Справа № 375/1101/17
Провадження № 2/375/14/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2018 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., за участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Скоробогатько В.Д. про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та визнання за позивачем право власності на ? частку житлового будинку та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Скоробогатько В.Д. про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачами право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами,-

УСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 посилаючись на те, що під час шлюбу із ОСОБА_9, з яким вона перебувала у шлюбі з 03.11.1990 по 22.05.2014, вони 04.12.2004 придбали вказаний житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 помер і вважає, що вона має право на ? частку даного будинку, так як той придбаний під час шлюбу із ОСОБА_9 за спільні кошти, за життя поділ майна не відбувся. На іншу ? частку має право їх дочка - ОСОБА_1.

Згодом позивач ОСОБА_2 змінила позовні вимоги мотивуючи тим, що під час шлюбу із ОСОБА_9 останній та вона уклали із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 договір довічного утримання, згідно якого ними було придбане у спільну сумісну власність будинковолодіння АДРЕСА_2 (ОСОБА_12). ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, а ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, тому вона та ОСОБА_9 стали повними власниками вказаного домоволодіння. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 також помер і єдиним спадкоємцем після нього є їх донька ОСОБА_1. Позивач також претендує на ? частку домоволодіння, так як останнє придбане у спільну сумісну власність під час шлюбу сторін. Згодом з»ясувалося, що вказаний будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом прийняли в порядку спадкування по 1/3 кожна сестри ОСОБА_9 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Вважає, що свідоцтва «Про право на спадщину за законом» на вказаних осіб, видані приватним нотаріусом, підлягають визнанню недійсними та просить визнати за нею право власності на ? частку даного будинковолодіння.

Також відповідач за первинним позовом ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить, посилаючись на ті ж обставини, що послужили для первинного позову, визнати недійсними свідоцтва «Про право на спадщину за законом», видані на ім»я ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про прийняття кожною по 1/3 спадщини після померлого ОСОБА_9, мотивуючи тим, що вона проживала спільно з ОСОБА_9, який є її батьком, є зареєстрованою за вказаною адресою і тому має право на прийняття спадщини після померлого батька. Просить визнати за нею право на ? частку житлового будинку АДРЕСА_3 Згодом позивач змінила свої позовні вомоги та просить визнати недійсними свідоцтва «Про право на спадщину за законом», видані на ім»я ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про прийняття кожною по 1/3 спадщини після померлого ОСОБА_9 та визнати за нею право власності в цілому на будинковолодіння АДРЕСА_3

В судове засідання позивач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, не з»явилася, подала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просить слухати справу за її відсутності.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перебували з 03.11.1990 по 22.05.2014 у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_1, яка проживала спільно з ними. Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_2 виїхала в інше місце проживання, а донька проживала з батьком, навчалася в м.Києві і навідувалася до батька. Під час шлюбу ОСОБА_9 уклав договір довічного утримання з батьками, які померли і з 2013 року, коли помер його батько ОСОБА_10, ОСОБА_9 став власником будинковолодіння. Майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_9 поділили мирним шляхом і проживали окремо, при цьому ОСОБА_2 повторно вийшла заміж. Після смерті ОСОБА_9 спадщину після нього прийняли сестри покійного, які є спадкоємцями другої черги, а дочка - ОСОБА_1, яка є спадкоємцем першої черги, залишилася за межами спадкоємців. Вважає, що дії відповідачів, які не повідомили нотаріуса про наявність дочки та не надали її адреси, неправомірні. Дочка є зареєстрованою в будинку батька і вважається такою? що прийняла спадщину. Право на прийняття спадщини також підтверджується довідкою селищної ради про те, шо ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала в одному будинку з батьком. В той же час діючим законодавством не передбачено проживання в одному будинку із спадкодавцем, а достатньо тільки реєстрації і наявність родиних відносин.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом позов ОСОБА_2 не визнала, свій підтримала та пояснила, що вона неодноразово приїздила до батька - ОСОБА_9, провідувала його та була зареєстрованою в даному житловому будинку. Знає, що у батька було хворе серце, він лікувався. Місце проживання вона не міняла, залишалася зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку батька. Закінчила вона навчання у 2013 році і батьки знімали їй квартиру в м.Києві. До розірвання шлюбу у травні 2014 року мати - ОСОБА_2 виїхала на проживання в інше місто, але приїздила в смт.Рокитне, спілкувалася із колишнім чоловіком. Вважає, що вона є спадкоємцем першої черги і тому має право на прийняття спадщини після нього. Участі у похованні батька не приймала. Постійно в смт.Рокитне не проживала, але приїздила до батька, провідувала його.

Згодом в судове засідання позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, не з»явилася, подала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просить слухати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 суду пояснила, що спочатку її брат ОСОБА_9 проживав з ОСОБА_2 у її батьків в смт.Рокитне, потім вони деякий час жили у найманому житлі. Згодом вони зареєструвалися у будинку його батьків і проживали там. Про укладення договору довічного утримання сестри не знали. У 2012 році ОСОБА_2 після курорту вже не повернулася до ОСОБА_9. Після смерті батька - ОСОБА_10 їм стало відомо про існування договору довічного утримання. Брат ОСОБА_9 тривалий час спадщину на себе не оформляв, почав хворіти, сестри надавали йому допомогу, лікували в лікарні. Перед смертю ОСОБА_13 кілька тижнів лежав і не ходив, два тижні він лежав у неї вдома. Після смерті брата лікар ОСОБА_14, в якого робила ОСОБА_1 і який мав її телефон, повідомив про смерть батька доньку, але ті на поховання не приїхали. Про наявність доньки вони повідомили нотаріуса, але адреси вони не знали. Через 6 місяців після оформлення права власності на відповідачів приїхали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і сказали, що будинок належить їм і вони будуть судитися з нами. До смерті матірі - ОСОБА_11 остання 5 років проживала в неї і вона її доглядала. Потім, після того, як ОСОБА_2 у вересні 2012 року виїхала з будинку, вона протягом року також доглядала батька - ОСОБА_10 до його смерті. При цьому ОСОБА_2 забрала всі належні їй речі, потім через кілька днів приїхала знову і забрала спільні речі. ОСОБА_13 плакав, але не заперечував проти цього. ОСОБА_15 з 2014 року до будинку вже не приїздила, вона забрала свої речі, в будинку не ночувала і інколи навідувалася до ОСОБА_14 на базарі, просила гроші. Пам»ятник ОСОБА_14 поставила ОСОБА_15 за гроші, які вона отримала за контейнер батька на базарі.

Відповідач ОСОБА_6 дала аналогічні пояснення.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явилася.

Представник відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що відповідачі повідомили нотаріуса про наявність спадкоємця першої черги - доньки спадкодавця ОСОБА_9 - ОСОБА_1, тобто не приховували даний факт і ОСОБА_1 мала достатній час для подання заяви про прийняття спадщини, так як знала про смерть свого батька, будучи повідомленою по телефону. Вважає, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, так як договір був укладений між ОСОБА_9 та його батьками - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які тривалий час могли самі себе обходити. Після смерті дружини ОСОБА_10 продовжив проживати в будинку. В той же час ОСОБА_2 в позовній заяві про розірвання шлюбу вказала, що вона більше двох років, тобто до 22.05.2014, коли було постановлено рішення про розірвання шлюбу, не підтримує шлюбних відносин з ОСОБА_2 проживають окремо і тому вона не могла фізично надавати посильну допомогу та приймати участь у догляді ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, тобто більше чим через рік після роздільного проживання сторін. Крім того, вважає, що позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із пропуском трирічного строку на поділ спільного сумісного майна, який почався з дати розірвання шлюбу - 22.05.2014. Тому просить застосувати до її позовних вимог строки позовної дасності.

Зустрічний позов також не визнала та пояснила, що у 2012 році, коли ОСОБА_2 виїхала на інше місце проживання з смт.Рокитне, з нею також виїхала донька ОСОБА_1. Кілька разів вона приїздила до батька, але не на проживання, а за грішми. Допомоги йому не надавала, хоча знала, що він хворий і часто лікується в лікарні. Участі в похованні вона також не приймала. У ст.ст.1268-1270 ЦК України вказані умови та право спадкоємця на прийняття спадщини. Однією з умов є спільне проживання з спадкодавцем та в разі не проживання - подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. ОСОБА_1 проживала окремо і повинна була протягом 6-ти місяців подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Вона цього своєчасно не зробила, звернулася до нотаріуса тільки в липні 2017 року, тобто більше чим через рік після його смерті, заяви до суду про визначення додаткового строку на прийняття спадщини вона також не подала і таким чином вважається такою, що не прийняла спадщину.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_16 суду пояснила, що після смерті ОСОБА_9 його сестри - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після закінчення 6-ти місячного строку на прийняття спадщини у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини. Також повідомили, що у нього є донька, але адреси не знають. Вона просила їх надати адресу або узнати телефон доньки, але не надали. Так як донька у встановлений законом 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини не подала, були видані свідоцтва про прийняття спадщини спадкоємцям другої черги. ОСОБА_15 - ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після 6-ти місяців, коли вже були видані свідоцтва.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що проживає неподалік від ОСОБА_9. Його дружина - ОСОБА_2 після повернення з курорту сказала їй, що хоче виїхати з Рокитного. Вона забрала свої речі і виїхала. ОСОБА_10 на той час був живий. Дочка ОСОБА_18 пожила ще десь місяць і також виїхала з будинку. Більше до будинку вона не приїздила, буває заходила і просила гроші, але не ночувала. Ночувала дочка у бабушки. Доживав ОСОБА_9 сам, часто лежав в лікарні, допомагали йому сестри. На його поховання кошти збирали сусіди, колишня дружина та донька грошей не давали і на похованні та відбуванні поминальних обідів не були.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що проживає поряд із будинком ОСОБА_9. Його матір - ОСОБА_20 проживала не в будинку, а в літній кухні. Вона сама собі готовила їсти, а останні роки проживала у своєї доньки - ОСОБА_5, де і померла. ОСОБА_2 та ОСОБА_9 матір не доглядали і допомоги не надавали. Батько - ОСОБА_10 проживав у будинку і помер у ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 до цього вже виїхала з будинку, а її дочка - ОСОБА_1 десь через рік після смерті діда також виїхала. Доглядали ОСОБА_10 його син - ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_21, яка готовила їжу.

Свідок ОСОБА_22 суду показала, що є дочкою ОСОБА_6, а ОСОБА_9 її дядько. Дружина дядька - ОСОБА_22 десь у 2012 році забрала свої речі і виїхала з будинку по АДРЕСА_4 де вона проживала з ОСОБА_9 та його батьком, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_8 Їх дочка ОСОБА_18 також через деякий час виїхала з будинку і дядько на запитання повідомив, що вона переїхала до матері в іншу область. На поховання ОСОБА_9 ні його колишньої дружини ОСОБА_22, ні дочки ОСОБА_18 не було.

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що дружила з ОСОБА_1, яка проходила практику після закінчення медичного училища в смт.Рокитне. В основному ОСОБА_1 жила в м.Києві, а після виїзду з будинку матері - ОСОБА_24 до батька майже не навідувалася. Спочатку прожила десь з-пів року, а потім більше не жила.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що первинний та зустрічний позови задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.11.1990 по 22.05.2014. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_24, яка проживала спільно з ними.

Як вбачається із рішення суду від 22.05.2014 про розірвання шлюбу позивач ОСОБА_2 більше двох років до подання позовної заяви не підтримує сімейних відносин з відповідачем - з ОСОБА_9, не ведуть спільне господарство, тобто з 2012 року сімейні відносини сторін та з його батьком - ОСОБА_10, який залишився проживати з сином, припинилися.

ОСОБА_15 деякий час проживала з батьком, навчалася та проживала в м.Києві і навідувалася до батька. Під час шлюбу з ОСОБА_2 ОСОБА_9 08.12.2004 уклав договір довічного утримання, згідно якого батьки - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 передали у власність ОСОБА_9 житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_5 і які померли. Після того як помер його батько ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9 став власником будинковолодіння без обмежень. Майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_9 поділили мирним шляхом і проживали окремо, при цьому ОСОБА_2 повторно вийшла заміж. ОСОБА_1, будучи зареєстрованою в АДРЕСА_6, в будинку з батьком фактично з 2013 року не проживала, інколи навідувалася до батька, проживаючи в АДРЕСА_7 та в матері в м.Запоріжжя. За кілька тижнів до смерті ОСОБА_9 проходив лікування в лікарні, останні два тижні перебував на утриманні у сестри ОСОБА_5, де і помер. На похованні ОСОБА_9 та поминальних обідах - 9 та 40 днів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 присутні не були, в усякому випадку, доказів цього суду не надано. Після смерті ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_5 по закінченні встановленого законом 6-ти місячного строку протягом 3-х місяців спадщину після нього прийняли сестри покійного - відповідачі по справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини і які є спадкоємцями другої черги, що підтверджено наданими суду свідоцтвами «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1039, №1040 та № 1041, а дочка - ОСОБА_1, яка є спадкоємцем першої черги і яка на день відкриття спадщини проживала окремо від батька, заяву про прийняття спадщини в установлений законом 6-ти місячний строк не подала, а подала, як вбачається із відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_1, 17.07.2017, тобто через 1 рік 4 місяці. Позовної заяви до суду про визначення додаткового строку прийняття спадщини ОСОБА_1 не подавала.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Як вбачається із п.6 Договору довічного утримання від 08.12.2004, укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_9, останній зобов»язався довічно повністю утримувати вказаних осіб, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою.

Згідно до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст.334 цього Кодексу, а вказана стаття визначає моментом набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту такого посвідчення, а в ч.4 передбачено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що ОСОБА_9 став власником житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_8, переданими йому у відповідності до договору довічного утримання, з моменту реєстрації вказаного договору, тобто з 08.12.2004. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 батька ОСОБА_10 його син - ОСОБА_9 у відповідності до договору довічного утримання став власником без обмежень даного житлового будинку.

Згідно до ст.60 ч.1 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Ч.3 ст.61 СК України передбачає, що коли одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час у Постанові Верховного Суду України №6-2891цс15 від 13.04.2016 мається уточнення набуття права спільної сумісної власності другим з подружжя згідно договору довічного утримання: «Системний аналіз зазначених норм цивільного та сімейного законодавства у сукупності зумовлює висновок, що, визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був цей договір укладений саме в інтересах сім'ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов'язки за таким договором солідарно з набувачем».

Суд вважає, що позивачкою ОСОБА_2 та її представником не доведено в судовому засіданні, що позивачка також добросовісно виконувала обов»язки за таким договором нарівні з набувачем? так як відповідачі та свідки показали, що ОСОБА_2 з літа 2012 року не проживала в одному будинку з ОСОБА_10 та ОСОБА_9, не вела з ним спільне господарство, в той час як ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Крім того, відповідачі пояснили, що вони по черзі носили їсти батькові в той час, як в будинку проживала ОСОБА_2, так і після її переїзду в інше місце проживання.

Проживання в одному будинку із відчужувачем та набувачем ще не створює умов для визнання особи такою, що вона набула право спільної сумісної власності на майно, яке належить на праві власності іншій особі, в даному випадку ОСОБА_9, який набув його в порядку договору довічного утримання.

Таким чином позивач ОСОБА_2 не виконала договір довічного утримання відносно ОСОБА_10, оскільки добровільно відмовилася від його виконання, а саме - догляд «довічно», тобто до смерті останнього відчужувача, не використовувала спільні кошти на його догляд, а навпаки, виїхала з будинку в інше місце проживання і до смерті не надавала допомоги.

Як показали свідки, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 добровільно поділили належне їм майно і після розірвання шлюбу 22.05.2014 спір відносно належного їм майна між ними не виникав.

Тому ставити питання про визнання права власності на ? частку належного спадкодавцю ОСОБА_9 майна, а саме - житлового будинку з господарськими спорудами, суд важає некоректним, тим паче, згідно ст.257 ЦК України та ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Визнання права власності на частку у майні колишнього подружжя по суті є поділом майна.

Тому суд вважає, що крім вище вказаних підстав для відмови в задоволенні позову, позивачкою пропущений строк звернення до суду про поділ майна подружжя, про що заявлено представником відповідачів, який почав обчислюватися з 22.05.2014 - з дня розірвання шлюбу і заяви про його поновлення позивачкою до суду не подано.

У відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

У зв»язку з тим, що суд відмовив у задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання за нею право власності на ? частку житлового булинку, суд не знаходить підстав для визнання недісними свідоцтв «Про право на спадщину за законом» на відповідачів по справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ст.1220 ЦК України) і місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України).

У ч.2 ст.1223 ЦК України вказано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто в порядку черговості.

Згідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, у відповідності до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається із ч. 3 вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Аналогічна вимога мається у ч.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» : «Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини».

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкрититя спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Тобто із вказаних норм закону можливо зробити висновок, що для визначення кола спадкоємців нотаріусу необхідно подати відповідні заяви, а для підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем необхідно надати відповідний документ, що підтверджує не тільки реєстрацію спадкодаємця в будинку спадкодавця, а і підтвердження його постійного проживання, так як сама по собі реєстрація не надає права на спадкування, а необхідне відповідне документальне підтвердження.

Так як приватному нотаріусу після смерті ОСОБА_9 була надана довідка Рокитнянської селищної ради, про те, що він проживав в в АДРЕСА_9 інших осіб не вказано, нотаріус прийняв правильне рішення про визначення кола спадкоємців без доньки спадкодавця, яка не повідомила нотаріуса про намір прийняти спадщину після померлого батька та про реєстрацію в будинку спадкодавця протягом встановленого законом 6-ти місячного строку.

Як було вказано вище, однією з умов прийняття спадщини спадкоємцем є постійне проживання вказаної особи зі спадкодавцем.

Відповідачі по справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, свідки ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 суду показали, що позивачка ОСОБА_1 після виїзду з будинку у 2012 році її матері - ОСОБА_2 також через кілька міцяв виїхала з будинку, забрала свої речі і більше в будинку по АДРЕСА_10 з батьком ОСОБА_9 не проживала, інколи навідуючись до батька на базарі, де він працював.

Те ж саме підтвердила в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1, що вона не проживала тривалий час з батьком, а наймала квартиру в м.Києві, потім з матір»ю в м.Запоріжжя, залишаючись зареєстрованою за вказаною адресою.

Тому суд вважає, що позивач пропустила срок звернення до нотаріуса за прийняттям спадщини після померлого батька - ОСОБА_2, так як постійно не проживала зі спадкоємцем, а реєстрація в будинку, який є предметом спадщини і на який претендує позивач, не є підтвердженням її постійного проживання, а є підтвердженням реєстрації в певному місці на території України.

Дії нотаріуса, яка видала свідоцтва про прийняття спадщини спадкоємцям другої черги та дії спадкоємців - відповідачів по справі, які подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини відповідно 07.07.2016 та 19.07.2016 та 01.11.2016 про видачу свідоцтв «Про право на спадщину» відповідають вимогам ч.2 ст.1270 ЦК України, так як відповідачі подали заяви про право на спадщину по закінченні встановленого законом 6-ти місячного строку, який закінчився 19.09.2016.

Тому підстав для визнання недійсними свідоцтв «Про прийняття спадщини» спадкоємцями другої черги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд не вбачає.

У відповідності до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України:

« Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем».

Також суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_11 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_9, так як позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини та не проживала в одному будинку зі спадкодавцем безпосередньо

перед смертю спадкодавця.

Керуючись ст.ст.60, 61, 72 СК України, ст.ст.257, 744, 748, 1216, 1220, 1221, 1223, 1261, 1268-1270, 1301 ЦК України, Постановою Верховного Суду України №6-2891цс15 від 13.04.2016, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст.12, 13, 77-82, 141, 259, 263, 264-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Скоробогатько В.Д. про визнання недійсними:

- свідоцтво «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1039, видане на ім»я

ОСОБА_4 на право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_12 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4»;

- свідоцтво «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1040, видане на ім»я

ОСОБА_5 на право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_12 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4»;

-свідоцтво «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1041, видане на ім»я

ОСОБА_6 на право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_12 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4»;

та про визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_13 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4».

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Павлівни, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Скоробогатько В.Д. про визнання недійсними:

-свідоцтво «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1039, видане на ім»я

ОСОБА_4 на право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_12 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4»;

- свідоцтво «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1040, видане на ім»я

ОСОБА_5 на право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_12 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4»;

-свідоцтво «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1041, видане на ім»я

ОСОБА_6 на право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_12 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4»;

та про визнання в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 після померлого

ОСОБА_9 право власності на житловий будинок АДРЕСА_14 - загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, позначений на плані літерою «А», господарськими будівлями: сараями - «Б», «Г», погрібом - «В», огорожею «№1», колодязем «№2», вбиральнею - «№3», ворітьми - «№4».

Повне рішення виготовлено 26.02.2018.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання до Рокитнянського районного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення чи отримання його копії особою, яка не була присутня при його проголошенні.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя