Номер провадження: 22-ц/785/1021/18
Номер справи місцевого суду: 517/123/16-ц
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль та скасування довідки - рахунку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 29.03.2017 року,

встановила :

24.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив визнати недійсним вчинений під впливом обману договорів купівлі - продажу транспортного засобу автомобілю Mercedes-Benz Sprinter, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності на зазначений автомобіль та скасувати довідку - рахунок Серії КІМ № 835765 від 16.07.2011 року. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10.05.2003 року між ним та ОСОБА_5, яка є дочкою відповідача ОСОБА_3, було укладено шлюб. 21.11.2006 року ОСОБА_2 отримав тимчасовий талон на транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_1, який у 2006 році був привезений з-за кордону, 20.02.2007 року даний транспортний засіб був зареєстрований на його ім'я та перебував у його володінні, користуванні та розпорядженні як власника. 06.08.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано, про те фактично шлюбні відносини, спільне ведення господарства, були припинені ще у 2011 році. В свою чергу, у 2011 році, ОСОБА_3 звернулася до нього з проханням переоформлення спільного сумісного майна подружжя на її ім'я, мотивуючи це перебуванням її доньки ОСОБА_6 під впливом людей, що на її думку мають на меті заволодіння майном, яке залишиться її донці після розподілу спільного сумісного майна подружжя. В нього були гарні стосунки з ОСОБА_3 та вважаючи, що вона каже йому правду, він погодився на її пропозицію. На виконання встановленої між ними домовленостей 16.07.2011 року він зняв належний йому автомобіль з обліку для реалізації, того ж дня було видано довідку - рахунок № 835765 та 18.10.2011 року зареєстровано транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, на ім'я ОСОБА_3 з зазначенням в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, про право користування транспортним засобом ОСОБА_2

В подальшому за наявною домовленістю між ними, ОСОБА_2 продовжував користуватися транспортним засобом та фактично здійснював всі дії по утриманню та обслуговуванню майна як його власник. 06.07.2015 року ним була отримана вимога ОСОБА_3 щодо повернення їй спірного автомобілю, яка була обґрунтована тим, що, що даний автомобіль належить їй і він користувався ним без достатніх підстав, тому позивач для захисту своїх прав змушений звернутися до суду.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 29.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу, автомобілю Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені заявлених ОСОБА_2позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що вона набула право власності на автомобіль у відповідності з встановленим на час виникнення спірних правовідносин порядком, її право власності на автомобіль зареєстровано належним чином. Даний автомобіль вона надала у користування ОСОБА_2для здійснення ним підприємницької діяльності та з 23.06.2011 року неодноразово звертався до нього з листами про повернення автомобіля, однак останній ухиляється від здійснення таких дій та незаконно, без відповідної правової підстави, використовує його в підприємницькій діяльності. Крім того зазначила, що позивач не довів як укладення спірного договору купівлі-продажу внаслідок навмисного введення його в оману відповідачем, так і сам факт обману на стадії укладення договору. ОСОБА_3наголошує, що слід відхилити посилання позивача на обставини невиконання нею умов договору, оскільки ці дії стосуються стадії виконання договору, а не його укладення та питання належного виконання сторонами договірних зобов'язань перебуває поза межами цього договору. Вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу недійсним, якій нібито вчинений під впливом обману, матеріалами справи не підтверджується. ОСОБА_3 вважає, щодоговір купівлі-продажу не може бути визнаний недійсним із підстав сформульованих судом, оскільки умовами спірного договору купівлі-продажу невизначено, в якому порядку і коли має здійснюватися фактична передача транспортного засобу, а тому відсутність на момент виникнення спору у відповідача автомобіля і документів на нього не спростовує факт його передачі позивачем(продавцем), та отримання у власність відповідачем (покупцем), згідно договору купівлі - продажу. Вона вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль не перебував у власності відповідача і весь час знаходиться у фактичному користуванні позивача, оскільки позивач керував транспортним засобом відповідача на підставі відмітки про право керування у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, тобто на передбачених законом підставах, з дозволу відповідача, який в подальшому неодноразово надсилав позивачу вимоги про повернення належного йому автомобіля. За встановлених обставин посилення суду на те, що автомобіль фактично не передавався відповідачу не може бути підставою для визнання договору недійсним.

