Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 203/4806/14-ц

провадження № 61-2301 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь 0. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Депозитний центр «Придніпров'я»,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Козака С. Ю. від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Пономарь З. М., Черненкової Л. А. від 1 лютого 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Депозитний центр «Придніпров'я» (далі - ТОВ «ДЦ «Придніпров'я») про визнання незаконним скорочення посади, визнання незаконними та скасування наказів про скорочення штату та звільнення, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 18 квітня 2011 року вона займала посаду фахівця з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів за переведенням з закритого акціонерного товариства «ПРОФІТ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єднаний фондовий реєстратор «Запоріжжя» (далі - ТОВ «Об'єднаний фондовий реєстратор «Запоріжжя»). 16 липня 2012 року ТОВ «Об'єднаний фондовий реєстратор «Запоріжжя» змінив найменування на ТОВ «ДЦ «Придніпров'я». Згідно з наказом від 11 жовтня 2013 року її переведено на посаду фахівця з депозитарної діяльності.

У зв'язку зі змінами в організації праці, відповідно до наказу від 11 жовтня 2013 року, її було переведено на посаду фахівця з депозитарної діяльності. Зазначає, що подальші зміни організаційної структури підприємства, прийняті відповідачем 18 листопада 2013 року та 26 березня 2014 року, не мали жодних ґрунтовних підстав.

23 червня 2014 року ОСОБА_4 було звільнено з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. На момент звільнення вона перебувала на лікарняному, тому її повідомили про звільнення поштовим зв'язком 26 листопада 2014 року.

Крім того, до 1 квітня 2014 року на підприємстві була вакантна посада заступника директора структури управління справами, яка не була їй запропонована.

Вважає своє звільнення незаконним та проведеним без дотримання вимог законодавства про працю, оскільки їй не було запропоновано іншої вакантної посади на підприємстві, не враховано її переважне право на залишення на роботі. Вказує, що діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та стану здоров'я, емоційних переживаннях: почуттях образи, незручності, відчаю та жаху, розгубленості, хвилювання та меланхолії.

З урахуванням зазначеного, просила суд визнати незаконним скорочення посади фахівця з депозитарної діяльності та скасувати наказ

від 18 листопада 2013 року про скорочення штату, визнати незаконним та скасувати наказ від 23 червня 2014 року про її звільнення, поновити її на посаді фахівця з депозитарної діяльності, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 13 листопада 2015 року в сумі 91 738 грн 29 коп. та в подальшому, що буде накопичуватись з розглядом справи, по день ухвалення рішення суду, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 12 тис. грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що на підприємстві відповідача відбулася зміна в організації виробництва і праці, посаду, яку займала позивач було скорочено. При цьому позивач була своєчасно попереджена про скорочення посади, яку вона обіймала. Крім того, на час попередження позивача про наступне звільнення вакантні посади на підприємстві були відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 лютого

2016 року рішення районного суду залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що вакантна посада заступника директора ТОВ «ДЦ «Придніпров'я» не могла бути запропонована ОСОБА_4, оскільки остання не відповідала встановленим посадовою інструкцією вимогам, а саме наявності стажу керівної роботи в професійному учаснику фондового ринку не менше 2 років, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

29 лютого 2016 року ОСОБА_4, в особі представника

ОСОБА_5, подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що Державною інспекцією України з питань праці було проведено позапланову перевірку, якою встановлено наявність вакантної посади - заступник директора, станом на 27 березня 2014 року, яка не була їй запропонована.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 18 квітня 2011 року ОСОБА_4 займала посаду фахівця з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів за переведенням з ЗАТ РК «ПРОФІТ» до ТОВ «Об'єднаний фондовий реєстратор «Запоріжжя» (після зміни найменування - ТОВ «ДЦ «Придніпров'я».

Наказом від 11 жовтня 2013 року ОСОБА_4 була переведена на посаду фахівця з депозитарної діяльності у вказаному товаристві.

З протоколу від 18 листопада 2013 року загальних зборів учасників ТОВ «ДЦ «Придніпров'я» прийнято рішення про затвердження з 1 лютого 2014 року нової організаційної структури товариства, з якої було виключено посаду фахівця з депозитарної діяльності у вказаному товаристві. На підставі вказаного рішення загальних зборів 18 листопада 2013 року відповідачем було видано наказ про скорочення з 1 лютого 2014 року посади фахівця з депозитарної діяльності, яку займала позивачка.

18 листопада 2013 року відповідачем було видано наказ про звільнення ОСОБА_4 з 31 січня 2014 року з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатів та попередження останньої про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці до терміну звільнення, а саме до 30 листопада 2013 року.

Про звільнення ОСОБА_4 повідомлено листом від 18 листопада

2013 року, який остання отримала 26 листопада 2013 року.

Наказом від 31 січня 2014 року дату звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України перенесено на перший робочий день після її виходу з лікарняного на роботу.

Рішенням загальних зборів ТОВ «ДЦ «Придніпров'я» оформлених протоколом від 26 березня 2014 року затверджено організаційні структури товариства на період з 27 березня 2014 року по 31 березня 2014 року,

з 1 квітня 2014 року по 9 червня 2014 року та з 10 червня 2014 року, згідно яких з 10 червня 2014 року виключено посаду фахівця з депозитарної діяльності.

27 березня 2014 року при виході на роботу позивачка на адресу директора ТОВ «ДЦ «Придніпров'я» подала письмову заяву щодо перенесення дати скорочення її посади на 9 червня 2014 року, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем.

Згідно з протоколом від 27 березня 2014 року загальних зборів товариства прийнято рішення за заявою ОСОБА_4 про перенесення дати звільнення останньої на 9 червня 2014 року, про що позивачка була повідомлено письмово в той же день 27 березня 2014 року.

У зв'язку з перебуванням ОСОБА_4 з 9 червня 2014 року на лікарняному, наказом від 10 червня 2014 року дату її звільнення було перенесено на перший робочий день після виходу на роботу.

Наказом від 23 червня 2014 року ОСОБА_4 було звільнено в цей день з посади фахівця з депозитарної діяльності за скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Статтею 42 вказаного Кодексу передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до пункту 3 статті 62 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли до правильного висновку, про те, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що підтверджується рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ДЦ «Придніпров'я». Позивач була своєчасно попереджена про скорочення посади, яку займала, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. При цьому їй не було запропоновано вакантну посаду, яку позивач могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, оскільки такі посади на підприємстві були відсутні.

Крім того, суди обґрунтовано не взяли до уваги доводи позивача про наявність у ТОВ «ДЦ «Придніпров'я» на момент її звільнення вакантної посади заступника директора, оскільки ОСОБА_4 не відповідала вимогам за вказаною посадою, встановленим посадовою інструкцією.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 1 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк