21.02.2018431/173/18/2719/2018
Справа 431/173/18
Провадження 2/431/343/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Воронкіна О.А.,

за участі секретаря Савкової Т.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, у якій просять суд визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності по ? частині за кожним на житловий будинок (А-1), житловою площею 56,2 кв.м., загальною площею 92,4 кв.м., та належними до нього господарськими будівлями і спорудами: а1 сіни, а прибудова до будинку, Б сарай, В1 літня кухня, В гараж, Г погріб, Г1 навіс, Д туалет, №1 ворота, вартістю 57 000,00 гривень, що розташований за адресою: Луганська область, Антрацитівський район, с. Бобрикове, вул. Шевченко, 63.

В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що 16.04.1981 року рішенням загальних зборів колгоспу «Росія» Антрацитівського району за №2 колгоспного двору, членами якого були позивачі та відповідач, було виділено 1500 м2 земельної ділянки для забудови будинку та підсобних приміщень по вул. Ворошилова (перейменована на вул. Шевченко), буд. 63, у с. Бобрикове Антрацитівського району Луганської області, про що свідчить рішення виконкому Бобриківської сільської ради та план забудови земельної ділянки від 16.02.1982 року, узгоджений з архітектором райвиконкому. Згідно плану забудови, забудову земельної ділянки виділено відповідачу ОСОБА_4 і членам цього колгоспного двору, як відображено в рішенні виконкому Бобриківської сільської ради Антрацитівського району Луганської області від 16.02.1982 року. За період з 1982 року по 1988 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_4 побудовано за вказаною адресою житловий будинок, житловою площею 56,2 кв.м., загальною площею 92,4 кв.м., та належні до нього господарські будівлі і споруди. 20.06.1990 року вони отримали свідоцтво на право особистої власності на спірне домоволодіння за № 885, зареєстроване 20.06.1990 року за № 292 в Краснолуцькому міжрайонному бюро технічної інвентаризації, в якому вказано, що в цілому домоволодіння за адресою: вул. Шевченко, 63, с. Бобрикове, Антрацитівського району, належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4. Довідкою Бобриківської сільської ради за № 0216/483 від 27.09.2013 року підтверджено склад колгоспного двору по вул. Шевченко, 63, с. Бобрикове Антрацитівського району Луганської області: голова колгоспного двору ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_1, донька ОСОБА_6, донька ОСОБА_3. У вересні 2017 року позивачі звернулись до ГТУЮ у Луганській області із заявою про здійснення державної реєстрації права власності за ними та відповідачем з рівними частками кожного на житловий будинок та господарські будівлі, однак листом від 11.10.2017 року було рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно. У даному випадку у правовстановлюючому документі на домоволодіння зазначено, що спірне домоволодіння належить на праві особистої власності в цілому колгоспному двору і вказано лише голову колгоспного двору відповідача ОСОБА_4 та не вказано інших рівноправних членів колгоспного двору, а саме позивачів, що порушує їх право володіти, користуватися та розпоряджатися спірним нерухомим майном. За таких підстав вирішити питання в позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості, що й змушує звернутися до суду з даним позовом.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав:

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16.04.1981 року рішенням загальних зборів колгоспу «Росія» Антрацитівського району за №2 колгоспного двору, членами якого були позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4, було виділено 1500 м2 земельної ділянки для забудови будинку та підсобних приміщень по вул. Ворошилова, буд. 63, у с. Бобрикове Антрацитівського району Луганської області, про що свідчить рішення виконкому Бобриківської сільської ради та план забудови земельної ділянки від 16.02.1982 року, узгоджений з архітектором райвиконкому (а.с.6).

Відповідно до довідки виконкому Бобриківської сільської ради Антрацитівського району за № 02-16/1683 від 24.10.2006 року підтверджує перейменування вулиці Ворошилова на вулицю Шевченко у с. Бобрикове на підставі рішення 12-ї сесії 20 скликання від 22.12.1989 року Бобриківської сільської ради Антрацитівського району Луганської області (а.с.14).

Згідно плану забудови, забудову земельної ділянки виділено відповідачу ОСОБА_4 і членам цього колгоспного двору, як відображено в рішенні виконкому Бобриківської сільської ради Антрацитівського району Луганської області від 16.02.1982 року.

За період з 1982 року по 1988 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_4 побудовано за вказаною адресою житловий будинок, житловою площею 56,2 кв.м., загальною площею 92,4 кв.м., та належні до нього господарські будівлі і споруди, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 18.11.1988 року (а.с.10-12).

20.06.1990 року було отримано свідоцтво на право особистої власності на спірне домоволодіння за № 885, зареєстроване 20.06.1990 року за № 292 в Краснолуцькому міжрайонному бюро технічної інвентаризації, в якому вказано, що в цілому домоволодіння за адресою: вул. Шевченко, 63, с. Бобрикове, Антрацитівського району, належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с.8).

Довідкою Бобриківської сільської ради за № 0216/483 від 27.09.2013 року підтверджено склад колгоспного двору по вул. Шевченко, 63, с. Бобрикове Антрацитівського району Луганської області: голова колгоспного двору ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_1, донька ОСОБА_6, донька ОСОБА_3. Підставою запису є запис в по господарській книзі Бобриківської сільської ради (а.с.15).

Позивачка ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) після реєстрації шлюбу 08.01.1999 року змінила прізвище на ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-НО № 037169 від 08.01.1999 року (а.с.16).

Крім того, родинні відносини між позивачами та відповідачем підтверджуються матеріалами справи (а.с.17-19).

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (1963 року), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Стаття 123 ЦК УРСР визначає, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Листом № КО-1402/3/09-44 від 11.10.2017 року Головне територіальне управління юстиції у Луганській області позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було відмовлено в реєстрації та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно (а.с.20-22).

На підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, керуючись ст.ст. 12-13, 206, 259, 263-265ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_3,ю Петрівною, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, право власності по ? частині за кожним на житловий будинок (А-1), житловою площею 56,2 кв.м., загальною площею 92,4 кв.м., та належними до нього господарськими будівлями і спорудами: а1 сіни, а прибудова до будинку, Б сарай, В1 літня кухня, В гараж, Г погріб, Г1 навіс, Д туалет, №1 ворота, вартістю 57 000,00 гривень, що розташований за адресою: Луганська область, Антрацитівський район, с. Бобрикове, вул. Шевченко, 63.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.А.Воронкін