21.07.2017 року, до суду апеляційної інстанції звернувся в.о.голови Фрунзівського районного суду Одеської області з проханням повернути справу для вирішення питання щодо поновлення строку на звернення до суду стосовно зауважень на технічний запис судового засідання та технічних записів судового засідання.

Крім того, позивач та його представник позивача в судове засідання 26.07.2017 року не з'явилась, причини не явки не повідомили.

14.08.2017 року, позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання було задоволено, справу відкладено на 25.10.2017 року.

25.10.2017 року адвокат Максимець О.Б. подав клопотання про відкладення розгляду справи, вказавши що докази поважності причин не явки буде подано в наступне судове засідання, справу було призначено на 19.02.2017 року.

19.02.2017 року адвокат Максимець О.Б. доказів поважності причин не явки в попереднє судове засідання не надав, при цьому знову заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

19.12.2017 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Максимець О.Б. заявив відвід головуючого по справі судді Кравця Ю.І., який обґрунтовував порушення порядку визначення судді для розгляду справи, а також на те, що суддею порушено розумні строки розгляду справи.

26.12.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області у задоволені заявленого відводу було відмовлено.

В ході розгляду справи представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав та подав письмові пояснення до апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Максимець О.Б. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на її необґрунтованість, крім того зазначив, що суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги доповнення до апеляційної скарги, оскільки вони подані поза встановленим строком, а також стверджував, що докази про надіслання відповідачем до суду заяви про застосування строку позовної давності є неналежними.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ввела позивача в оману щодо обставин, які мають значення, а також на те, що під час укладення договору купівлі-продажу між сторонами правочину не було виконано істотних умов договору, при цьому посилався на ст.ст. 215, 230, 655 ЦК України.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_6 суду показала, що її матері ОСОБА_3 для перевозки та доставки вантажів в свої магазини потрібно було купити вантажний автомобіль. Вона на той час проживала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі і її мати попросила її чоловіка ОСОБА_2, так як він краще розумівся на автомобілях, щоб він допоміг вибрати та купити вантажний автомобіль для перевезення вантажів. Мати передала ОСОБА_2 кошти і він ще з декількома особами поїхали на авторинок для покупки авто. Відносно переоформлення автомобіля в 2011 році ОСОБА_6 нічого не знала так як перебувала в процесі розірвання шлюбу і в неї на той були не дуже добрі стосунки з матір'ю. Як проходило оформлення автомобіля та на кого вона не знає. Коли її адвокат складав позовну заяву на розподіл спільного набутого майна подружжя, то їй стало відомо, що на її чоловіка оформлений вантажний автомобіль, хоча була впевнена, що то автомобіль її матері, так як в їх володінні перебував інший автомобіль, а вантажним автомобілем ОСОБА_2 користувався лише тоді, коли потрібно було перевезти вантажі.

Свідок ОСОБА_2 суду показав, що в 2011 році його стосунки з дружиною погіршилися і вона пішла жити до іншого чоловіка. В тому ж році до нього звернулася мати його дружини ОСОБА_3 з проханням переоформити все спільно нажите майно на неї, так як її донька зв'язалася з дуже поганими людьми і коли у неї не буде ніякого майна, то ті люди залишать її в спокої. У нього з тещою ОСОБА_3 були гарні стосунки, тому він погодився. Вона його запевнила, що до автомобіля ніяких претензій не має, на той час її юрист порадив, що треба зняти автомобіль з обліку і переоформити. Він переоформив автомобіль на ОСОБА_3, але автомобілем так і продовжував користуватися, обслуговував його, ремонтував, сплачував всі платежі, проходив технічний огляд, страхував даний автомобіль. Потім він звернувся до ОСОБА_3 з приводу переоформлення, на що вона йому сказала, щоб він продовжував ним користуватися, ніяких претензій вона не має. В 2013 році ОСОБА_2 отримав вимогу від ОСОБА_3 про повернення автомобіля, тому змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Грошові кошти за автомобіль ОСОБА_3 йому не сплачувала, даний автомобіль перебував у його користуванні з 2008 року по сьогоднішній день.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що ОСОБА_2 був її зятем. Вони з її донькою одружилися в 2003 році и жили спочатку в м.Києві потім в м.Одесі. В 2006 році ОСОБА_3 дала ОСОБА_2 кошти на придбання автомобіля в присутності доньки і попросила Гойхмана та свого брата Атамана, щоб вони допомогли її зятю з покупкою автомобіля. Машину придбали і так як в неї із зятем були гарні стосунки, то він користувався даним автомобілем, возив ним товар в свій магазин та в магазини райпотребсоюзспільки. В 2011 році у її доньки з зятем почався процес розлучення. ОСОБА_3 стало відомо, що автомобіль було оформлено на зятя ОСОБА_2, та вона запропонувала йому укласти договір купівлі - продажу даного автомобіля, оскільки вона давала кошти на його придбання та вважала що це її власність, на що останній погодився добровільно. Вони формально оформили довідку - рахунок та ОСОБА_2 продовжував користуватися автомобілем. Пізніше вона звернулася до ОСОБА_2 з проханням повернути їй машину, але він автомобіль її повертати не захотів та переховує його до сьогоднішнього дня.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 10.10.2003 року, було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, про що зроблено актовий № 4.

Згідно копії довідки - рахунку серії КІМ № 835765, виданої ОСОБА_3, їй було продано автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_1. У подальшому вказаний транспортний засіб «Mersedes-Benz Sprinter» було зареєстровано за ОСОБА_3 та на автомобіль РЕВ №8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області видано номерні знаки НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ:НОМЕР_4 від 18.10.2011 року з відміткою право користування - ОСОБА_2

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, що відповідно п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Так, предметом спору у цій справі є вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля відповідно до ст.230 ЦК України, як такий, що укладено під впливом обману з боку відповідача.

Разом тим, свідки допитані у судовому засіданні не тільки не підтвердили дану обставину, а навпаки спростували її.

За приписами статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таку ж правову позицію містив і пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу).

З огляду на наведене позивач не довів як укладення спірного договору купівлі-продажу внаслідок навмисного введення його в оману відповідачем, так і сам факт обману на стадії укладення договору.

Кім того, колегія суддів відхиляє посилання позивача на обставини невиконання відповідачем умов договору, оскільки ці дії стосуються стадії виконання договору, а не його укладення. Питання належного виконання сторонами договірних зобов'язань перебуває поза межами цього договору.

Вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу недійсним, якій нібито вчинений під впливом обману, матеріалами справи не підтверджується.

Отже колегія, суддів дійшла висновку, що в задоволені позову про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, необхідно відмовити як безпідставного, а також необхідно відмовити у визнанні права власності на автомобіль та скасування довідки - рахунку, як похідних вимог.

Колегія суддів погоджується із запереченнями представника ОСОБА_2 - адвоката Максимець О.Б., що суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги доповнення до апеляційної скарги, оскільки вони подані поза встановленим строком, а тому такі доповнення до уваги колегія суддів не прийнято.

Разом з тим колегія суддів не прийняла до уваги посилання представника позивача, що докази про надіслання відповідачем до суду заяви про застосування строку позовної давності є неналежними, оскілки вони не мають правового значення для вирішення даної справи, адже у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені останньою та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 2530,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 29.03.2017 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль та скасування довідки - рахунку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2530,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.02.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева