Справа № 409/2424/17
Провадження № 22ц/782/74/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, березня місяця, 01 дня, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі головуючого судді Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 грудня 2017 року у цивільній справі (№ 409/2424/17 суддя 1 інст. Максименко О.Ю. ) за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, зацікавлена особа - Довжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Білокуракинського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту смерті, зацікавлена особа Довжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Луганськ померла її бабуся - ОСОБА_2 Для отримання свідоцтва про право на спадщину заявнику необхідно надати свідоцтво про смерть спадкодавця встановленого зразку, а у зв'язку з тим, що вищезазначене свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території, форма документа не відповідає вимогам законодавства України. У зв'язку з чим, просила суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки м. Луганськ, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Луганськ.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції заявником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної ухвали, скаржник просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 грудня 2017 року про повернення позовної заяви та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В частині 13 статті 7 ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду за доводами апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України, в редакції до 15.12.2017 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків. А якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, передбачені ст. ст. 119, 120 ЦПК України, то заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Так, ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 31.10.2017 року заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті була залишена без руху на підставі ч. 1 ст. 121 ЦПК України, заявникові надано строк - 5 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків та останнього попереджено про те, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику (а.с.8). Відповідно до мотивувальної частини зазначеної ухвали, судом першої інстанції встановлено, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 258 ЦПК України, в редакції, що діяла до 15.12.2017 року та на час постановлення ухвали, а саме: до матеріалів справи не додано медичного свідоцтва про смерть.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Білокуракинського районного суду від 31.10.2017 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та позивачу був наданий строк - 5 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду та, посилаючись на те, що на теперішній час недоліки не усунені, заяви про продовження строку для усунення недоліків від позивача до суду не надходило, відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, дійшов висновку про те, що заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до такого висновку суд дійшов поспішно та з порушення норм процесуального права. Постановляючи ухвалу від 31.10.2017 року щодо наявності недоліків заяви ОСОБА_1, а саме: не надання заявником медичного свідоцтва про смерть, суд першої інстанції не врахував, що вимагання судом від заявника подання конкретних доказів не передбачено вимогами ст. 119 ЦПК України щодо форми і змісту позовної заяви, відповідно до п. 6 ч. 2 якої передбачено, що позовна заява повинна містити тільки зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Як роз'яснювалось у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її у подальшому заявнику. Суд першої інстанції не врахував, що заявник має право на обґрунтування своїх вимог саме тими обставинами, які він вважає за потрібне вказати в заяві. Встановлення фактичних обставин справи, а також відповідності викладених в тексті заяви обставин фактичним обставинам за діючим цивільно - процесуальним законодавством віднесено не до стадії відкриття провадження по справі, а до стадії судового розгляду. Також суд першої інстанції не взяв до уваги і ту обставину, що заявник ОСОБА_1 у своїй заяві зазначала, що медичне свідоцтво про смерть, яке вимагає суд, вилучено незаконними органами влади на окупованій території при отриманні «Свидетельства о смерти», оригінал якого заявником суду надано. Отже, за таких обставин достатні підстави для визнання заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті неподаною та повернення її заявнику у суду першої інстанції були відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує тут і положення ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» що вже діють на момент апеляційного розгляду справи, та які передбачають що «діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. Отже, з огляду на викладене вище апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду від 11 грудня 2017 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 грудня 2017 року скасувати і направити справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, зацікавлена особа - Довжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області для вирішення питання про можливість відкриття провадження до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: