Справа № 347/1933/16
Провадження № 22-ц/779/15/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Космацька сільська рада, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 28 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Космацька сільська рада, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_2, яка 27 травня 2004 року склала заповіт на користь його сестри ОСОБА_2

Посилаючись на те, що заповіт був підписаний не його матір'ю та не відповідає волі спадкодавця, просив визнати заповіт ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Ромовською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 896 від 27 травня 2004 року недійсним.

Рішенням Косівського районного суду від 28 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення лікуючого лікаря ОСОБА_4, який підтвердив той факт, що померла тяжко хворіла, у неї були постійні головні болі, втрата свідомості, вона не могла самостійно рухатись та потребувала сторонньої допомоги.

Вважає, що невиконання підпису та напису на заповіті саме ОСОБА_2 є порушенням норм ст.ст. 1234, 1247, 1248 ЦК, що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не зазначив обставин, якими обґрунтовує безпідставність позовних вимог.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 8 розд. ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Представник сільської ради в судове засідання не з'явився, направив клопотання у якому просить справу слухати у його відсутності.

Апелянт та приватний нотаріус в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку були повідомлені.

Враховуючи належне повідомлення апелянта та приватного нотаріуса про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону, тому підстави для його визнання недійсним відсутні.

З таким висновок суду погоджується і колегія суддів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Встановлено, що заповідач ОСОБА_2 була матір'ю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

07 листопада 1999 року ОСОБА_2 на випадок її смерті склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1

27 травня 2004 року ОСОБА_2 на випадок її смерті склала новий оспорюваний заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Ромовською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 896, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла відповідачу ОСОБА_2.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

09 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Косівського нотаріального округу Ромовської О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За положеннями ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами визначеними у ст. 1251-1252 ЦК.

Згідно ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно, або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо сам заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіт має відбуватись при свідках у відповідності до ст. 1253 ЦК України.

Встановлено, що оспорюваний заповіт викладений у вигляді письмового документу. Як зазначено в ньому, зміст заповіту прочитано заповідачем та підписаний безпосередньо нею у присутності нотаріуса, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з'ясував її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті.

Суд першої інстанції відповідно до вимог статей 12, 13, 80, 81 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту, що при складенні і посвідченні нотаріусом заповіту було допущено порушення вимог закону щодо форми і порядку його складення та посвідчення та факт відсутності вільного волевиявлення заповідача.

Доказів щодо недостовірності підпису та запису на заповіті та його належності заповідачу, на чому наполягає апелянт, стороною апелянта не представлено. Посилання апелянта з цього приводу на покази свідка є неналежним.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року за клопотанням представника ОСОБА_1 було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу з метою вирішення питання про належність підпису ОСОБА_2 в період підписання заповіту, 16 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримав клопотання експерта про забезпечення здійснення оплати за проведення експертизи (а.с. 196, 202), однак 24 січня 2018 року до апеляційного суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № 1.1.-383/17 у зв'язку із відсутністю підтверджуючих документів про здійснення оплати вартості судової експертизи.

У судові засідання, призначені на 07 лютого 2018 року та 28 лютого 2018 року ОСОБА_1, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду не з'явився.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук