22-ц/775/103/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/5456/17

Головуючий у 1 інстанції Чальцева Т.В.

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Гаврилової Г.Л., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки(пені) у зв'язку з несплатою аліментів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки у зв'язку із несплатою аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 жовтня 2011 року відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач нарахований державним виконавцем розмір щомісячних аліментів або не сплачує зовсім, або частково та жодного разу не сплатив у повному обсязі, у зв'язку з чим за утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку(пеню) у зв'язку із несплатою аліментів у сумі 6 812, 79 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не врахував, що з боку відповідача мається не лише вина по несвоєчасній сплаті аліментів, а й навмисне ухилення від їх сплати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин : позивач не проживає на території України і тому він не мав змоги перераховувати кошти на утримання дитини; передача аліментів представнику позивача могла свідчити про нецільове використання цих коштів.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_3, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи; просив вирішити спір у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про стягнення неустойки(пені), суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не встановлено винних дій відповідача у несплаті аліментів на користь ОСОБА_1, а тому, відсутні підстави для застосування положень закону про додаткову матеріальну відповідальність відповідача у вигляді стягнення неустойки(пені).

З висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 грудня 2012 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 23).

За рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05 жовтня 2011 року, відповідач у справі ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05 вересня 2011 року и до повноліття дитини (а.с. 24).

На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

За даними Волноваського відділу державної виконавчої служби, ОСОБА_3 з 01 серпня 2015 року почав сплачувати аліменти на користь позивача не в повному розмірі, або не сплачувати взагалі і до 31 липня 2017 року, виникла заборгованість по аліментам в сумі 22 299,75 грн.(а.с.9).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається зі справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якості доказів представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надала суду довідку-розрахунок, складену 23 серпня 2017 року державним виконавцем Волноваського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області, про те, що за період з серпня 2015 року по 31 липня 2017 року ОСОБА_3 нараховано до сплати 24 709,75 грн. аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яких отримано лише 2 410 грн. (а. с.9).

Заперечуючи проти позову та доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що його вини у виникненні заборгованості по аліментам немає, оскільки позивач разом з дитиною виїхала за межі України, місце їх проживання йому було не відомо, з роботи він звільнився і тому не міг виплачувати аліменти на дитину. Проте з повідомлення Волноваського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області йому відомо, що ОСОБА_1 видала довіреність на ім'я матері ОСОБА_2 про отримання аліментів за її адресою, але він з цим не погодився, аліменти не перерахував і звернувся до органу опіки та піклування із заявою про перевірку цільового використання коштів.

Вказані доводи є неспроможними і до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки про свій обов'язок по сплаті аліментів відповідачу було достовірно відомо, він визнав позов про стягнення аліментів, з його заробітної плати за час роботи проводилися відповідні відрахування і до серпня 2015 року він виконував свої обов'язки по утриманню дитини шляхом перерахування аліментів сумлінно.

З пояснень представника позивача вбачається, що фактично відповідач та ОСОБА_1 постійно підтримують зв'язок через Інтернет і сестра відповідача також спілкується з ОСОБА_1 З нею, ОСОБА_2, відповідач не бажає спілкуватися та не намагався з'ясувати де знаходиться син, та яким чином йому направляти аліменти на його утримання.

Той факт, що з жовтня 2017 року відповідач почав відшукувати можливості перерахування аліментів на користь ОСОБА_1, свідчить про те, що йому було відомо про інформацію Волноваського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області до правоохоронних органів з приводу ухилення від сплати аліментів та наявності заборгованості.

Передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов'язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного.

Таким чином, звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань по сплаті аліментів можливо лише в тому випадку, коли заборгованість виникла з незалежних, поважних причин, які в кожному конкретному випадку оцінюються судом з огляду на обставини справи.

Залишення відповідачем роботи за власним бажанням, не є тією підставою, яка звільняє його від обов'язку виплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини.

При цьому колегія враховує, що відповідач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав будь-яких доказів того, що він звертався до Волноваського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області з приводу того, що місце знаходження отримувача аліментів йому невідомо і мають місце ускладнення щодо перерахування будь-яких коштів.

Наведені відповідачем причини несплати аліментів, не є тими обставинами, які за законом можуть звільняти платника аліментів від оплати неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів та свідчать про відсутність його вини у виникненні заборгованості, а тому, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у стягненні неустойки на користь ОСОБА_1, яке не відповідає вимогам матеріального закону і це, в силу ст.375 ЦПК України, є підставою для його скасування із задоволенням вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_3 неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це один зі способів забезпечення виконання зобов'язання. Її завданням є сприяння належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Отже, колегія суддів визначає неустойку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та розраховує її на вересень 2015 року, на прикладі визначення розміру неустойки за несплату аліментів у серпні 2015 року наступним чином : аліменти до сплати у серпні 789,25 грн., фактично сплачено 310 грн., заборгованість 479,25 грн., кількість днів 31, отже неустойка становить 148,57 грн. (789,25-310,00=479,25х1%х31).

В подальшому неустойка визначається помісячно до серпня 2017 року і становить: у жовтні 2015 року 143,78 (789,25-350х1%х30), у листопаді 2015 року - 149,27 (831,50-350х1%х31), у грудні 2015 року - 144,45 (831,50-350х1%х30), у січні 2016 року -149,27(831,50-350,00х1%х31), у лютому 2016 року - 177,48 (922,50-350,00х1%х31), у березні 2016 року - 267,53 (922,50 (аліменти не перераховувалися, тому неустойка розраховується з загальної суми заборгованості по аліментам)х1%х29), у квітні 2016 року - 285,98 (922,50х1%х31), у травні 2016 року - 290,63 (968,75х1%х30), у червні 2016 року - 300,31 (968,75х1%х31), у липні 2016 року - 290,63 (968,75х1%х30), у серпні 2016 року - 318,22 (1006,50х1%х31), у вересні 2016 року -318,22 (1006,50х1%х31), у жовтні 2016 року - 307,95 (1006,50х1%х30), у листопаді 2016 року - 320,23 (1033,00х1%х30), у грудні 2016 року - 309,90 (1033,00х1%х30), у січні 2017 року - 211,73 (1033,00-350,00х1%х31), у лютому 2017 року - 391,69 (1263,50х1%х31), у березні 2017 року - 353,78 (1263,50х1%х28), у квітні 2017 року - 391,69 (1263,50х1%х31), у травні 2017 року - 379,05 (1263,50х1%х30), у червні 2017 року - 391,69 (1263,50х1%х31), у липні 2017 року - 379,05 (12363,50х1%х30), у серпні 2017 року - 391,69 (1263,50х1%х31).

Як вбачається з відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, відповідач не заперечував ні наявності заборгованості по аліментам, ні її розміру.

Таким чином, розглянувши позовні вимоги представника ОСОБА_1, надану довідку Волноваського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області щодо заборгованості ОСОБА_3 по аліментам та наведений апеляційним судом розрахунок, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає неустойка(пеня) в сумі 6812,79 грн. за період з 01 серпня 2015 року до 31 липня 2017 року включно.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги представника ОСОБА_1, з відповідача ОСОБА_3, на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1600 грн.(640+960), який складається з судового збору, який підлягав оплаті при зверненні до суду в розмірі 640 грн. (станом на жовтень 2017 року), та в розмірі 960 грн. - за подачу апеляційної скарги (640х150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги), відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року скасувати.

Позов представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки(пені) у зв'язку з несплатою аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_1, тел.НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 6 812 (шість тисяч вісімсот дванадцять) грн.79 коп. за період з 01 серпня 2015 року до 31 липня 2017 року включно та судовий збір в дохід держави в розмірі 1600 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2018 року.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Г.Л.Гаврилова

С.А. Попова