надано право користування.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

З довідки КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 11» від 16 вересня 2016 року № 01/021-794 вбачається, що ОСОБА_2 протягом поточного року до закладу не звертався.

В обгрунтування позовних вимог представник ОСОБА_1 через канцелярію суду надав акти про не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі та відсутності його особистих речей.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в квартирі АДРЕСА_1, що належить позивачці, відсутній понад один рік, а тому позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою площею у спірній квартирі, підлягає задоволенню.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки їх суд дійшов без належного з'ясування дійсних обставин справи з огляду на наступне.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статей 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи акти від 05 січня 2016 року, 17 квітня 2016 року, 25 серпня 2016 року, 20 вересня 2016 року складеними громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як доказ того, що відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1, суд першої інстанції не врахував, що надано не оригінали, а копії актів, які абсолютно ідентичні. Акти не містять інформацію про причини відсутності відповідача, період відсутності та яким чином огляд квартири здійснювався без присутності власника квартири. Зазначені особи в якості свідків не були допитані в судовому засіданні.

З актів складених 05 січня 2016 року, 27 квітня 2016 року, 25 серпня 2016 року та 20 вересня 2016 року не вбачається, що у спірній квартирі ОСОБА_8 не проживає понад один рік.

Інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не проживали за зазначеною адресою понад один рік без поважних причин матеріали справи не містять.

Посилання в позовній заяві на вимоги ст. ст. 71 ЖК України є помилковим, оскільки спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, а тому вимоги ст. 71 ЖК України, на які посилається позивач в позовній заяві, на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджуються, оскільки вимоги ст. 71 ЖК України регулюють питання щодо користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, до якого спірна квартира не належить.

Положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, то відповідно до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійсню розподіл судових витрат понесених ОСОБА_2 у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн., понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено 26 лютого 2018 року.

Головуючий-

Судді:

Повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року.