Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 490/7570/15-ц

провадження № 61 - 5010 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року у складі колегії суддів Шолох З. Л., Довжук Т. С., Лівінського І. В.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 12 березня 2008 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки на забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором, укладеним ним 12 березня 2008 року з банком на строк до 12 березня 2015 року.

Посилалась на те, що її порука припинена з підстав частини першої статті 559 ЦК України, оскільки банк без її згоди збільшив процентну ставку за кредитним договором по простроченій заборгованості за користування кредитом з 13,40 % до 26,80 %, чим збільшив обсяг її відповідальності як поручителя, та з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Рішенням Центрального районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року у складі судді Гуденко О. А. позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано поруку ОСОБА_4 за договором поруки від 12 березня 2008 року припиненою з 9 жовтня 2009 року; стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 243 грн 60 коп. судового збору.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстав для припинення поруки на підставі положень частини першої статті 559 ЦК України немає, оскільки підвищення відсоткової ставки передбачено кредитним договором, проте, в порушення вимог частини четвертої статті 559 ЦК Українибанк, звертаючись до суду з позовом у 2010 році та пред'являючи позовні вимоги до поручителя, пропустив шестимісячний строк для пред'явлення позову.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року рішення Центрального районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про припинення поруки, вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не врахував судове рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2011 року, яке набрало законної сили та знаходиться на виконанні, фактично допустив його перегляд.

6 червня 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року та залишити в силі рішення Центрального районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що незважаючи на наявність рішення про стягнення заборгованості з поручителя, позов про визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України підлягає розгляду та задоволенню за наявності передбачених цією нормою підстав.

17 червня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 лютого 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Предметом касаційного перегляду є рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про припинення поруки ОСОБА_4 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (далі - банк), і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав йому кредит у сумі 186 947 грн на строк до 12 березня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,4% річних.

12 березня 2008 року між банком і ОСОБА_4 було укладено договір поруки з метою забезпечення вищезазначеного кредитного договору, за умовами якого поручитель узяла на себе зобов'язання солідарно з позичальником відповідати за виконання боржником умов кредитного договору.

4 березня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслав позичальнику та поручителю ОСОБА_4 вимогу про дострокове повне виконання зобов'язань за кредитним договором, в якому вимагав сплатити 176 449 грн 27 коп. без урахування пені заборгованості за договором.

Згідно з вимогами ПАТ «УкрСиббанк» позивач повинен сплатити в повному обсязі зазначену у вимозі суму не пізніше тридцяти днів з моменту отримання письмової вимоги. Вказану вимогу ОСОБА_4 отримала 7 березня 2009 року.

У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за договором Банк у квітні 2010 року звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, проте, ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2010 року вказану позовну заяву залишено без розгляду, у зв'язку з чим банк повторно у березні 2011 року подав позов про стягнення заборгованості.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2011 позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 191 267 грн 88 коп. заборгованості за кредитним договором, 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Під час розгляду справи № 2-426/2011 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 12 березня 2008 року, ОСОБА_4 була присутня у судовому засіданні 18 травня 2011 року, визнала позов, і в апеляційному порядку його не оскаржувала.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Частиною другою статті 223 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. Висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є законним та обґрунтованим. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-1199цс16 від 6 липня 2016 року.

За таких обставин відсутні підстави для висновку про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права.

Підстав для задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду у передбаченому статтями 411, 412 ЦПК України порядку немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В.І. Крат