Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 243/6287/16-ц

провадження № 61-4692св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у складі судді

Проніна С. Г. від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Осипчук О. В., Груіцької Л. О., Соломахи Л. І.

від 28 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла бабуся позивача - ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1. За час життя ОСОБА_8 залишила заповіт, яким усе майно, що належить їй на час смерті, заповіла позивачу. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є доньками померлої ОСОБА_8, які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, оскільки претендують на обов'язкову частку у спадщині. Позивач вважає, що

ОСОБА_5 треба усунути від права на спадкування на обов'язкові частки, оскільки вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік і тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані та потребувала постійної сторонньої допомоги. Вона неодноразово зверталася до

ОСОБА_5 з проханням надати допомогу і спільно доглядати її матір, але остання відмовлялася надавати допомогу спадкодавцю.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд усунути ОСОБА_5

від права на спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Позивачем не доведено, що спадкодавець ОСОБА_8 потребувала допомоги саме від відповідача, а остання, усвідомлюючи свій обов'язок, ухилялася від надання такої допомоги.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 22 грудня 2016 року,

ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та дійшли помилкового висновку про відстуність доказів на підтвердження позовних вимог.

Відзиву до касаційного скарги не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши вказану норму матеріального права, оцінивши показання свідків, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено того, що відповідач свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцю у зв'язку із її безпорадним станом, а також, що спадкодавець потребувала саме допомоги ОСОБА_5, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

З урахуванням наведеного оскаржені судові рішення є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф. Хопта