Справа №442/2677/17
Провадження №2/442/216/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кучаковського Ю.С.,
за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
за участю представників:
від позивача: не зявилися
від відповідача: не зявилися
Зазначає, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2015 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 534 399,72 грн, але зобовязання не виконано. Зазначає, що згідно ст. 1048 ЦК України проценти виплачуються до дня повернення позики, а тому станом на 13.03.2017 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором становить 69 876,66 дол. США (по курсу НБУ 26.810151 за один долар США станом на 13.03.2017 гривневий еквівалент заборгованості становить 1 873 403,81 грн та 65 972,34 грн а всього: 1 939 376,15 (один мільйон девятсот тридцять девять тисяч триста сімдесят шість) гривень 15 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом 32 633,09 дол. США; відсотків за користування кредитом 37 243,57 дол. США; комісія за РО 12 183,89 грн; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) нарахована за останній рік 53 788,45 грн.
Зазначає, що у звязку із змінами у діючому законодавстві Відкрите акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_2 було перейменовано на Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_2, яке є його повним правонаступником. Крім того, відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 20.03.2015 № 63 було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_2.
Сторони в судове засідання не зявились. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач двічі в судове засідання не зявилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчать поштові повідомлення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, приєднані до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
11.03.2008 Відкрите акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 417/08/03, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 35 000 доларів США, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що складатимуть невідємну частину цього договору. Кредит надавався на споживчі потреби (п. 1.2. Кредитного договору). За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 14 процентів річних (п. 1.4. Кредитного договору). Кредитні кошти надавались строком по 10.03.2018 (п. 1.3. Кредитного договору).
27.11.2008 між Відкритим акціонерним товариством „Всеукраїнський ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 до договору кредиту № 417/08/03 від 11.03.2008, відповідно до якого сторони домовились про встановлення плати за користування коштами у розмірі 17 процентів річних.
13.11.2015 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 442/5943/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ „ВіЕйБі Банк заборгованості за кредитним договором № 417/08/03 від 11.03.2008 в розмірі 1 534 399,72 грн.
Як зазначає позивач, зобовязання за кредитним договором до цього часу не виконано, внаслідок чого станом на 13.03.2017 гривневий еквівалент заборгованості становить 1 873 403,81 грн та 65 972,34 грн а всього: 1 939 376,15 грн 15 к., що складається з: заборгованості за кредитом 32 633,09 дол. США; відсотків за користування кредитом - 37 243,57 дол. США; комісія за РО 12 183,89 грн; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) нарахована за останній рік 53 788,45 грн.
Згідно п. 6.2 іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобовязань в цілому або в частині, а також у випадках, передбачених цим Договором, Кредитним договором або чинним законодавством, І поте ко держатель має право задовольнити вимоги за рахунок Предмета іпотеки, передбаченому цим Договором та чинним законодавством.
Пунктом 7.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду;виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України „Про іпотеку та умовами цього договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку та умовами цього Договору.
Відповідно до п. 7.3. іпотечного договору Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору.
Згідно рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 20.03.2015 № 63 було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_2.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних справ та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Ст. 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
За змістом ст.1 Закону України „Про іпотеку іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Ст. 7 Закону України „Про іпотеку встановлює, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Згідно зі ст. 12 Закону України „Про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Ст. 33 Закону України „Про іпотеку передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною 1 статті 36 Закону України „Про іпотеку передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно із ч. 3 зазначеної норми договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку встановленому ст. 37 Закону України „Про іпотеку; право іпготекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.
При цьому згідно ч. 1 ст. 37 Закону України „Про іпотеку правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності.
Ст. 39 Закону України „Про іпотеку встановила, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Стаття 392 ЦК України у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Отже аналізуючи положення ст.ст. 33, 36, 37,39 Закону України „Про іпотеку, ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способів захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
Разом з тим наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.
У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі № 6-1243 цс16.
Право звернення іпотекодержателя на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього (на майно) в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України „Про іпотеку передбачено у розділі 7 іпотечного договору від 11.03.2008.
Таким чином, у разі виникнення в іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки і порядку, передбаченому чинним законодавством.
Згідно відомостей, наданих відділом адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області від 26.05.2017 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно вимог до Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України „Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України „Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України і позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; що загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.
Як розяснив Верховний Суд України в правовій позиції № 6-483цс15 від 09.09.2015, встановлений вищезазначеним Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника).
Тому рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з господарськими прибудовами під № 105 по вул. Садовій в с. Уличне Дрогобицького району Львівської області, належить відстрочити на час дій вказаного закону.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1 600 грн.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд
Рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими прибудовами під № 105 по вул. Садовій в с. Уличне Дрогобицького району Львівської області: житловий будинок літ. А-1 деревяно-цегляний, загальною площею 119,8 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м, належить відстрочити на час дії Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю.С. Кучаковський