У х в а л а

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 2-1188-1/08
Номер провадження 22-ц/796/991/2018
Головуючий у суді першої інстанції В.В.Кузьменко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
14 лютого 2018 року місто Київ

Номер справи 2-1188-1/08

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), Вербової І.М., Шахової О.В., секретар Горак Ю.М.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Віліма -95»

відповідач ОСОБА_6

відповідач Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної

інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого

майна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма -95» про закриття апеляційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» до ОСОБА_6 про знесення самовільно збудованого гаража та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма-95», Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2008 року, ухваленого у складі судді Кузьменка В.В. в приміщенні Печерського районного суду м. Києва о 09 год. 26 хв., повне рішення суду складено 18 листопада 2008 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2008 року ТОВ «Віліма - 95» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_9 про знесення самовільно побудованого гаража, мотивованим тим, що Товариство має намір отримати в оренду земельну ділянку площею 0,02 га для будівництва, експлуатації та обслуговування торгівельно - виставкової зали на вулиці Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі міста Києва. З цією метою ТОВ «Стафед» на замовлення ТОВ «Віліма-95» та за згодою заступника Київського міського голови від 07.06.2004 року № Д-0256 було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству для будівництва, експлуатації та обслуговування торгівельно - виставкової зали на вулиці Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі міста Києва. Відведення цієї земельної ділянки погоджено з Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, головним державним санітарним лікарем м. Києва, управлінням охорони навколишнього природного середовища, Головним управлінням культури, мистецтв та охорони культурної спадщини, державною службою охорони культурної спадщини, Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією та Головним управлінням земельних ресурсів. Проте, на вказаній земельній ділянці знаходяться самовільно збудовані два капітальні гаражі, одним з яких користується ОСОБА_6 Наявність даного гаража на земельній ділянці перешкоджає вирішенню питання щодо передачі цієї спірної земельної ділянки ТОВ «Віліма - 95» в оренду. Оскільки даний гараж, яким користується ОСОБА_6, збудовано самовільно, позивач просив суд знести його.

14 жовтня 2008 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Віліма-95», КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності. Обґрунтувала тим, що є власником АДРЕСА_1, яку купила разом із гаражем, який було збудовано ОСОБА_10, якому було надано дозвіл на будівництво гаража рішенням Ленінської районної ради м. Києва від 26.03.1954 року. Після оформлення дозволу попередній власник збудував у 1954 році спірний гараж, але не оформив правовстановлюючі документи на нього. З травня 2003 року, після придбання вказаної квартири, вона володіє та користується спірним гаражем, постійно сплачує необхідні виплати, на підтвердження чого надала довідку видану КП УЖГ «Хрещатик». У подальшому, було виготовлено технічний паспорт на гараж. Посилаючись на положення ст.ст. 328, 344, 376 ЦК України просила визнати за нею право власності на гараж, яким вона користується. Також просила відмовити у задоволенні позову ТОВ «Віліма-95».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2008 року у задоволенні позову ТОВ «Віліма-95» до ОСОБА_6 про знесення самовільно збудованого гаража відмовлено. Позов ОСОБА_6 до ТОВ «Віліма-95», КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності задоволено у повному обсязі. Визнано право власності ОСОБА_6 на гараж «В», площею 32,8 кв.м., що розташований на території садиби будинку за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» виготовити технічну документацію та зареєструвати та ім'я ОСОБА_6 право власності на гараж, літера «В». площею 32,8 кв.м., що розташований на території садиби будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_8, як особа питання про права та обов'язки якої вирішив суд ухваливши оскаржуване рішення, подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов у повному обсязі.

В обґрунтування зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (прилеглого до гаража будинку) на підставі договору міни від 10.12.1996 року. Гараж, право власності на який просила визнати ОСОБА_6, розташований на території будинку за адресою: АДРЕСА_1, збудований без будь - яких дозволів, внаслідок чого є самочинним будівництвом та підлягає знесенню. Вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 невірно застосував норми ст. 344 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки вона володіє спірним гаражем лише п'ять років, тобто половину строку, що становить набувальну давність у розумінні ЦК України. Разом з тим, згідно закону право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом. Також вказала, що земельна ділянка на якій розташований гараж відноситься до прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 (який є пам'яткою культури місцевого значення), а також є пожежним заїздом як до двору цього ж будинку так і до частини інших будинків, розташованих по вказаній вулиці. Зазначила, що використання земельної ділянки для забудови порушуватиме встановлені законом норми щодо пожежної безпеки, а також щодо доступу до будинків іншої спеціалізованої техніки, недотримання яких становить небезпеку та загрозу для мешканців прилеглих будинків.

Зважаючи на положення п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Так, 25 січня 2018 року через канцелярію апеляційного суду ТОВ «Віліма-95» було подано клопотання про закриття апеляційного провадження у даній справі, мотивоване тим, що особою, яка подала апеляційну скаргу не було зазначено та обґрунтовано, які саме її права були порушені оскаржуваним судовим рішенням, не доведено існування у неї будь - якого порушеного, оскаржуваного чи невизнаного права.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники ТОВ «Віліма-95» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали клопотання про закриття апеляційного провадження у даній справі та просили його задовольнити з викладених підстав.

Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_8 та її представники ОСОБА_13, ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотання, вважають, що оскаржуваним рішенням порушено права ОСОБА_8 як співвласника будинку біля якого знаходиться спірний гараж. А тому, на їх думку, закриття апеляційного провадження у даній справі з наведених у клопотанні ТОВ «Віліма-95» підстав суперечить вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та без участі її представників. Зокрема зазначила, що підтримує клопотання ТОВ «Віліма-95» про закриття апеляційного провадження, просила закрити апеляційне провадження у справі про що постановити відповідну ухвалу.

Відповідач КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у судове засідання апеляційної інстанції явку свого представника не забезпечило, про час і місце судового розгляду повідомлене належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції від Підприємства не надходило. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Неявка зазначеної особи в судове засідання не унеможливлює та не перешкоджає розгляду клопотання про закриття апеляційного провадження у справі.

Розглянувши клопотання ТОВ «Віліма-95» про закриття апеляційного провадження у справі, заслухавши думку учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Згідно п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалися.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 стала власником квартири АДРЕСА_1 у 1996 році на підставі укладеного 10.12.1996 року договору міни.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що спірний гараж було збудовано у 1954 році громадянином ОСОБА_10 Дозвіл на таке будівництво гаража було надано йому рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 26.03.1954 року. В рішенні було зазначено про те, що гараж має бути збудованим з вогнетривкого матеріалу (а.с. 67 т.1).

Тобто, на той час спірний гараж було збудовано на законних підставах. Придбаваючи квартиру у будинку АДРЕСА_1 спірний гараж вже було побудовано, ОСОБА_8 було відомо про існування гаража та будь - яких вимог щодо порушення її прав, свобод, інтересів та (або) обов'язків у судовому порядку протягом понад 20 років, а саме до жовтня 2017 року нею не заявлялося. В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний гараж був розташований на прибудинковій території будинку, в якому знаходиться квартира ОСОБА_8 Також в матеріалах справи відсутні докази того, що спірний гараж перешкоджає проїзду до будинку АДРЕСА_1 пожежної техніки.

Колегія суддів зауважує, що суд має забезпечити додержання основних принципів процесуального права, зокрема, принципу рівності учасників процесу, принципу диспозитивності та щодо реалізації права на звернення до суду в установленому законом порядку всіх учасників розгляду з додержанням правил всіх стадій розгляду. Отже, особа, яка подала апеляційну скаргу, хоча і не брала участі при розгляді справи судом першої інстанції, не може мати привілеїв стосовно реалізації своїх прав в порівнянні з іншими учасниками судового розгляду.

Та обставина, що на даний час спірний гараж знесений та те, що поруч з будинком апелянта проводиться будівництво торгівельно - виставкової зали жодним чином не свідчить про те, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_8 чи про те, що її права, свободи чи інтереси порушені.

Зазначене є підставою для звернення до суду із відповідними позовними вимогами, якщо ОСОБА_8 вважає порушеними свої права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 не надано суду належних доказів того, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції задовольняє клопотання ТОВ «Віліма-95» та закриває апеляційне провадження у даній справі.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 362, п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року,п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд -

у х в а л и в :

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма -95» про закриття апеляційного провадження задовольнити.

Апеляційне провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» до ОСОБА_6 про знесення самовільно збудованого гаража та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма-95», Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2008 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна ухвала складена 19 лютого 2018 року.

Судді: Л.Д. Поливач

І.М.Вербова

О.В.Шахова