Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1314/18 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Є.У.№ 336/4641/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з цивільних справі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Ващенко З.С.,

за участю:

представника позивача ПАТК КБ «Приватбанк» Букач Я.В. (довіреність №7781-К-О від 28.12.2016р,

відповідача ОСОБА_4 і його представника адвоката ОСОБА_5 (договір про надання правової допомоги від 01.03.2018р., ордер на надання правової допомоги ЗП №041581),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, зазначаючи, що відповідно до укладеного 03.04.2008 року кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 101 011,91 грн., із яких 7 009, 45 грн. - заборгованість за кредитом, 85 103,77 грн. - за відсотками, 3 850 грн. - за пенею та комісією та 5 048, 10 грн. - за судовими штрафами. На підставі зазначеного позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 05.06.2008 року на загальну суму 95 963,72 грн., та судові витрати у сумі 2020 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 10 січня 2018 року заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові відповідач зазначає, що судом не застосовані строки позовної давності, неправильно визначений розмір заборгованості за договором, безпідставно стягнута комісія, при укладенні договору він не був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг. Суд застосував до нього подвійну відповідальність, стягнувши одночасно пеню і судові штрафи за порушення умов кредитного договору.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, зазначаючи, що з Умовами і правилами надання банківських послуг позичальник був ознайомлений в день укладення кредитного договору, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредитної картки і на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільговий період». Про застосування строків позовної давності відповідач до ухвалення судового рішення не заявляв, а тому суд першої інстанції не мав права його застосовувати з власної ініціативи. Останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником 08.09.2014р., а з відповідним позовом до суду Банк звернувся у серпні 2017р., тобто в межах строку позовної давності. Проценти за користування кредитом нараховані у відповідності з умовами кредитного договору, якими передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання боргового зобов'язання проценти нараховуються по підвищеній процентній ставці. Комісія нарахована позичальнику у відповідності з умовами договору, який в судовому порядку недійсним не визнавався.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, борг не повернув, із заявою про застосування строків позовної давності до суду не звертався, а тому Банк правомірно вимагає стягнення всієї суми заборгованості. Вимоги Банку про стягнення судових штрафів задоволенню не підлягають, оскільки одночасне стягнення пені і штрафів за одне й те саме порушення умов кредитного договору призведе до подвійної відповідальності боржника, що суперечить приписам ст.61 Конституції України.

Такі висновки суду відповідають зібраним у справі доказам і вимогам діючого законодавства.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що 05 червня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредитної картки з бажаним лімітом 500 грн. зі сплатою 22,8% на рік, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг ( а.с.6-7).

Того ж дня ОСОБА_4 була видана кредитна картка, що не заперечувалосяся відповідачем в апеляційній скарзі.

З умовами кредитування з використанням кредитки «універсальна»,55 днів пільгового періоду позичальник був ознайомлений 05 червня 2008 року, що підтверджується його підписом на довідці про умови кредитування (а.с.7).

Пунктами 3.1; 3.2; 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і пам'ятку клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає Банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий1 рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.5.2 Умов і правил).

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведений в пам'ятці клієнта, яка являється невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.3, 5.4 Умов і правил).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.5.5 Умов і правил).

Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п. 4.9 Умов та правил і п.5.8 Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операцій по карткам.

За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір якої визначається Тарифами (п.5.6 Умов і правил).

За положенням п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсні до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії картка подовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії, за умови, що раніше не надійшло письмова заява Держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності на рахунку грошових коштів.

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_4, Банк 05.06.2008 року відкрив картковий рахунок на його ім'я, встановив кредитний ліміт на 500 грн., який постійно зростав і у вересні 2013 року становив 9 500 грн. Останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником на суму 100 грн. 08.09.2014 року, кошти були спрямовані на погашення пені і комісії. Станом на 30.06.2017 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 101 011, 91 грн., із яких за тілом кредиту 7 009, 45 грн., за процентами - 85 103, 77 грн., за пенею і комісією 3 850, 50 грн., штрафи - процентна складова 4 798,19 грн., фіксована - 250 грн. (а.с.3-5).

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував, що до лютого 2014 року активно користувався кредитними коштами, регулярно вносив щомісячні платежі, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем почав порушувати графік погашення кредиту, звертався до Банку із заявою про надання кредитних канікул, проте йому було відмовлено, і він повністю припинив повертати кредитні кошти.

Із заявою про розірвання кредитного договору позичальник до Банку не звертався.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає саме вищевказаним пунктам Умов і правил, які були погоджені сторонами, відповідачем не спростований, отже суд першої інстанції обгрунтовано прийняв його до уваги і частково задовольнив позов Банку.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновків Верховного Суду України у справах №№ 6-20 цс14, 6-240цс14, 6-698 цс 15 є некоректним, оскільки в згаданих справах йшлося про застосування строків позовної давності за щомісячними платежами, порядок збільшення строків позовної давності у випадку підписання договору приєднання, порядок укладення додаткового договору, тоді як в цій справі заяву про застосування строків позовної давності до ухвалення судового рішення відповідач не заявляв, про збільшення строків позовної давності не йдеться.

Позивачем надано фотокопію довідки Про умови кредитування з використанням кредитки-універсальної, яка 05.06.2008 року була надана позичальнику для ознайомлення, що підтверджується його підписом (а.с.7). В зазначеній довідці викладені всі суттєві умови кредитування, розмір відсоткової ставки, порядок погашення кредиту і види відповідальності позичальника у випадку порушення строків внесення щомісячних платежів.

Всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, які зобов'язують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення переконливими, належними та припустимими доказами, останній таких доказів не надав, надані ним письмові заперечення без надання доказів їхнього обґрунтування не спростовують доказів наданих позивачем.

Доводи відповідача стосовно того, що він не був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг», що є невід'ємною частиною кредитного договору, про невідповідність розрахунку позивача сумі заборгованості за кредитом, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Підвищені відсотки за користування кредитними коштами нараховані Банком у відповідності з Умовами і правилами надання Банківських послуг. Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, свої розрахунки не приведені. Клопотання про призначення бухгалтерської експертизи для перевірки правильності нарахування Банком суми боргу відповідачем і його представником адвокатом не заявлялися. За вказаних обставин підстав для висновку про неправильне визначення суми боргу не вбачається.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 257, 267 ЦК України, не застосований строк позовної давності, є також безпідставними.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено, що ОСОБА_4 до ухвалення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавав. Питання щодо строків позовної давності було порушено відповідачем тільки в заяві про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду першої інстанції була залишена без задоволення.

Відповідно до частини першої, шостої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-738цс15, від 30 вересня 2015 у справі №6-780 цс 15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2307цс15, тощо.

Відповідно до вищевказаної правової позиції Верховного Суду України нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. За вказаних обставин заява відповідача в апеляційній скарзі про пропуск строку позовної давності не є підставою для зміни судового рішення і обмеження суми стягнення трирічним строком.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнута комісія, застосована подвійна відповідальність у вигляді судових штрафів, є також безпідставними.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, борг на суму 3 850, 50 грн. є заборгованістю за пенею. Нарахування пені передбачені Умовами кредитування, з якими позичальник був ознайомлений і погодився.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуті з позичальника судові штрафи є неспроможними, оскільки у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з позичальника судових штрафів було відмовлено.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: