Справа № 694/1579/17
провадження № 2/694/53/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.02.2018 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Блискавці А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Звенигородка Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2, як особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підтвердження вказаних вимог, в позові зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири №39 в будинку №13-а, розташованої по вул.Софії Терещенко (Дзержинського) в м.Звенигородка, Черкаської області на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2004 року. Отримавши будинкову книгу після придбання квартири вона надала дозвіл на реєстрацію у її квартирі своїй знайомій ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з часу реєстрації жодного дня не проживала в ній і до часу звернення до суду позивачці невідоме фактичне її місце проживання. Разом з тим відповідачка, яка не є власником вказаної квартири, залишається зареєстрованою за вказаною адресою, що перешкоджає їй вільно володіти та користуватись майном, тому, просить усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування її власною квартирою №39 за адресою: вул.ОСОБА_3 (Дзержинського), м.Звенигородка, Черкаської області, внаслідок її відсутності більше року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, надала суду заяву з проханням справу слухати у її відсутність та про те, що позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася. Згідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України (в редакції від. 18.03.2004 року) було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Судом за вказаною адресою направлялися копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, судова повістка, але конверт повернувся до суду з відміткою поштового відправлення «за закінченням встановленого строку зберігання». В зв»язку з цим, про час, день та місце судового засідання відповідачка була повідомлена у встановленому законом порядку відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить про виклик відповідача на офіційному веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.02.2018 року.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Зі згоди позивачки, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.

У зв»язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, яка хоча і правомірно вселилася у спірне жиле приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Так, в судовому засіданні встановлено той факт, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2004 року ОСОБА_1 є власником квартири №39, що знаходиться по вул. Софії Терещенко (Дзержинського), будинок 13-А у м.Звенигородка, Черкаської області (а.с.6).

ОСОБА_1, з 15.03.2016 року по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 та зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується довідкою №10898 від 12.12.2017 року, виданою виконавчим комітетом Звенигородської міської ради Черкаської області (а.с.9).

Згідно копії домової книги у вищевказаній квартирі з 12.07.2013 року значиться зареєстрованою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7,7 зворот).

Відповідно до акту депутата Звенигородської міської ради від 02.12.2017 року, вбачається, що зі слів свідків в квартирі за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ніколи не проживала і на даний час не проживає (а.с.8).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не є членом сім'ї власника житла, зареєстрована у квартирі позивача, але з часу реєстрації, а саме з липня 2013 року не проживає у квартирі, яка належить позивачці на праві власності, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном.

Відповідно до вимог ст.. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням- квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_2 - підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачкипонесені нею документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі ст.319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.71,72, 163 ЖК України, керуючисьст.12,13,89,141,259,263-265,268, 280,284-285, 287-289 ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (зареєстровану за адресою: 20200, Черкаська область, м.Звенигородка, вул.Софії Терещенко (Дзержинського), 13-а кв.39, паспорт серії НЕ 698409, виданий Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 15.06.2013 року) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №39, що розташована за адресою вул. С.Терещенко, 13-а в м.Звенигородка, Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочну рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Т.В.Гончаренко