Номер провадження: 22-ц/785/191/18
Номер справи місцевого суду: 496/797/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна,за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня2017 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з ОСОБА_3 він знаходився в зареєстрованому шлюбі в період з 09.11.1994 року по 23.03.2016 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на даний будинок та присадибну земельну ділянку оформлено на відповідача. Оскільки вказане майно придбано під час шлюбу, тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 124,0 кв.м. разом з огорожею, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1138 га, розташованої за цією ж адресою, виділивши йому в натурі вказані частки будинку та землі.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у складі приміщень: 1-1 - коридор пл. 6,4 м2 інв. вартістю 10 728 грн., 1-2 - веранда пл. 21,5 м2 інв. вартістю 36 039 грн., 1-3 - котельна пл. 6,5 м2 інв. вартістю 10 896 грн., 1-9 - житлова пл. 21,0 м2 інв. вартістю 35 201 грн., 1-10* - коридор пл. 6,3 м2 інв. вартістю 10 560 грн., Разом: загальна площа - 61,7 м2., у т. ч. житлова - 21,0 м2. Частина огорожі 6,7 п.м., хвіртка, ворота.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у складі приміщень: 1-4 кухня пл. 16,3 м2 інв. вартістю 27 323 грн., 1-5 житлова пл.13,2 м2 інв. вартістю 22 127 грн., 1-6 ванна пл. 5,2 м2 інв. Вартістю 8716 грн. 1-7 туалет пл. 2,7 м2 інв. вартістю 4 526 грн., 1-8 житлова пл. 15,5 м2 інв. вартістю 25 982 грн., 1-10** - коридор пл.9.4 м2 інв. вартістю 15 757 грн., Разом: загальна площа - 62,3 м2., у т. ч. житлова - 28,7 м2, частину огорожі 11,0 п.м.

Зобов'язано ОСОБА_2 зробити наступні переобладнання: пристрій перегородки і дверної отвори у веранді «1-2»; встановити вікно в капітальній стіни у веранди «1-2»; встановити входову дверну отвору у прихожої «1-2».

Зобов'язано ОСОБА_3 зробити наступні переобладнання: пристрій перегородки у коридору «1-10» з наступними розмірами: від стіни перегородки веранди «1-2» довжиною 2,1м з відступом 3,0 м, товщина перегородки - 0,20 м на всю висоту, закласти дверний отвір між коридором «1-10*» і житловою кімнатою «1-4», встановити входову дверну отвору у капітальній стіни туалету «1-7».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю вартості часток в сумі 330 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки для утримання та обслуговування житлового будинку площ. 140,6 м2 , що складається з площі забудови 73,8 м2 і площею вільної від забудови - 66,8 м2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки для утримання та обслуговування житлового будинку площ. 160,5 м2, що складається з площі забудови 76,3 м2 і площею вільної від забудови - 84,2 м2.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі в період з 09.11.1994 року по 23.03.2016 року. За цей період відповідач набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки вказана земельна ділянка отримана відповідачем згідно з договором дарування від 16.09.2004 року, вона не є майном, набутим подружжям за рахунок спільних коштів або спільною працею, тому не є спільним сумісним майном сторін та не підлягає розподілу.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Судом також встановлено, що за час шлюбу сторони спільною працею за спільні кошти побудували на вказаній земельній ділянці житловий будинок. Вказаний факт не заперечується сторонами, тому доказування не потребує.

Згідно з висновкомсудово-будівельної експертизи№1-105/16 від 16 липня 2016 року, один з можливих варіантів розподілу земельної ділянки в натурі виглядає наступним чином: Визнати за співвласником 1 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у складі приміщень: 1-1 - коридор пл. 6,4 м2 інв. вартістю 10 728 грн., 1-2 - веранда пл. 21,5 м2 інв. вартістю 36 039 грн., 1-3 - котельна пл. 6,5 м2 інв. вартістю 10 896 грн., 1-9 - житлова пл. 21,0 м2 інв. вартістю 35 201 грн., 1-10* - коридор пл. 6,3 м2 інв. вартістю 10 560 грн., Разом: загальна площа - 61,7 м2., у т. ч. житлова - 21,0 м2. Частина огорожі 6,7 п.м., хвіртка, ворота. Визнати за співвласником 2 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у складі приміщень: 1-4 кухня пл. 16,3 м2 інв. вартістю 27 323 грн., 1-5 житлова пл. 13,2 м2 інв. вартістю 22 127 грн., 1-6 ванна пл. 5,2 м2 інв. вартістю 8716 грн. 1-7 туалет пл. 2,7 м2 інв. вартістю 4 526 грн., 1-8 житлова пл. 15,5 м2 інв. вартістю 25 982 грн., 1-10** - коридор пл.9.4 м2 інв. вартістю 15 757 грн., Разом: загальна площа - 62,3 м2., у т. ч. житлова - 28,7 м2, частину огорожі 11,0 п.м. Зобов'язати співвласника 1 зробити наступні переобладнання: пристрій перегородки і дверної отвори у веранді «1-2»; встановити вікно в капітальній стіни у веранди «1-2»; встановити входову дверну отвору у прихожої «1-2». Зобов'язати співвласника 2 зробити наступні переобладнання: пристрій перегородки у коридору «1-10» з наступними розмірами: від стіни перегородки веранди «1-2» довжиною 2,1 м з відступом 3,0 м, товщина перегородки - 0,20 м на всю висоту, закласти дверний отвір між коридором «1-10*» і житловою кімнатою «1-4», встановити входову дверну отвору у капітальній стіни туалету «1-7». Стягнути з співвласника 2 на користь співвласника 1 різницю вартості часток в сумі 330 грн.

Оскільки клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи з боку сторони відповідача до суду не надходило, також не поступало пропозицій про заміну варіанту розподілу або осіб співвласників, судом було ухвалено рішення на підставі висновків експертизи по зазначеному варіанту розподілу, з визначенням співвласників згідно пропозиції сторони позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказаним висновком судово-будівельної експертизи, встановлений такий порядок розподілу частини земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування житла: Визнати за співвласником 1 право власності на частину земельної ділянки для утримання та обслуговування житлового будинку площ. 140,6 м2 , що складається з площі забудови 73,8 м2 і площею вільної від забудови - 66,8 м2. Визнати за співвласником 2 право власності на частину земельної ділянки для утримання та обслуговування житлового будинку площ. 160,5 м2, що складається з площі забудови 76,3 м2 і площею вільної від забудови - 84,2 м2, що також було враховано судом при вирішенні спору по суті.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на відсутність висновків органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної та санітарної інспекцій, а також апелянт не згодна з висновком експертизи.

Проте, зазначені доводи скарги є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 не була позбавлена можливості звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про призначення додаткової або повторної експертизи.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01 березня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець