АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/7097/15-ц 22-ц/774/439/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/7097/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року, яке ухвалено суддею Бардіним О.С. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (надалі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що29 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08, відповідно до умов якого банк надав відповідачу в кредит грошові кошти у сумі 151000,00 грн. із встановленням плати за користування кредитними коштами в розмірі 21,5 % річних строком до 27 липня 2018 року.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором в частині своєчасного погашення кредиту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 30.10.2015 року в загальному розмірі склала 319970,82 грн., з яких: строкова заборгованість по кредиту 51858,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту 75158,96 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 32201,46 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 38480,73 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату боргу основного боргу 5256,93 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу 35740,09 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 20075,98 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам 2742,62 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків 58456,05 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та 4799,56 грн. судового збору.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08 від 29 липня 2008 року, що виникла станом на 30.10.2015 року у розмірі 319970 грн. 82 грн., з яких: строкова заборгованість по кредиту 51858,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 75158 грн. 96 коп.; прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 32201 грн. 46 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 38480 грн. 73 коп.; 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу 5256 грн. 93 коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу 35740 грн. 09 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 20075 грн. 98 коп.; 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків 2742 грн. 62 коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків 58456 грн. 05 коп. та судовий збір у розмірі 4799 грн. 56 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач зазначає, що суд не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи. Також вказав, що в порушення ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.1., 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, що укладений кредитний договір та додатки до нього не визначають дати та суми надання окремих частин (траншів) кредиту, графік платежів та сукупну вартість кредиту. Крім того, за звернення відповідача до банку йому не було надано графік щомісячних платежів, розмір яких кредитним договором не встановлений, а визначається станом на 28.07.2010 року, а оскільки сума щомісячних платежів сторонами не погоджена, відповідач вважає, що договір є неукладеним, а тому підстави для стягнення заборгованості та застосування ст. 625 ЦК України відсутні. Також просив застосувати до заявлених банком вимог позовну давність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 88-91), в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та права банку, у звязку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором достроково.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 56-61).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду), судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи призначався на 01.02.2016 року та 16.03.2016 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення відповідача про розгляд справи, призначений на 01.02.2016 року, а судова повістка про розгляд справи, призначений на 16.03.2016 року, повернулася без вручення за закінченням терміну зберігання (а.с. 38, 39).

З викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення суду).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності без обовязкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у звязку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08, згідно умов якого банк зобовязався надати ОСОБА_1 в кредит грошові кошти у сумі 151000,00 грн. із встановленням плати за користування кредитними коштами в розмірі 21,5 % річних строком до 27 липня 2018 року (а.с. 9-12).

Згідно умов договору кредит ОСОБА_1 надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) у період до 28.07.2010 року.

ОСОБА_1 належним чином зобовязання за кредитним договором не виконував, в результаті чого станом на 30.10.2015 року виникла заборгованість у розмірі 319970 грн. 82 грн., з яких: строкова заборгованість по кредиту 51858,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 75158 грн. 96 коп.; прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 32201 грн. 46 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 38480 грн. 73 коп.; 3% річних за несвоєчасну сплату боргу основного боргу 5256 грн. 93 коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу 35740 грн. 09 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 20075 грн. 98 коп.; 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків 2742 грн. 62 коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків 58456 грн. 05 коп.

Спір виник з приводу наявності підстав для стягнення вказаної заборгованості з відповідача на користь позивача достроково.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного між сторонами договору відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08 від 29 липня 2008 року вбачається, що строк його дії встановлено по 27 липня 2018 року включно (а.с. 9-12).

Крім того, сторони погодили, що кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28 липня 2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно ануїтентними платежами до 25 числа кожного місяця, починаючи з 29 липня 2010 року (п.1.2 кредитного договору).

Отже, як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісійних винагород та інших платежів в строк до 27 липня 2018 року включно, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно до 25 числа, починаючи з 29 липня 2010 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, що не оспорюється відповідачем ОСОБА_1, надавши йому кредит в розмірі 151000,00 грн.

Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами та припинив погашення кредиту та процентів за користування ним у лютому 2013 року (а.с. 5-8).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено п. 2.2.2 кредитного договору.

Отже, у випадку предявлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

У звязку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, предявивши позов до суду.

Таким чином, предявивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і повязаних із ним платежів, кредитор ПАТ «Державний ощадний банк України», змінив строк виконання основного зобовязання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1, що зумовило для ного виникнення обовязку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязанням в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника.

Відповідно до п. 5.2 умов кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та/або процентів за користування кредитом, Позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,06% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Крім того, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено та не спростовано ані відповідачем, ані його представником, того, що позичальник ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання стосовно щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, припинивши погашення заборгованості в лютому 2013 року, внаслідок якого й виникла заборгованість станом на 30.10.2015 року в загальному розмірі 319970 грн. 82 грн., колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 повинен нести відповідальність перед кредитором щодо її погашення.

Перевіривши дані розрахунку позивача (а.с. 4-8), правильність якого не спростована відповідачем, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08 від 29 липня 2008 року станом на 30.10.2015 року в загальному розмірі склала 319970,82 грн., з яких: строкова заборгованість по кредиту 51858,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту 75158,96 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 32201,46 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 38480,73 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату боргу основного боргу 5256,93 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу 35740,09 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 20075,98 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам 2742,62 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків 58456,05 грн.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги відповідача, що в порушення ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.1., 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, укладений кредитний договір та додатки до нього не визначають дати та суми надання окремих частин (траншів) кредиту, графік платежів та сукупну вартість кредиту, оскільки до укладеного договору додано Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 29.07.2008 року яка підписана сторонами та є невідємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору та, яка визначає суму періодичність сплати платежів в рахунок погашення кредиту, в тому числі і процентів за користування ним. У звязку з чим, колегія суддів вважає викладені у відзиві позивача заперечення проти наведених доводів апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу.

Також, колегія суддів вважає, що при укладенні договору сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, оскільки договір підписано сторонами та по лютий 2013 року він виконувався позичальником, а тому підстав вважати, що він є неукладеним, про що зазначає в апеляційній скарзі відповідач, у колегії суддів відсутні. Крім цього колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний договір недійними в законом встановленому порядку судом не визнавався й вимоги з цього приводу в рамках даної цивільної справи не були предметом судового розгляду.

Не надано відповідачем суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі щодо його необізнаності про розмір щомісячного погашення кредиту та неодноразових звернень до позивача з цього приводу. Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснювалося як погашення процентів за користування кредиту, так і самого кредиту, починаючи з серпня 2010 року по лютий 2013 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості та застосування ст. 625 ЦК України, оскільки його вина у прострочці виконання зобовязання за кредитним договором доведена наявними у справі доказами та ним не спростована.

Не вбачає колегія суддів й жодних підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідача, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, ч.1 ст. 259 ЦК України передбачена, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з кредитного договору, у п.7.8 сторони дійшли згоди про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобовязань позичальника (в тому числі, але не виключно), що повернення суми кредиту, процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбаченні умовами договору.

Отже, враховуючи те, що останній щомісячний платіж з погашення кредитної заборгованості відповідач здійснив у лютому 2013 року, а позов подано у листопаді 2015 року року (а.с. 2), колегія суддів приходить до висновку про дотримання позивачем строку позовної давності (як загальної, так і спеціальної) щодо стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено повністю, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4799,56 грн., сплачений за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст..ст. 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08 від 29 липня 2008 року станом на 30.10.2015 року в загальному розмірі 319970,82 грн. (триста девятнадцять тисяч девятсот сімдесят грн. вісімдесят дві коп.), з яких: строкова заборгованість по кредиту 51858,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту 75158,96 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 32201,46 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 38480,73 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату боргу основного боргу 5256,93 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу 35740,09 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 20075,98 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам 2742,62 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків 58456,05 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 4799,56 грн. (чотири тисячі сімсот девяносто девять грн. пятдесят шість коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: